АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2663/18 Справа № 205/8800/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням,-

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Позов мотивований тим, що він з 01.04.2004 року є фізичною особою-підприємцем. За договором оренди нерухомого майна від 10.12.2010 року з ТОВ «Автомир-Транс» позивач орендував складські приміщення по вул. Матлахова, 2 у м. Дніпрі. За договорами суборенди від 10.12.2010 року з ПП ОСОБА_4 та від 01.01.2012 року з ФОП ОСОБА_5, позивач надавав у суборенду орендовані ним у ТОВ «Автомир-Транс» вказані складські приміщення. У підприємницькій діяльності позивач користувався послугами юриста Якубенко (Колпак) О.А. Трудові відносини документально не оформлювались і будувались на взаємній довірі. Позивач усно доручив відповідачці отримувати щомісячно орендну плату від підприємців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за оренду складських приміщень. Скориставшись довірою позивача, відповідач без відома і дозволу останнього, привласнила отримані в якості орендної плати за період з грудня 2011 року по липень 2012 року від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 154352,07 грн. Після виявлення нестачі, відповідач почала уникали позивача, а 31.07.2012 року перевела на рахунок позивача 12000 грн. на погашення свого боргу. За заявою позивача 09.11.2012 року СВ Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області порушено кримінальну справу, а ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2016 року ОСОБА_2 звільнена від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 356 КК України у звязку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Таким чином, невідшкодована сума заподіяної матеріальної шкоди становить 142352 грн. (154352,07 грн. 12000 грн. = 142352,07 грн.).

Позивач просив стягнути з відповідачки на його користь142352 грн.в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задовлено в повному обсязі.

Рішення суду мотивоване тим, що ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2016 року встановлено, що відповідачка повністю визнала свою вину у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні (присвоєння коштів на загальну суму 154 352,07 грн.), а тому позовні вимоги ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду , фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 обґрунтована тим, що вона не мала трудових відносин з ФОП ОСОБА_3, останній на підставі усної домовленості прохав її отримувати кошти за оренду приміщень. Крім того, апелянт зазначає, що позивач не надав жодних доказів оплати орендної плати за весь час оренди та наявності боргу у сумі 142 352 грн.. Розрахунки проводились із порушенням національного законодавства, підписані особою без зазначення її посадового становища та не містять печатку.

Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 351 ЦПК України передбачено, що апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

А згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з наступних підстав.

Так матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 з 01.04.2004 року зареєстрований як фізична особа-підприємцем.

10.12.2010 року між ТОВ «Автомир-Транс» та позивачем укладено договір № 01/01-10 оренди нерухомого майна, а саме: складських приміщень загальною площею 319,7 кв.м. по вул. Матлахова, 2 у м. Дніпрі.

01.01.2012 року між ТОВ «Автомир-Транс» та позивачем укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди нерухомого майна від 10.12.2010 року, згідно умов якої площа орендованих приміщень збільшена до 1482 кв.м.

За договорами суборенди № 10/12-10 від 10.12.2010 року та № 01/01-12 від 01.01.2012 року позивач надавав у суборенду ПП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 орендовані ним у ТОВ «Автомир-Транс» вказані складські приміщення.

Встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що при здійсненні підприємницької діяльності позивач користувався послугами юриста Якубенко (Колпак) О.А., трудові відносини з якою документально не оформлювались і будувались на взаємній довірі. Позивач усно доручив відповідачці отримувати щомісячно орендну плату від підприємців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за оренду складських приміщень.

Скориставшись довірою позивача, відповідач без відома і дозволу останнього, привласнила отримані в якості орендної плати за період з грудня 2011 року по липень 2012 року від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 154352,07 грн.

Нестача сплачених орендаторами коштів склала 154 352,07 грн.

31.07.2012 року відповідачка перевела на рахунок позивача 12000 грн..

Таким чином, невідшкодована сума заподіяної матеріальної шкоди становить 142352,07 грн. (154352,07 грн. 12000 грн. = 142352,07 грн.).

За заявою позивача 09.11.2012 року СВ Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області порушено кримінальну справу.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2016 року ОСОБА_2 звільнена від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 356 КК України у звязку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження закрито. Вказаною ухвалою встановлено, що ОСОБА_2 в період часу з січня 2011 р. по грудень 2011 р., знаходячись за адресою: м. Дніпро, вул. Матлахова, буд. 2, маючи вільний доступ до грошових коштів, отриманих в якості орендної плати від ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5, що належали потерпілому ФОП ОСОБА_3, самовільно, всупереч установленому законом порядку, без відома та дозволу останнього, з метою погашення заборгованості по оплаті праці перед собою, присвоїла грошові кошти на загальну суму 154352,07 грн., чим заподіяла значну шкоду інтересам ФОП ОСОБА_3 Підозрювана ОСОБА_2 свою вину у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні визнала повністю та просила суд задовольнити клопотання прокурора, оскільки сплив строк притягнення її до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи) вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та вчинені вони цією особою.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи встановлені обставини справи та зазначені норми закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 щодо стягнення з відповідачки на його користь 142 352 грн., оскільки вина в присвоєнні грошових коштів доведена вказаною вище ухвалою суду, а тому вказані обставини доказуванню не підлягають.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що вона не мала трудових відносин з позивачем, останній на підставі усної домовленості прохав її отримувати кошти за оренду приміщень, а також те, що позивач не надав жодних доказів оплати орендної плати за весь час оренди та наявності боргу у сумі 142 352 грн., - є необґрунтованими та безпідставними, оскільки вина відповідачки щодо присвоєння грошових коштів ФОП ОСОБА_3О досудовим слідством доведена у повному обсязі, а тому вказані обставини є такими, що не підлягають доказуванню.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та надані сторонами докази, надав їм належну оцінки, правильно застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У зв'язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, сплачений ОСОБА_2 судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.147, п.3 розділом ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

ОСОБА_6