Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 635/8132/16-ц

провадження № 61-33933 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С.Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішенняХарківського районного суду Харківської області у складі судді Бобко Т. В. від 31 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., Сащенко І. С. від 17 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 21 липня 2010 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 3 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з тим, що відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором не виконує, у неї станом на 31 жовтня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 27 334,68 грн, яку банк просив стягнути з відповідача.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 31 травня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 23 856,84 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки позичальник належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, наявні підстави для стягнення з нього на користь банку вказаної заборгованості. Разом з тим, суд першої інстанції відмовив у стягненні з відповідача на користь банку штрафів з посиланням на статтю 61 Конституції України. При цьому, суд застосував позовну давність до пені та стягнув її за останні 12 місяців та вважав, що до іншої частини заборгованості строк позовної давності не сплив.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 17 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а рішення Харківського районного суду Харківської області від 31 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно виходив із того, що у зв'язку із невиконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з останньої.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не дали оцінки тому, що матеріали справи не містять доказів, які саме Умови вона розуміла підписуючи заяву позичальника. Крім того, банк звернувся до суду поза межами позовної давності, про застосування якої нею заявлялось у суді першої інстанції.

У листопаді 2017 року від ПАТ КБ «ПриватБанк» надійшли заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в яких банк посилається на необґрунтованість доводів касаційної скарги та законність ухвалених у справі судових рішень.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору від 21 липня 2010 року ОСОБА_4 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 3 000 грн на платіжну картку зі сплатою 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

З наданих банком розрахунків вбачається, що відповідач порушувала умови договору, не сплачувала нараховані банком відсотки, не погашала взяту суму кредитного ліміту, унаслідок чого у неї станом на 31 жовтня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 27 334,68 грн, що складається із: 2 999,03 грн - заборгованість за кредитом; 19 757,81 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 800 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн та 1 277,84 грн - штрафи (фіксована частина та процентна складова відповідно).

Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що ОСОБА_4 належним чином не виконала зобов'язань за кредитним договором, який був укладений між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк», внаслідок чого утворилась заборгованість, яка, з вирахуванням штрафів та зменшенням пені, у зв'язку із застосуванням наслідків пропуску строку позовної давності, становить 23 856,84 грн, дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з позичальника на користь позивача зазначеної заборгованості.

При цьому суди обґрунтовано відхилили заяву відповідача про застосування позовної давності з огляду на таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу.

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Аналогічні позиції викладені в постановах Верховного Суду України

від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 та від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Оскільки останній платіж ОСОБА_4 внесла 16 квітня 2014 року, строк дії картки встановлений до липня 2017 року, а із позовом про повернення кредиту в повному обсязі банк звернувся 29 листопада 2016 року, то висновок судів попередніх інстанцій про звернення банку з позовом у межах позовної давності ґрунтується на правильному застосуванні судами норм матеріального права.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 про те, що матеріали справи не містять доказів, які саме Умови вона розуміла підписуючи заяву позичальника не може бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки відповідно до наданої позивачем довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна», підписаної позичальником, в ній містяться всі передбачені законодавством кредитні умови, зокрема розмір процентної ставки, сплата пені за несвоєчасне погашення заборгованості та штрафу, що свідчить про досягнення згоди між сторонами щодо усіх істотних умов кредитного договору (а. с. 8).

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Харківського районного суду Харківської області

від 31 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області

від 17 серпня 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В.Синельников

С.Ф. Хопта