ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/685/18 Справа № 211/468/17-ц Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д.М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого - судді: Бондар Я.М.

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання- Голуб О.О.

сторони

позивач за первісним позовом- ОСОБА_1

відповідач за первісним позовом- ОСОБА_17,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 01 грудня 2017 року, яке постановлено суддею Ніколенко Д.М. в місті Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 04 грудня 2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2017 року ОСОБА_5 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 21.11.2009 року, який рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2014 р. між ними розірвано. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована та мешкає разом з нею. Однак відповідач почав без її згоди забирати мешкати доньку до себе, мотивуючи це тим, що донька має мешкати разом з ним також. Зазначене порушує як графік навчання їх доньки, так і занять в танцювальному колективі, який дитина відвідує.

Позивач вважає, що зустрічі відповідача з дитиною не повинні змінювати місце проживання дитини та графік навчання і занять їх доньки, тому просила визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею та стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти в розмірі 1/3 частки доходу (заробітку) на її користь до повноліття доньки, та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

В квітні 2017 року відповідач ОСОБА_3 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що до теперішнього часу вони з ОСОБА_5 не дійшли згоди щодо місця проживання доньки, протягом трьох років дитина мешкає з батьками по черзі виключно за бажанням дитини, в середньому 2 тижні з мамою та 2 тижні з батьком. Однак він не погоджується з тим, щоб дитина проживала з матір'ю та вважає, що в інтересах дитини та з огляду на існуючий діагноз дитини (бронхіальна астма) потрібно визначити місце проживання їх дитини разом з батьком, оскільки це дозволяють санітарно-гігієнічні умови його житла та необхідні умови, створені для доньки.

Крім того, ОСОБА_3 зауважував на тому, що він має власне житло, в той час як ОСОБА_5 проживає в орендованому помешканні та буває відсутньою по декілька днів у відрядженні, в той час як він працює в міжнародній компанії та має вільний робочий графік. У нього є можливість забезпечити емоційне, психічне здоров'я дитини, можливість возити її на відпочинок за місто та на море, чого не в змозі робити відповідачка, забезпечувати своєчасне лікування та консультації кращих лікарів. Зі слів доньки, між нею та ОСОБА_5 виникали сварки, в результаті яких дитина погано себе почувала. Крім того, дитина ставала свідком сварок ОСОБА_5 зі своїм співмешканцем, що теж негативно відображається на її стані.

ОСОБА_3 просив суд визначити місце проживання ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, з ним.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 грудня 2017 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю - ОСОБА_5 за місцем проживання матері.

Стягнуто з ОСОБА_3 на утримання: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову - 01 лютого 2017 року по 07 липня 2017 року, а з 08 липня 2017 року - у розмірі 1/4 частину заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, на користь матері ОСОБА_5.

Відповідно до п. 1 ст.367 ЦПК України рішення у частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 640 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 640 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_5 та задоволення його зустрічних позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права розглянув справу за відсутності представників третіх осіб, чим позбавив їх права висловити свою думку щодо позовних вимог в судових дебатах. На думку апелянта суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у задоволенні ряду клопотань, таких як з'ясування питання у дитини відносно того, з ким вона бажає залишитись проживати, виклика свідка - вихователя дитини у дитячому саду, який вона відвідувала, проведення психологічного дослідження та залучення до участі у справі нинішньої дружини ОСОБА_3 - ОСОБА_7

Крім того ОСОБА_3 вказує на те, що судом першої інстанції не досліджено та не надано правової оцінки діям ОСОБА_5 щодо викрадення їх спільної дитини, не досліджено ставлення цивільного чоловіка ОСОБА_5 до їх спільної з ОСОБА_3 дитини, в той час як за статистикою насилля у сім'ї до малолітніх дівчат найчастіше вчиняється саме невизначеними цивільними чоловіками.

Також, ОСОБА_3 зауважує на тому, що ОСОБА_5 переймається своєю кар'єрою, а дитина їй потрібна лише для підтримання іміджу благополучної, благонадійної мами.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_5 - ОСОБА_8 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на її думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення, як таку, що не спростовує висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_3 і його представника ОСОБА_9, які , кожен окремо, наполягали на задоволенні вимог апеляційної скарги, думку позивача ОСОБА_5 і її представника ОСОБА_10, які, кожна окремо, заперечували проти задоволення апеляції скарги відповідача, просили рішення суду залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п.9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалене судом під час дії Цивільного процесуального кодексу України, в редакції від 18.03.2004 року, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що з 21 листопада 2009 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області між ними розірвано (а.с.8,9 - копії свідоцтва про шлюб, рішення суду).

Сторони є батьками малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10 - копія свідоцтва про народження), яка згідно акту від 23.01.2017 проживає з матір'ю (а.с.11,12,13 - довідки, акт).

Згідно характеристики комунального дошкільного навчального закладу № 42 загального розвитку, наданої позивачкою, ОСОБА_6 відвідує групу 6 року життя № 7 з 01 серпня 2016 року. Батьки люблять доньку та достатньо приділяють її вихованню. Здебільшого мама приймає активну участь у житті групи, відвідує батьківські збори, вчасно вносять плату за харчування дитини (а.с. 14 - характеристика). Згідно характеристики цього ж дошкільного закладу, наданої відповідачем, батько дитини теж відвідує святкові ранки, батьківські збори, з відповідальністю та теплотою відносився до виховання доньки.

Згідно характеристики керівника танцювального колективу World Star Dance, ОСОБА_6 з ініціативи матері відвідує танцювальний колектив з вересня 2016 року, оплата за заняття танцями надходить від матері дитини (а.с. 5 - характеристика).

Відповідно до наданого відповідачем повідомлення, ОСОБА_11 є членом батьківського комітету 1-В класу Криворізької гімназії №91, в якому до 30.11.2017 навчалась ОСОБА_6. Наразі дитина навчається в Запорізькому ліцеї "Логос" у 1-В класі, що підтверджено довідкою №199 від 30.11.2017 за підписом директора ліцею ОСОБА_12

ОСОБА_5 працює торгівельним представником ТОВ «Синержи Трейд», отримує заробітну плату та позитивно характеризується за місцем роботи (а.с.18-20 - довідки, характеристика).

В судовому засіданні, яке відбулось 01.12.2017, позивач ОСОБА_5 повідомила суд про зміну місця роботи та підвищення відповідно матеріального становища, крім того, нею разом із цивільним чоловіком і дитиною було змінено місце проживання, вони переїхали до м.Запоріжжя. Згідно побутової характеристики ТОВ «Житлосервіс-КР» скарг від сусідів на ОСОБА_5 за місцем проживання не надходило (а.с.21 - характеристика).

Згідно побутової характеристики сусідів від 03.04.2017 р. відповідач ОСОБА_3 має гарну репутацію у сусідів, приймає участь у колективних роботах по благоустрою під'їзду та прибудинкової території, у пияцтві та бійках помічений не був, скарг від сусідв не надходило. ОСОБА_3 працював по договору менеджером з ТОВ «Дакорт» з 2014 року, позитивно характеризується за місцем роботи, з 19.04.2017 станом на 27.04.2017 працює супервайзером в ТОВ «Дакорт».

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 23.03.2017, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 було проведено обстеження умов проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: АДРЕСА_2 і зазначено про те, що для виховання та розвитку дитини створено такі умови: для дітей виділена окрема кімната, є велика шафа, двоярусне ліжко, куточок для гри та навчання, є одяг, їжа, іграшки. В даній квартирі проживають: ОСОБА_3 (батько), ОСОБА_7 (дружина), ОСОБА_15 (донька дружини).

Окрім того, відповідно до акту обстеження умов проживання від 09.06.2017, за адресою: АДРЕСА_3 в кімнаті для дитини є всі необхідні створені умови, щоб не провокувати приступи астми (кварцева та соляна лампи, зволожувач повітря, гіпоалергенний матрац та подушки, відсутні квіти та тварини).

Згідно з наданим до суду актом обстеження умов проживання від 13.06.2017 року, на підставі заяви ОСОБА_3 від 26.05.2017 №1417/19 з метою обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_5 було проведено обстеження умов проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. Зазначено, що для виховання та розвитку дитини створено такі умови: для дівчинки виділена окрема кімната, в якій є спальне місце, спортивний куточок, шафа, робоче місце. На стінах світлі чисті шпалери. Килими на стіні та підлозі відсутні. Є гіпоалергенний килимок біля ліжка. Виконано вологе прибирання. Спальні приладдя дитини гіпоалергенні, є зволожувач повітря. За даною адресою проживають: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_16

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини, керувався ст.51 Конституції України, статтями 7, 153, 160, 161 СК, пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, й виходив з того, що під час розгляду справи, враховуючи покази свідка, пояснення сторін не було встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір'ю.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові № 757/11568/15-ц від 14 грудня 2016року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Отже судом першої інстанції під час розгляду справи було перевірено та встановлено, що позивач ОСОБА_5 має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування; з народження дитини займалася доглядом за нею, при цьому виконувала усі обов'язки з організації домашнього побуту, займалася розвитком доньки, відвідувала з нею заняття з танців, дошкільний заклад, а отже створила всі умови для проживання, виховання та розвитку доньки.

Згідно висновку виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 28.04.2017 р. №10/36-1707 щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6, виконком вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю ОСОБА_5. В обґрунтування висновку зазначено, що у кожного з батьків створено належні умови проживання для дитини, дівчинка має бронхіальну астму, вдома у кожного з батьків є необхідні препарати та обладнання. З місця проживання та роботи обоє з батьків характеризуються позитивно.

Допитаний в судовому засіданні свідок також підтвердила, що дитина любить обох батьків, а те, що батьки в силу своїх фінансових можливостей купують різний одяг та по-різному розважають дитину, не є визначальним для визначення місця проживання дитини.

З огляду на зазначені обставини, враховуючи, що у висновку виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 28.04.2017 р. № 10/36-1707, не встановлено виняткових обставин, які б давали підстави для розлучення дитини з матір'ю відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, а також той факт, що мати в найбільшій мірі може сприяти гармонійному розвитку малолітньої дитини, не встановивши під час розгляду справи виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір'ю, суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання дитини з матір'ю.

Опитана в суді апеляційної інстанції за відсутності батьків, дитина пояснила, що любить обох батьків, але жити постійно хоче з мамою, а з папою зустрічатися на канікулах.

Відсутність власного житла у ОСОБА_5, перебування у фактичних шлюбних стосунках, не є винятковими обставинами, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір'ю. Пригнічення позивачкою психологічного стану дитини, психологічне насильство над донькою, доведення дитини до істерик, відповідачем не доведено.

За даними Комунального підприємства "Криворізький психоневрологічний диспансер" Дніпропетровської обласної ради" від 10.11.2017 р., ОСОБА_5 під наглядом лікаря-нарколога не перебувала та не перебуває, на момент огляду 10.11.2017 р. даних про наявність психічного розладу лікарем-психіатром у неї не виявлено.

Інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про неможливість визначення місця проживання дитини з позивачкою, відповідачем не наведено, тому суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 з матір'ю та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення дитини зі своєю матір'ю.

Щодо наданих до суду відповідачем ОСОБА_3 в якості доказів на підтвердження своїх зустрічних позовних вимог: фотокарток, чеків, доказів наявності у власності ОСОБА_7 транспортного засобу, квартири АДРЕСА_1, суд зазначає, що придбання одягу, оплата розваг дитини та їх спільний відпочинок не є виключною обставиною для визначення місця проживання дитини разом із батьком. Обов'язок щодо матеріального утримання та духовного розвитку дитини покладений на обох батьків.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Визначаючи місце проживання дитини з матірю, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і суд апеляційної інстанції, надав належну оцінку наявним у справі доказам, на підставі яких повно установив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Зокрема, зібрані докази свідчать про те, що позивач піклується про дитину, бере участь у духовному та фізичному розвиткові, з ініціативи матері дівчинка відвідує танцювальний колектив з вересня 2016 року, позивачем створено умови належного виховання та розвитку дитини.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, як підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встновив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Відповідно до ч.1. ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 01 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: