Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 388/686/16-ц

провадження № 61-36295св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представники позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідач - сільськогосподарськийвиробничий кооператив «Боківський»,

представник відповідача - Гончаренко Віталій Олексійович,

третя особа - відділ Держгеокадастру у Долинському районі Кіровоградської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до сільськогосподарськоговиробничого кооперативу «Боківський», третя особа - відділ Держгеокадастру у Долинському районі Кіровоградської області, про визнання правочину недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області у складі судді Баранського Д. М. від 08 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області у складі колегії суддів: Авраменко Т. М., Чельник О. І., Черненка В. В. від 11 квітня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Боківський»

(далі - СВК «Боківський»), третя особа - відділ Держгеокадастру у Долинському районі Кіровоградської області, про визнання правочину недійсним.

Зазначав, що він на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку є власником земельної ділянки площею 7,25 га, розташованої на території Кіровської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Починаючи з 2005 року СВК «Боківський» користувався належною йому земельною ділянкою згідно з договором оренди землі, укладеним ним строком на п'ять років та зареєстрованим 13 квітня 2005 року за № 602.

У 2010 році СВК «Боківський» продовжив обробляти земельну ділянку без укладення договору оренди землі. На його звернення з приводу укладення договору оренди землі, відповідач до цього часу не надав на підпис примірник договору із усіма істотними умовами, які б були обумовлені сторонами. Щороку до 2013 року ОСОБА_4 отримував від СВК «Боківський» плату за користування землею. Знаючи, що договору оренди землі з

СВК «Боківський» не укладав, він вирішив укласти договір оренди землі з іншим орендарем. На вимогу до СВК «Боківський» не здійснювати обробіток земельної ділянки, він отримав відмову з тих підстав, що між ним та відповідачем 03 січня 2010 року укладений договір оренди землі строком на десять років. У квітні-травні 2014 року у Кіровоградському окружному адміністративному суді під час розгляду адміністративного позову він отримав копію договору оренди та виявив, що він його не підписував, доручень на його підписання нікому не давав, а відтак спірний договір оренди землі від 03 січня 2010 року складений з недодержанням вимог, встановлених частинами другої та третьої статті 203, частиною третьою

статті 215 ЦК України, тому повинен бути визнаний недійсним.

Просив суд визнати недійсним договір оренди землі від 03 січня 2010 року, укладений від його імені із СВК «Боківський», зареєстрований у

ДП «Центр ДЗК» в Долинському районі Кіровоградської області 29 листопада 2010 року.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області

від 08 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договір оренди, укладений між сторонами, є розірваним в установленому законом порядку у 2014 році рішенням суду та відмовив у позові через відсутність предмету спору, оскільки розірваний договір визнати недійсним не можна.

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 квітня

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 08 лютого 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення, а рішення районного суду без змін, виходив із того, що рішення районного суду є правильним, оскільки ОСОБА_4 спочатку подав позов до суду про розірвання договору оренди землі, а пізніше подав позов про визнання цього ж договору недійсним. Таким чином апеляційний суд зазначив, що договір оренди земельної ділянки розірваний в установленому законом порядку

і не створює жодних юридичних наслідків, тому його не можна

визнати недійсним. При цьому, як і районний суд, послався на

правову позицію Верховного Суду України, викладеній у постанові

№ 3-1071 гс 17 від 04 жовтня 2017 року.

У червні 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 08 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 квітня 2018 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення повністю і ухвалити нове судове рішення, яким позов його задовольнити повністю.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не були враховані та дослідженні наслідки існування незаконного оспорюваного договору оренди землі від 03 січня 2010 року, а саме нарахування йому збитків, завданих

СВК «Боківський» за користування ним своєю ж земельною ділянкою, які станом на сьогоднішній день стягуються із його пенсії. Також судами не взято до уваги доводи, що предметом спору є саме недійсність договору, тобто невідповідність умов договору вимогам чинного на момент його укладення законодавства. Наслідком такої невідповідності є прийняття судом рішення про визнання договору недійсним, тобто про його анулювання, як юридичного факту, який був наслідком виникнення зобов'язання.

Відзив на касаційну скаргу учасниками справи не подано.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку є власником земельної ділянки площею

7,25 га, розташованої на території Кіровської сільської ради Долинського району Кіровоградської області.

У позовній заяві він зазначав, що СВК «Боківський» використовував його земельну ділянку на підставі укладеного в 2005 році договору оренди строком на 5 років.

03 січня 2010 року між сторонами укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 10 років, договір зареєстровано 29 листопада 2010 року (а. с. 8-10).

Позов про визнання договору оренди недійсним подано в травні 2016 року.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Боківський» про розірвання договору оренди від 03 січня 2010 року. При цьому посилався на те, що станом на 2014 рік СВК «Боківський» сплачував орендну плату значно в меншому розмірі, ніж інші орендарі, тому він вирішив розірвати договір оренди землі та 24 червня 2014 року відповідно до пункту 39 договору, який передбачав розірвання договору в односторонньому порядку, надіслав відповідачу за шість місяців письмове попередження про розірвання договору. Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області

від 27 липня 2017 року, що набрало законної сили, договір оренди

від 03 січня 2010 року визнано розірваним (а. с. 173-175), у зв'язку з чим

30 серпня 2017 року в установленому законом порядку скасовано реєстрацію договору оренди від 03 січня 2010 року.

У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються

(частина друга статті 653 ЦК України).

Частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі визнання недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За приписами частини третьої статті 215 Цивільного кодексу Україниякщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно частини першої статті 236 Цивільного кодексу Українинікчемний правочин або правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Відповідно до статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Договір оренди земельної ділянки укладається в письмовій формі

(стаття 14 Закону України «Про оренду землі»).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Істотні умови договору оренди визначені в статті 15 Закону України «Про оренду землі» і за згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Суди вірно виходили з того, що договір оренди землі є розірваним, він не створює жодних правових наслідків, зобов'язання за ним є припиненим, а тому визнання розірваного договору недійсним є неможливим.

Також суди правильно врахували правову позицію Верховного Суду України від 04 жовтня 2017 року у справі № 3-1071 гс 17.

Аналогічне роз'яснення надано судам у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Посилання в касаційній скарзі на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 09 грудня 2015 року у справі

№ 6-849 цс 15 безпідставні, оскільки у цій справі наявні інші фактичні обставини справи та правовідносини сторін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 08 лютого

2018 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області

від 11 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття,

є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк