КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року

справа 753/339/18

провадження № 22-ц/824/1432/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В, Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3

відповідач - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 липня 2018 року у складі судді Мицик Ю.С. в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, у якому просила розірвати шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований 14 жовтня 2006 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 1883, покласти судові витрати на відповідача.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 липня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї 14 жовтня 2006 року, актовий запис № 1883 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - розірвано.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В поданій апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що позивачем не надано до суду доказів того, що збереження шлюбу між сторонами суперечить інтересам позивача та їх спільних з відповідачем дітей. Зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано наявність у подружжя чотирьох малолітніх дітей. Крім того, посилається на те, що судом прийнято до розгляду позовну заяву, яка не відповідає вимогам ст. 175, ст. 177 ЦПК України, оскільки позивачем не додано оригіналу свідоцтва про шлюб, довідки щодо розміру доходів відповідача та не зазначено пропозицій щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу.

В судове засідання відповідач не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

05.12.2018 року відповідачем до суду подано заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що його представник ОСОБА_5 не може бути присутнім у судовому засіданні, у зв'язку з хворобою. До даної заяви відповідачем надано копію медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_5 №10096/1, з якої вбачається, що ОСОБА_5 03.12.2018 року звертався до лікаря. Проте, зазначена медична карта не містить відомостей, що представник відповідача - ОСОБА_5 05.12.2018 року перебував на лікуванні та не мав можливості з'явитися до суду апеляційної інстанції у судове засідання.

Відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому колегія суддів дійшла до висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні позивач та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сім'я існує формально, за час наданий судом на примирення сторони не примирилися, позивач втратила почуття любові до відповідача, а збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.

Судом встановлено, що з 14 жовтня 2006 року сторони перебувають в шлюбі, який було зареєстровано Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис №1883 (а.с.3).

Від шлюбу сторони мають чотирьох малолітніх дітей, а саме: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 року, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 року, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7, 8, 9, 10).

Як встановлено у судовому засіданні, спільне життя у сторін не склалось, з січня 2018 року вони проживають окремо, не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбних відносин.

Позивач, звертаючись до суду із даним позовом посилалася на те, що з відповідачем не пов'язана спільним побутом, вони не ведуть спільного господарства, проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують, а шлюб носить виключно формальний характер.

Так, відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України).

Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

За змістом ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При цьому, слід зазначити, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року надано роз'яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім'ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12.02.2018 року надано строк для примирення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до 14.05.2018 року та зупинено провадження до закінчення строку примирення (а.с.40-41).

Судом першої інстанції надавався час на примирення сторонам, проте сторони не примирилися, позивач заперечувала проти збереження сім'ї з відповідачем.

Крім того, позивач у суді апеляційної інстанції пояснила, що у відповідача є інша жінка, а тому збереження шлюбу між нею та відповідачем неможливе.

Отже, встановивши, що фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім'ї не має тимчасового характеру, шлюб між сторонами фактично носить формальний характер, і тому подальше спільне життя є неможливим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст.51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного надання оцінки доказам у справі не заслуговують на увагу, оскільки такі твердження відповідача не доведені належними та допустимими доказами. Судом вірно встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися і збереження сім'ї є неможливим.

Доводи апеляційної скарги, що судом прийнято до розгляду позовну заяву, яка не відповідає вимогам ст. 175, ст. 177 ЦПК України, не є підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідність позову зазначеним вимогам процесуального закону вирішувалося судом при відкритті провадження у справі.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді