Справа № 530/1431/18

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

17.12.2018 року м. Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Демянченко С.М., секретарі Тараненко Т.І., представника позивача ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Зіньків Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування завданої майнової шкоди,-

в с т а н о в и в :

Позовна заява мотивована тим, що 21 серпня 2018 року з вини відповідача, яка не забезпечила належний догляд за належною їй твариною (телям), яке обабіч проїжджої частини вулиці з грунтовим покриттям порослим травою на металевому ланцюгу, який перетинав проїжджу частину вулиці і був непомітним у траві був припнутий бик, який несподівано для водія ОСОБА_1 вискочив на проїжджу частину вулиці і металевим ланцюгом та ногою пошкодив передню частину автомобіля НОМЕР_1, яким в той час керував ОСОБА_1 В результаті чого, сталася дорожньо-транспортна пригода, яка призвела до пошкодження його транспортного засобу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 постановою Зіньківського районного суду Полтавської області від 13.09.2018 року визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в сумі 255 (двісті пятдесят пять) грн.- на користь держави. Враховуючи вищевикладене ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду в якому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на її користь 4700 грн - шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 08.10.2018 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання ( а.с.17).

Ухвалою суду від 12.11.2018 року призначено по справі судовий розгляд ( а.с.47).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали послалися на відзив, який приєднано до матеріалів справи ( а.с.24-26).

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, оглянувши адміністративні матеріали № 530/1205/18 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та № 530/1204/18 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.122-4 КУпАП, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування завданої майнової шкоди підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 21.08.2018 року в с. Батьки, по вулиці Куликівській Зіньківського району Полтавської області ОСОБА_3, на смузі відведення дороги випасала теля та залишила його без нагляду, що привело до зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_1, при ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження, чим порушила вимоги п.7.7 в ПДР України ( а.с.1. З довідки Зіньківського ВП ГУНП в Полтавській області вбачається, що 21.08.2018 року в с. Батьки по вулиці Куликівській 43, Зіньківського району Полтавської області автомобілю НОМЕР_1 завдано механічні пошкодження, а саме пошкодження лакофарбового покриття верхньої частини переднього бамперу, лівого порога, пошкодження правого показника повороту (а.с.7). Вартість ремонту автомобіля НОМЕР_1 становить 4700 грн ( а.с.8). Внаслідок чого встановлено, що постановою Зіньківського районного суду Полтавської області від 13.09.2018 року визнана винною ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і на неї накладено стягнення у виді штрафу в сумі 255 (двісті пятдесят пять) грн.- на користь держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, судом встановлено, що внаслідок дій відповідача ОСОБА_3 , а саме порушення правил належного догляду за її твариною телям, остання спричинила майнову шкоду майну позивача ОСОБА_1 Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля НОМЕР_1, який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХМ 596753 від 15.07.2017 року (ас. 6).

Частинами 1 та 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Постановою Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» за №6 від 27.03.1992 року із змінами та доповненнями роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з частинами першою та другою статті 180 ЦК України тварини є особливим об'єктом цивільних прав, на них поширюється режим речі, а правила поводження з тваринами встановлюється законом.

Таким законом є, зокрема Закон України «Про захист тварин від жорстокого поводження» у статті 9 якого визначено, що особа, яка утримує домашню тварину, зобов'язана супроводжувати домашню тварину поза місцями її постійного утримання. А також ця особа та особа, яка супроводжує домашню тварину зобов'язана забезпечити безпеку сторонніх людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною, безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою, крім того фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов'язані не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб.

Згідно із частиною четвертою статті 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані: створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За змістом п.7.6 ПДР України, переганяти стадо тварин по дорозі дозволяється лише у світлий час доби, при цьому залучається така кількість погоничів, щоб можна було направляти тварин, якомога ближче до правого краю дороги та не створювати небезпеку та перепони іншим учасникам дорожнього руху.

Згідно з п. 7.7 ПДР особам, що керують гужовим транспортом і погоничам тварин забороняється:

а) рухатися по автомобільних дорогах державного значення (за можливості рухатися автомобільними дорогами місцевого значення);

б) використовувати вози, не обладнані світлоповертачами, без ліхтарів у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості;

в) залишати на смузі відведення дороги тварин без нагляду та випасати їх;

г) вести тварин по дорогах з удосконаленим покриттям, якщо поруч є інші дороги;

ґ) переганяти тварин по дорогах у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості;

д) переганяти тварин через залізничні колії і дороги з удосконаленим покриттям поза спеціально відведеними місцями.

Відповідно до п. 7.8 ПДР, погоничі тварин зобовязані виконувати вимоги інших пунктів ПДР, які стосуються водіїв та пішоходів та не протирічать вимогам цього розділу.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 підтвердила, що саме вона є власником теляти, яке на смузі відведення дороги випасала та залишила його без нагляду, а воно вибігло на дорогу, внаслідок чого сталася ДТП та був пошкоджений належний позивачу автомобіль.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року (зі змінами і доповненнями) розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

При вирішенні даного спору суд виходить з того, що матеріальна шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, а між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Посилання відповідача та його представника про те, що у дорожній обстановці, що склалась на момент ДТП, водій ОСОБА_1 не дотримувався Правил дорожнього руху України та після дорожньо-транспортної пригоди він залишив місце ДТП, внаслідок чого був притягнутий до адміністративної відповідальності не стосується питань відшкодування шкоди, оскільки відповідач ОСОБА_3 у судовому засідання визнала те, що є власником даної тварини (теля) і була притягнута постановою Зіньківського районного суду Полтавської області від 13.09.2018 року до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у виді штрафу в сумі 255 (двісті пятдесят пять) грн. Як вбачається з даної постанови ОСОБА_3 свою вину визнала, штраф сплатила, що підтверджується квитанцією про сплату штрафу (а.с.14-15 адміністративного матеріалу), постанова оскаржена не була та набрала законної сили.

Суд вважає, що саме відповідач ОСОБА_3, як власник сільськогосподарської тварини, внаслідок не виконання нею своїх обов'язків по належному та безпечному контролю за їх поведінкою під час випасання та безпекою дорожнього руху, винна у зазначеній ДТП, і саме вона повинна нести відповідальність за позовом.

Сторонам та їх представникам розяснено статтю 103 ЦПК України.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування завданого збитку, суд враховує, що відповідно до рахунку №116 від 14.09.2018 року ФОП ОСОБА_5 вартість ремонту автомобіля НОМЕР_1 , яка становить 4700 грн, що підтверджено документально ( а.с.8), тому дані витрати підлягають відшкодуванню.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Що стосується стягнення витрат на користь позивача за професійну правничу допомогу то суд виходить з наступного: Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» п. 47, 48 також роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у статті 133, статтях 137, 141 ЦПК України. Витрати на правничу допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.Також, відповідно до абз. 5 п. 3.1 та п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року (Справа N 1-23/2009) конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість. Серед функцій такого права у суспільстві слід окремо виділити превентивну, яка не тільки сприяє правомірному здійсненню особою своїх прав і свобод, а й, насамперед, спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини і громадянина з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»(далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Так, аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні по справі обставини, враховуючи, що ОСОБА_1 скориставсь своїм правом, на правову допомогу, та уклав договір з адвокатом (Ордер серія ПТ № 063198) від 27.09.2018 року, в якому зазначено обсяг та форми надання правничої допомоги, розмір витрат на оплату такої допомоги з яким погодилася позивач, обставини щодо сплати клієнтом адвокату коштів в розмірі 700 гривень за професійну правничу допомогу які підтверджуються квитанцією № 92 від 26.09.2018 року. За таких підстав оскільки позов задоволено в повному обсязі, виходячи з цього витрати за надання професійної правничої допомоги підлягають повному задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись, Постановою Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» за №6 від 27.03.1992 року із змінами та доповненнями, ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», статті 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», ст.22, 386, 1166 ЦК України, ст. ст. 76, 80 - 83, 141, 259, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування завданої майнової шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки с. Батьки Зіньківського району Полтавської області, ідентифікаційний номер суду невідомий на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 матеріальну шкоду в розмірі 4700 ( чотири тисячі сімсот ) грн., судовий збір в розмірі 704 ( сімсот чотири) грн.80 коп.. та 700 ( сімсот) грн судових витрат за професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за на слідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлено:18.12.2018 року.

Суддя -