ПОСТАНОВА

Іменем України

28 серпня 2018 року м. Кропивницький

справа № 385/1544/17

провадження № 22-ц/781/1270/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:головуючої судді Авраменко Т.М.

суддів Карпенка О.Л., Суровицької Л.В.

за участю секретаря Гончар В.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1, представники за довіреностями адвокат ОСОБА_2, адвокат ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та її представника адвоката ОСОБА_2 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2018 року у складі судді Сліпенко Р.Ю. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.

Зазначала, що з 2000 року і до теперішнього часу проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. За цією адресою проживала разом з власницею будинку ОСОБА_1, якій будинок належав на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В 2002 році вона вирішила придбати цей будинок. Ціна за домовленістю складала 2000 грн., які вона передала власниці ОСОБА_1 Нотаріально договір купівлі-продажу домовились посвідчити згодом. 10 січня 2005 року ОСОБА_1 померла. Нотаріально договір купівлі-продажу сторони не посвідчили. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом був рідний син ОСОБА_1, який прийняв спадщину після смерті матері.

Фактично всі істотні умови договору купівлі-продажу нею та продавцем ОСОБА_1 були виконані. За домовленістю між ними будинок був проданий, продавцю були передані грошові кошти в сумі 2000 грн., продавцем передано їй житловий будинок. Таким чином укладений між нею та відповідачем договір купівлі-продажу нерухомого майна виконаний в повному обсязі, а тому є дійсним.

Просила визнати договір купівлі-продажу житлового будинку № 64 по вул. Прибузькій в смт. Завалля Гайворонського району дійсним, визнати за нею право приватної власності на житловий будинок № 64 по вул. Прибузькій в смт. Завалля Гайворонського району.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено. Суд встановив, що 2002 році усно між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу будинку, при цьому зі слів позивача вона передала продавцю грошові кошти в сумі 2000 грн., однак документально (розписка тощо) це нічим не підтверджено. Продавець ОСОБА_1 померла, а між позивачем і сином померлої, який не оформив свої спадкові права, відсутній спір про право.

В апеляційній скарзі позивач та її представник просять скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначають, що дані правовідносини виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України від 01 січня 2004 року та продовжують існувати після набрання ним чинності, а тому до цих правовідносин необхідно застосовувати норми Цивільного кодексу України. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що його мати, ОСОБА_1 мала слабке здоров?я і потребувала постійного догляду, тому після продажу будинку він забрав її жити до себе. На початку 2005 року вона померла так і не оформивши договір купівлі-продажу, так як постійно хворіла. Відповідач пояснив, що він не буде оформляти право на спадщину після смерті своєї матері, оскільки йому достовірно відомо, що будинок проданий. Також не можна погодитись із висновком суду про відсутність між сторонами спору про право.

Апеляційне провадження відкрито 02 липня 2018 року (а.с.69), справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 18 липня 2018 року в режимі відео конференції (а.с.81,94). Проведення відеоконференції 18 липня 2018 року о 10 год. було неможливо з технічних причин, що підтверджується інформацією Гайворонського районного суду (а.с.103). Розгляд справи відкладено на 28 серпня 2018 року та продовжено строк розгляду справи на пятнадцять днів (а.с.105).

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надійшов.

В засіданні апеляційного суду позивач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги. Позивач,зокрема, пояснила , що в 2002 році була усна домовленість з ОСОБА_1 про купівлю будинку, вона передала їй 2000 грн. за будинок, проживає в цьому будинку до цього часу, письмових доказів щодо купівлі-продажу будинку та передачі коштів у неї немає.Визнала, що ОСОБА_1 належала половина будинку, а друга поливна будинку належала її братові, який теж помер, домовленість була про купівлю-продаж всього будинку.

Відповідач ОСОБА_4 про, дату час та місце розгляду справи повідомлений під розписку (а.с.110,116-117).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та її представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суду дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1, яка померла 10 січня 2005 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Гайворонської держаної нотаріальної контори 11 вересня 1992 року за реєстром №1868, значилася власником ? частини будинку з належною частиною надвірних будівель, що знаходиться в смт.Завалля Гайворонського району Кіровоградської області, вул. Прибужська №64. Її право власності на ? частку цього будинку зареєстровано в бюро технічної інвентаризації 23 вересня 1992 року в реєстровій книзі за №643 (а.с.7,8).

Зі слів позивача ОСОБА_1 вбачається, що в 2002 році між нею та ОСОБА_1 усно укладено договір купівлі-продажу всього будинку за 2000 грн.

Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові (ст.225 ЦК України 1963 року, діючого на 2002 рік).

Згідно зі статтею 44 ЦК УРСР повинні укладатися в письмовій формі угоди громадян між собою на суму понад 100 карбованців, а недодержання простої письмової форми, що вимагається законом позбавляє сторони права в разі спору посилатися на підтвердження угоди на показання свідків (ст.46 ЦК УРСР).

Відповідно до ст.227 ЦК УРСР договір купівлі продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

За правилами ст. 47 ЦК нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Зазначені норми права свідчать про те, що обовязковими підставами для визнання дійсною нотаріально не посвідченої угоди є :

- домовленість сторін щодо всіх істотних умов договору;

- така домовленість підтверджується письмовими доказами;

- відбулося повне або часткове виконання договору;

- одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення за відсутності передбачених законодавством перешкод для її нотаріального посвідчення в установленому законом порядку. Факт ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення договору має бути встановлений та доведений.

Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання в судовому порядку нотаріально не посвідченого договору дійсним.

Суд першої інстанції, оцінивши надані учасниками справи докази в їх сукупності за правилами ст.89 ЦПК України, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову, оскільки померла ОСОБА_1 мала право власності лише на половину будинку і письмові докази укладення договору та передачі грошей відсутні.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними зсобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наведене свідчить, що факт укладення договору та передача коштів підтверджується письмовими доказами, а не поясненнями свідків. Правильно суд зазначив, що між позивачем і відповідачем фактично відсутній спір, оскільки відсутні прешкоди для оформлення спадщини після смерті матері відповідачем та оформленням після цього договору купівлі-продажу.

Суд надав належну оцінку доказам, правильно здійснив тлумачення закону з урахуванням установлених обставин справи. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, однак підстави для переоцінки доказів апеляційним судом відповідно до ст.367 ЦПК України відсутні.

Посилання позивача, що спір необхідно вирішувати на підставі Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, є безпідставними, оскільки позовна вимога стосується визнання дійсним договору купівлі-продажу, укладеного в 2002 році.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника адвоката ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішенняГайворонського районного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 31 серпня 2018 року.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: О.Л.Карпенко

ОСОБА_5