ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3639/18 Справа № 212/5170/18 Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Центральний гірничо - збагачувальний комбінат" на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 вересня 2018 року, яке ухвалено суддею Борис О.Н. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 01 жовтня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її чоловіка внаслідок нещасного випадку на виробництві, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 з її чоловіком - ОСОБА_4 під час виконання трудових обов'язків стався нещасний випадок, внаслідок чого він загинув.

Посилаючись на те, що внаслідок смерті чоловіка їй завдано моральної шкоди, оскільки вона втратила близьку людину, смерть чоловіка стала для неї великим горем та тяжкою втратою, просила суд стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю її чоловіка, розмір якої вона визначила у 176 000,00 гривен.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 150 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПрАТ «ЦГЗК», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення зменшивши суму відшкодування моральної шкоди до 45 000 гривень.

Представник відповідача ПрАТ «ЦГЗК» вважає, що суд формально послався на п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Крім того, зазначає, що матеріали справи не містять жодних медичних документів щодо підтвердження моральних страждань позивача, оскільки від дати загибелі чоловіка позивача минуло 22 роки, її душевний біль мав стати слабкішим, адже вона знайшла в собі сили справитися з бідою та самостійно заробляти на життя.

Представник відповідача ПрАТ «ЦГЗК» вказує на те, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є безпідставно завищеним, та судом не враховано, що відповідачем було відшкодовано шкоду у зв'язку із втратою чоловіка.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи в порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу від 24 листопада 1984 року, актовий запис № 852 (а.с. 16).

Потерпілий ОСОБА_4, за життя працював на підприємстві Криворізький Державний Центральний горно - збагачувальний комбінат, правонаступником якого є підприємство відповідача.

10 вересня 1996 року при виконанні трудових обов'язків з ОСОБА_4 стався нещасний випадок, в результаті якого він помер.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Тернівської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис № 1117, ОСОБА_4 помер у віці 33 років, причина смерті - закрита внутрічерепна травма (а.с.17).

По факту нещасного випадку було складено Акт форми Н-1 № 19 про нещасний випадок на підприємстві від 10 вересня 1996 року, відповідно до висновку якого, нещасний випадок стався ІНФОРМАЦІЯ_1 о 20 годині 00 хвилин, смерть ОСОБА_4 наступила внаслідок динамічних навантажень на консоль крана, у зв'язку з чим трапилося його обрушення разом із кабіною крана, потерпілий впав з висоти 40 метрів та був тяжко травмований. В пункті 13.2 зазначеного акту вказано винних у нещасному випадку, а саме заступник начальника фабрики, начальник фабрики, майстер по ремонту механічного обладнання (а.с. 13 зворотній бік)

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції керувався нормами ЦК України ( в редакції 1963 року) та виходив з наявності правових підстав для часткового задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскільки, смерть чоловіка позивача настала на виробництві під час виконання трудових обов'язків внаслідок нещасного випадку на виробництві в 1997 році, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до спірних правовідносин сторін мають застосовуватися положення статті 440-1 ЦК України в редакції 1963 року, зі змінами на час виниклих між сторонами правовідносин.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК України, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Необхідною умовою виникнення зобов'язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК України не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Стаття 440-1 ЦК України не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК України фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов'язаний з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК України виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК України, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння.

Стаття 440-1 ЦК України є загальною нормою, такою, що регулює делікатні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв'язку зі смертю її чоловіка в результаті нещасного випадку на виробництві не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК України.

Як роз'яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, а тому колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що нормами 440-1 Цивільного кодексу України не було передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка від професійного захворювання.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов'язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як вбачається з матеріалів справи, чоловік позивача загинув на виробництві, під час виконання трудових обов'язків.

Внаслідок його смерті позивачу спричинено моральну шкоду, пов'язану із втратою рідної людини, позбавлено моральної підтримки, що призвело до душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв'язків.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і вона має право на її відшкодування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що втрата чоловіка завдає позивачці фізичного болю та душевних страждань, яка виникла з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлена вина відповідача у нещасному випадку. Факт смерті потерпілого ОСОБА_4 від нещасного випадку на виробництві відповідача ПрАТ «ЦГЗК» встановлений Актом розслідування нещасного випадку, що передбачає право членів сім'ї померлого на відшкодування їм моральної шкоди.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ПрАТ «ЦГЗК» в частині того, що матеріали справи не містять жодних медичних документів щодо підтвердження моральних страждань позивача, та вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст. 43 Конституції України.

Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім'єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв'язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров'я на виробництві.

Відповідно до п. 11 акту № 19 форми Н-1 від 10 вересня 1996 року проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 10 вересня 1996 року об 20 годин 00 хвилин потерпілому на змінно - зустрічній нараді був наданий наряд майстром зміни на завантаження окатишів. В момент установлення на окатиші грейфер змістився під балку розташованого біля залізо - дорожньої колії № 5. Помітивши, що грейфер знаходиться під балкою залізо - дорожньої колії, потерпілий за допомогою механізму підйому почав витягувати грейфер, в цей момент грейфер зачепився за спорудження залізо - дорожньої естакади, через що стався розрив канату. В результаті динамічних навантажень на консоль крана, трапилося його обрушення разом із кабіною крана. ОСОБА_4 впав з висоти 40 метрів та був тяжко травмований. Комісією з розслідування нещасного випадку визнано винними заступника начальника фабрики, начальника фабрики, майстра по ремонту механічного обладнання. Матеріалами розслідування вину потерпілого у нещасному випадку, який з ним стався не встановлено.

У зв'язку зі смертю чоловіка позивачу спричинено моральну шкоду, пов'язану із втратою рідної людини, що тягне за собою порушення нормальних життєвих зв'язків та необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже доводи апеляційної скарги відносно того, що позивачем не надано доказів спричинення їй моральних страждань, оскільки від дати загибелі чоловіка позивача минуло 22 роки, її душевний біль мав стати слабкішим, адже вона знайшла в собі сили справитися з бідою та самостійно заробляти на життя є безпідставні, оскільки сама по собі смерть рідної людини є для його рідних невиліковною психологічною травмою і не потребує доведення будь-якими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, суд визначаючи розмір моральної шкоди, формально послався на п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» колегією суддів відхиляються, оскільки розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання та переживання позивача, яка втратила турботу та підтримку близької людини, на утриманні якої залишилось двоє неповнолітніх дітей, наслідки, що наступили, та їх невідворотність.

У зв'язку з чим доводи апеляційного скарги про необґрунтованість розміру моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, що відповідачем було надана матеріальна допомога сім'ї позивача у зв'язку з загибеллю ОСОБА_4 на увагу не заслуговують, оскільки виплата матеріальної допомоги не позбавляє позивача права на відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю чоловіка.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Центральний гірничо - збагачувальний комбінат" - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: