Постанова

Іменем України

06 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 591/6327/15-ц

провадження № 61-21860св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Європейський Страховий Союз»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 грудня 2015 року в складі судді Клименко А. Я. та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 02 березня 2016 року в складі колегії суддів: Гагіна М. В., Рибалки В. Г., Ткачук С. С.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року Приватне акціонерне товариство «Європейський Страховий Союз» (далі - ПрАТ «Європейський Страховий Союз») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми страхового відшкодування у порядку регресу.

Позовна заява мотивована тим, що 20 жовтня 2012 року відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) з вини ОСОБА_4, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «Європейський Страховий Союз», внаслідок якої було пошкоджено належний ОСОБА_5 магазин. Після ДТП ОСОБА_4 самовільно залишив місце пригоди. Оскільки автомобіль ГАЗ 24 був застрахований у позивача, він виплатив ОСОБА_5 завдані внаслідок ДТП збитки у розмірі 11 188 грн. 18 березня 2014 року відповідачу було направлено лист з вимогою сплатити суму страхового відшкодування, проте ця вимога залишена без реагування.

На підставі викладеного ПрАТ «Європейський Страховий Союз» просило стягнути з ОСОБА_4 суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 11 188 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10 грудня 2015 року позов задоволено. Стягнуто на користь ПрАТ «Європейський Страховий Союз» з ОСОБА_4 суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 11 188 грн та 243,60 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем виплачено ОСОБА_5 відшкодування на підставі страхового акту в розмірі 11 188 грн, тому страховик набув права зворотної вимоги (регресу) до відповідача, як особи, яка завдала шкоду, оскільки він залишив місце ДТП.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 02 березня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП у разі самовільного залишення ним місця пригоди.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що виплата позивачем страхового відшкодування була здійснена особі, яка не є потерпілою у ДТП. Відповідач самостійно сплатив ОСОБА_5 20 000 грн з метою відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, тому були відсутні підстави для виплати страхового відшкодування. Суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин пункт 37.1.5 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

30 липня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що 20 жовтня 2012 року відбулася ДТП з вини ОСОБА_4, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «Європейський Страховий Союз», внаслідок якої було пошкоджено належний ОСОБА_5 магазин.

Оскільки автомобіль ГАЗ 24 був застрахований у позивача, він виплатив ОСОБА_5 01 лютого 2013 року завдані внаслідок ДТП збитки у розмірі 11 188 грн.

Відповідно до підпункту «в» пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він після ДТП за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Суди встановили, що після ДТП ОСОБА_4 самовільно залишив місце пригоди.

На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що позивачем виплачено ОСОБА_5 відшкодування на підставі страхового акту в розмірі 11 188 грн, тому страховик набув права зворотної вимоги (регресу) до відповідача, як особи, яка завдала шкоду, оскільки він залишив місце ДТП.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги щодо незастосування до спірних правовідносин пункту 37.1.5 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки вказаний пункт виключено на підставі Закону України № 5090-VI (5090-17) від 05 липня 2012 року, а страховиком кошти сплачено на користь потерпілої особи в межах строку, визначеного пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (01 лютого 2013 року), після набрання законної сили (04 листопада 2012 року) Законом України № 5090-VI (5090-17) від 05 липня 2012 року.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 02 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк