Ухвала

07 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 761/16477/17

провадження № 61-47545ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Мартєва С. Ю., вирішуючи питання про відкриття провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 січня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за участю третьої особи - публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та просив стягнути з останнього суму гарантованого законом відшкодування за договором банківського вкладу в публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» (далі - ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива») від 20 листопада 2014 року № 51-в-17/367026 у розмірі 200 000,00 грн, 3 % річних за період з 25 лютого 2016 року до 12 травня 2017 року у розмірі 7 265,75 грн та інфляційні втрати за період з 25 лютого 2016 року до 12 травня 2017 року у розмірі 34 535,34 грн, а також 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07 листопада 2017 року задоволено заяву позивача та залишено без розгляду частину позовних вимог, а саме: про стягнення з відповідача суми гарантованого відшкодування від 20 листопада 2014 року № 51-в-17/367026 у розмірі 200 000,00 грн.

Крім того, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача 3 % річних за період з 25 лютого 2016 року до 07 листопада 2017 року (621 день прострочення) у розмірі 10 208,22 грн, інфляційні втрати за період з 25 лютого 2016 року до 07 листопада 2017 року у розмірі 46 459,08 грн, усього - 56 667,30 грн, курсову різницю у розмірі 49 472,30 грн, а також відшкодувати моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 січня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 січня 2018 року залишено без змін.

У листопада 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 січня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини у справах Lavages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gonnez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Право заявника на апеляційний перегляд справи було забезпечено.

Пунктом 1 частини другої статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Ціна позову у цій справі становить 116 139,60 грн, що є меншою, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 року.

При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі.

Таким чином, справа є малозначною в силу вимог закону.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Враховуючи зазначене, Верховний Суд приходить до висновку, що касаційна скарга не містить обставин, визначених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

ОСОБА_1 посилається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа становить для нього виняткове значення.

Рекомендація № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року рекомендує державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Враховуючи те, що предметом позову є відшкодування шкоди за несвоєчасне виконання судового рішення у розмірі 116 139,60 грн, а винятковість справи тафундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики особою, яка подала касаційну скаргу, об'єктивно не підтверджено, Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що судові рішення, які оскаржуються, прийняті у малозначній справі, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судових рішень, що оскаржуються, у касаційній скарзі не зазначені.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 січня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 листопада 201 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за участю третьої особи - публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ю. Мартєв