Ухвала

27 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 607/3920/18

провадження № 61-42534ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрнафта», яка підписана представником Глинкою Русланом Ярославовичем, на рішенняТернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Тернопільської області від 06 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрнафта», третя особа - заступник голови правління, виконавчий віце-президент по роботі з персоналом публічного акціонерного товариства «Укрнафта» ОСОБА_3, про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

ОСОБА_4 державного реєстру судових рішень свідчить, що у березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (далі - ПАТ «Укрнафта»), третя особа - заступник голови правління, виконавчий віце-президент по роботі з персоналом ПАТ «Укрнафта» ОСОБА_3, у якому просив: скасувати наказ № 188-к від 07 лютого 2018 року про припинення трудового договору (контракту); скасувати наказ №1190-к від 11 грудня 2017 року «Про скорочення посади у відділенні реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області»; поновити ОСОБА_2 на посаді інженера-програміста ПАТ «Укрнафта» (Відділення реалізації нафтопродуктів по Тернопільський області); стягнути з ПАТ «Укрнафта» на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 13 лютого 2018 року до дня поновлення на роботі; стягнути з ПАТ «Укрнафта» на користь ОСОБА_2 компенсацію моральної шкоди у сумі 11 000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що звільнення позивача є незаконним, оскільки не відбулась реорганізація відділення, бо відділення не є юридичною особою. Ліквідація його посади та наступне його звільнення проведено без погодження профспілковою організацією, членом якої він є. Відповідачем не запропоновано йому всі вакантні місця, які у них були, чим порушено вимоги статті 49-2 КЗпП.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Скасовано наказ ПАТ «Укрнафта» №1190-к від 11 грудня 2017 року «Про скорочення посади у відділенні реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області». Скасовано наказ ПАТ «Укрнафта» №188-к від 07 лютого 2018 року про припинення трудового договору (контракту). Поновлено ОСОБА_2 на посаді інженера-програміста ПАТ «Укрнафта». Стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 лютого 2018 року по 26 квітня 2018 року, у розмірі 13 611,58 грн. Стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь ОСОБА_2 компенсацію моральної шкоди в розмірі 500,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 липня 2018 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 06 серпня 2018 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2018 року залишено без змін.

14 серпня 2018 року ПАТ «Укрнафта» через засоби поштового зв'язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, яка підписана представником Глинкою Р. Я., на рішенняТернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Тернопільської області від 06 серпня 2018 року, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а також тим, що звільнення позивача з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП, відбулось у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці шляхом скорочення чисельності та штату працівників. Відповідачем в повній мірі дотримано процедуру звільнення позивача з роботи відповідно до вимог норм чинного трудового законодавства, не порушивши при цьому жодних прав позивача, що не взято до уваги судами першої та апеляційної інстанцій при постановленні оскаржених рішення та постанови.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення ухвалені у справі про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 13 611,58 грн та компенсації моральної шкоди в розмірі 11 000 грн.

Отже, справа № 607/3920/18 не є справою з ціною позову, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 607/3920/18 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ПАТ «Укрнафта» подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити публічному акціонерному товариству «Укрнафта» у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішенняТернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Тернопільської області від 06 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрнафта», третя особа - заступник голови правління, виконавчий віце-президент по роботі з персоналом публічного акціонерного товариства «Укрнафта» ОСОБА_3, про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат