Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 385/597/16-ц

провадження № 61-21771св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Кіровоградської області у складі колегії суддів: Єгорової С. М., Дуковського О. Л., Письменного О. А., від 18 січня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 17 вересня 2011 року банк на підставі заяви ОСОБА_4 надав останньому кредит у розмірі 15 200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. На порушення умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 14 квітня 2016 року утворилась заборгованість.

З урахуванням зазначеного, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути із ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором від 17 вересня 2011 року у розмірі 63 586,20 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 14 065 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом - 43 617,10 грн; заборгованість за пенею та комісією - 2 400 грн; штрафи за несвоєчасне виконання зобов'язань: 500 грн (фіксована частина) та 3 004,10 грн (процентна складова).

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області у складі судді Панасюка І. В. від 02 листопада 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що банк пропустив строк звернення до суду з цим позовом, оскільки дія картки закінчилася 17 вересня 2012 року, а до суду з цим позовом банк звернувся 13 травня 2016 року, тобто пропустив строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 18 січня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 17 вересня 2011 року в сумі 55 468,17 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 13 314,42 грн, заборгованості за відсотками - 41 153,75 грн, пені - 1 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у межах строку позовної давності.

У лютому 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором. Вказував на те, що кредитну картку строком дії до 2019 року він не отримував, останній платіж ним здійснений у серпні 2012 року, а банк звернувся до суду з цим позовом у травні 2016 року, тобто пропустив строк позовної давності.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Заперечення (відзив) на касаційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

У справі, що переглядається, судами установлено, що 17 вересня 2011 року ОСОБА_4 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою, на підставі якої відповідачу було надано кредит у розмірі 15 200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредит надано відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг (далі Умови), Правил користування платіжною карткою «Кредит на всякий случай» та Тарифів банку, з якими ОСОБА_4 був ознайомлений, про що свідчить його підпис у заяві про надання кредиту.

Відповідно до пунктів 2.1.1.2.11, 2.1.1.5 Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. Граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту у повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

Судом першої інстанції установлено, що строк дії платіжної картки - 17 вересня 2012 року, у той час як суд апеляційної інстанції встановив, що строк дії картки закінчується у лютому 2019 року.

Відповідач належним чином не виконував зобов'язання за договором, останній платіж здійснив 22 листопада 2012 року.

Згідно з розрахунком, наданим банком, станом на 14 квітня 2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 63 586,20 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 14 065 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом - 43 617,10 грн, заборгованість за пенею та комісією - 2 400 грн, штрафи за несвоєчасне виконання зобов'язань: 500 грн (фіксована частина) та 3 004,10 грн (процентна складова).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

У справі, що переглядається, установлено, що 02 листопада 2016 року відповідач подав до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності (а. с. 119).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15.

У справі, що переглядається, установлено, що останній платіж відповідач здійснив 22 листопада 2012 року, тобто з цієї дати у кредитора виникло право на пред'явлення позову про стягнення заборгованості, а банк пред'явив позов лише у травні 2016 року.

Отже, позивач пропустив строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем у справі, що є підставою для відмови у позові.

Суд апеляційної інстанції вищевказаних обставин та норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, не врахував, установивши, що строк дії картки закінчується у лютому 2019 року, а останній платіж на погашення кредиту відповідач здійснив 22 листопада 2012 року, помилково вважав, що строк позовної давності слід відраховувати з дати закінчення строку дії картки, а не з моменту здійснення останнього платежу.

Також не може бути залишено в силі рішення суду першої інстанції, оскільки, відмовляючи у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності, суд першої інстанції помилково вважав, що строк позовної давності слід відраховувати з дати закінчення строку дії картки, а саме з 17 вересня 2012 року, а не з дати останнього платежу у листопаді 2012 року.

Згідно з статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Таким чином, з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати за подання касаційної скарги у розмірі 768,00 грн.

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 02 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 18 січня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 768,00грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: О. В. Білоконь Б. І. Гулько Є. В. Синельников С. Ф. Хопта