Справа № 211/1230/18
Провадження № 2/211/1147/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 серпня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Ніколенко Д.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гулько А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_2 зазначивши, що з 14 лютого 2013 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 06 вересня 2017 року між ними розірвано. За час перебування в шлюбі з відповідачем, ними 02 грудня 2016 р. було придбано на спільні сімейні кошти домоволодіння АДРЕСА_1. Житловий будинок та земельна ділянка за вказаною адресою зареєстровані за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з земельною ділянкою від 02.12.2016 р. Наразі вона бажає поділити придбане в період шлюбу нерухоме майно, однак відповідач відмовляється це зробити в добровільному порядку, тому просить суд визнати домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю її та відповідача та поділити вказане майно, визнавши за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки.

Ухвалою суду від 08 травня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання сторони не з'явилися.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, на заявлених вимогах наполягає з підстав, викладених в позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Суд, враховуючи вимоги ч.1 ст.223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких мотивів.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 з 14 лютого 2013 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 (а.с. 9 - копія свідоцтва про шлюб), який рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2017 року між ними розірваний (а.с. 8 - копія рішення суду).

В період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з земельною ділянкою від 02 грудня 2016 року відповідачем ОСОБА_2 було придбано у власність житловий будинок разом з земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, який складається з: житлового будинку позначеного на плані літерою А-1 загальною площею - 54,5 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м. з господарчими побудовами: погрібом В, сараєм Г, вбиральнею Д, огорожею № 1-5, замощенням ІІ, водоколонкою І; та земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер земельної ділянки : НОМЕР_3, площею 0,0965 га (а.с. 10-11 - копія договору, а.с. 12-13 - копія витягу).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року №17-рп/2012, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім'єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування.

Як зазначено в п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі Постанова) суд, вирішуючи спори між подружжям про майно, повинен встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи, та те, що перебуває у третіх осіб.

Згідно зі ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до роз'яснень викладених в абз. 1 п. 22, абз. 1 п. 23, абз. 1 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60,69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.2, ч.3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно з ч.ч. 1,4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У зв'язку з викладеним, аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи визнання позову представником відповідача, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси як відповідача, так і інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1199,61 грн., сплачений нею при подачі позову (а.с.1,2), тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд, з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України, вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 60, 61, 63, 70-73 СК України, ст.ст.317, 319, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд, -

ухвалив:

позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати житловий будинок загальною площею 54,5 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м. з господарчими побудовами: погрібом В, сараєм Г, вбиральнею Д, огорожею № 1-5, замощенням ІІ, водоколонкою І та земельну ділянку площею 0,0965 га кадастровий номер НОМЕР_3, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 - спільною сумісною власністю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання за адресою: АДРЕСА_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання за адресою: АДРЕСА_3

Розділити спільне сумісне майно подружжя, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 54,5 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м. з господарчими побудовами: погрібом В, сараєм Г, вбиральнею Д, огорожею № 1-5, замощенням ІІ, водоколонкою І та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0965 га, кадастровий номер НОМЕР_3, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1199 (одна тисяча сто дев'яносто дев'ять) гривень 61 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29 серпня 2018 р.

Суддя Д.М.Ніколенко