Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.11.2018 Справа №607/18961/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Буцик О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» про стягнення заробітної плати за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник». у якому просить стягнути з відповідача в її користь 2 887 грн. 36 коп. середнього заробітку за затримку виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2018 року про поновлення її на посаді інженера-економіста по ціноутворенню ТОВ «Домобудівник».

В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2018 року у справі №607/3624/17 її поновлено на посаді інженера-економіста по ціноутворенню Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник», з 16 травня 2016 року. В цій частині рішення суду допущене до негайного виконання. 06 лютого 2018 року позивач звернулася із заявою до відповідача про поновлення на роботі. У зв'язку з тим, що посада інженера-економіста по ціноутворенню була відсутня в штатному розписі TOB «Домобудівник», ОСОБА_1 запропонували посаду інженера з проектно-кошторисної роботи. За згодою позивача, її поновлено на посаді інженера з проектно-кошторисної роботи TOB «Домобудівник» лише 23 березня 2018 року. Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 04 липня 2018 року у справі №607/3624/17 розраховано середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 у період з 17.05.2016 року до 05.02.2018 року, який складає 47748 грн. 96 коп., за період вимушеного прогулу з 17.05.2015 року до 05.02.2018 року. Позивач вважає, що за період з 06 лютого по 23 березня 2018 року відповідач зобов'язаний йому виплатити 2 887,36 грн., виходячи з наступного: лютий 2018 року: 17 р.дн. х 103,12 грн. (середньоденна заробітна плата) - 1753,04 грн. березень 2018 року: 11 р.дн. х 103,12 грн. (середньоденна заробітна плата) = 1134,32 грн. Всього: 1753,04 + 1134,32 = 2887,36 грн. 09 серпня 2018 року ОСОБА_1 зверталася із письмовою заявою до відповідача про виплату їй 2 887,36 грн. середнього заробітку за затримку виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2018 року про поновлення її на посаді. Однак, ТОВ «Домобудівник» вказаної суми не виплатив.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися. Позивач подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» в судове засідання не з'явився, подав суду заяву із клопотанням про розгляд справи у його відсутності, відзиву на позов не подавав.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2018 р. позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник», третя особа профспілковий комітет Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та грошової компенсації, задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ голови комісії з припинення Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» №16/05/16-7 від 16 травня 2016 року «Про звільнення за прогул без поважних причин ОСОБА_1». Поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера-економіста по ціноутворенню Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник», з 16 травня 2016 року. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» в користь ОСОБА_1 30 340 гривень 38 коп. середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу із врахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обов'язкових платежів. Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 01.10.2015 року по 16.05.2016 року у розмірі 14 372 грн. 20 коп., з урахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обов'язкових платежів. Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» провести ОСОБА_1 індексацію зазначеної суми не виплаченої заробітної плати, а також компенсацію втрати частини її доходів у зв'язку із порушенням строку їх виплати. Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» в користь ОСОБА_1 1 254 грн. 60 коп. компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за період роботи з 28.02.2015 року по 16.05.2016 року. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.

Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 04 липня 2018 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2018 року в частині зобов'язання ТОВ «Домобудівник» провести індексацію невиплаченої за період із 01.10.2015 року до 16.05.2016 року заробітної плати, а також компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати скасовано. Рішення суду в частині стягнення з ТОВ «Домобудівник» в користь ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, заробітної плати за період із 01.10.2015 року до 16.05.2016 року та судових витрат змінено. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» в користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату з врахуванням індексації за період з 01.10.2015 року до 16.05.2016 року в розмірі 15 492 грн. 89 коп., а також 47 748 грн. 96 коп. середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. В решті рішення суду - залишено без змін.

Зазначені судові рішення набрали законної сили.

В силу вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту для даних спірних правовідносин визначені Кодексом законів про працю України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Частина перша статті 235 КЗпП України передбачає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч.7 ст.235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2018 року містить вказівку про те, що воно у частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за один місяць підлягає до негайного виконання.

Таким чином, з огляду на принцип загальнообов'язковості судових рішень за змістом статей 18, 430 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов'язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

06 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до ТОВ «Домобудівник» про поновлення її на роботі.

У зв'язку з тим, що посада інженера-економіста по ціноутворенню була відсутня в штатному розписі TOB «Домобудівник», їй запропонували посаду інженера з проектно-кошторисної роботи.

ОСОБА_1 надала згоду на поновлення її на посаді інженера з проектно-кошторисної роботи TOB «Домобудівник»

Наказ №23/03/18-1 про поновлення ОСОБА_1 на посаді інженера з проектно-кошторисної роботи TOB «Домобудівник» винесено відповідачем лише 23 березня 2018 року.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

У судовому засіданні встановлено, та не заперечується і представником відповідача, той факт, що мала місце несвоєчасне виконання ТОВ «Домобудівник» рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2018 року про поновлення на роботі ОСОБА_1

При цьому, судом враховуються висновки постанови Верховного Суду від 25.07.2018 року у справі №552/3404/17 (№61-8881св18) про те, що положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Вимушений прогул це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Крім того, слід вважати позовні вимоги ОСОБА_1 про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, як такі, що свідчать про наявність спору про оплату праці і такі вимоги не обмежуються будь-яким строком звернення працівника до суду, відповідно до вимог ст. 233 КЗпП України.

Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача в частині несвоєчасного виконання судового рішення про поновлення на посаді ОСОБА_1

При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995р. №100 (із змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я та призначення пенсії.

Відповідно до абз.3 п.32 постанови Пленуму Верхового Суду України від 06.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому, враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 ( 100-95-п ) (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).

Як передбачено абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995р. №100 (із змінами і доповненнями) у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Пунктом 5 розділу ІV вказаного Порядку визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є підставними, а тому за період з 06 лютого 2018 року по 23 березня 2018 року відповідач зобов'язаний виплатити ОСОБА_1 2 887,36 грн., виходячи із наступного розрахунку: лютий 2018 року: 17 р.д. х 103,12 грн. (середньоденна заробітна плата) = 1753,04 грн.; березень 2018 року: 11 р.дн. х 103,12 грн. (середньоденна заробітна плата) = 1134,32 грн. Всього: 1753,04 + 1134,32 = 2 887,36 грн.

Слід зазначити, що в даному випадку суд визначив до стягнення із ТОВ «Домобудівник» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку у розмірі 2 887 грн. 36 коп. без віднімання сум податків, обов'язкових платежів та зборів. Останні підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення, внаслідок чого виплачена працівнику сума зменшується на суму податків і зборів.

Зазначене відповідає висновкам Верхового Суду, що викладені у постанові у справі №359/10023/16-ц (касаційне провадження № 61-14794св18). Крім того, Верховний Суд вказав, відрахування податків і обов'язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, з якої також відраховувались би податки і збори.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є підставні та підлягають до задоволення шляхом стягнення із ТОВ «Домобудівник» в її користь 2 887 грн. 36 коп. середнього заробітку за затримку виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2018 року.

Крім цього, суд вважає, що в силу вимог ст. 141 ЦПК України слід стягнути із відповідача у користь держави 2819 грн. 20 коп. судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 141, 263, 265 ЦПК України, ст. 236 КЗпП України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» про стягнення заробітної плати за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі - задоволенити.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» в користь ОСОБА_1 2 887 (дві тисячі вісімсот вісімдесят сім) грн. 36 коп. середнього заробітку за затримку виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2018 року у справі №607/3624/17 про поновлення ОСОБА_1 на посаді інженера-економіста по ціноутворенню ТОВ «Домобудівник».

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» в користь держави 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан