Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 478/876/15-ц

провадження № 61-33606св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник відповідача - Крапівцева Олена Олександрівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 27 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В., Ямкової О. О.,

ВСТАНОВИВ:

У пункті 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про повернення банківського вкладу, процентів за користування грошовими коштами, пені та 3 % річних.

Позовна заява мотивована тим, що 19 травня 2008 року між ним та відповідачем на території Автономної Республіки Крим (далі - АР Крим) укладено договір банківського вкладу, відповідно до якого він вніс на депозит кошти у розмірі 25 євро зі сплатою 10,5 % річних строком на 12 місяців та 1 день з подальшою його пролонгацією на той самий строк. Крім того, у договорі була умова про щомісячне поповнення вкладу на 10 євро.

Вказував, що у зв'язку з анексією АР Крим у грудні 2014 року він звернувся до відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» із вимогою про повернення вкладу та відсотків, однак відповідач відмовив, посилаючись на те, що всі відділення банку припинили свою діяльність на території Автономної Республіки Крим (далі - АР Крим).

Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просив суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на свою користь банківський вклад, який становить 725 євро та відсотки у розмірі 429,70 євро. Крім того, у зв'язку з порушенням банком зобов'язань за договором, позивач просив стягнути пеню у розмірі 5 980 грн та 3 % річних - 368,58 грн.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 16 лютого 2016 року у складі судді Іщенко Х. В. у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів факт укладення договору банківського вкладу, а також не надав інформацію із некомерційної організації «Фонд захисту вкладників», яка знаходиться на території АР Крим, на підтвердження того, що остання не придбала прав вимоги за спірним вкладом.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 27 квітня 2016 року рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 16 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 депозитний вклад у сумі 25 євро, що еквівалентно 714 грн та відсотки за користування вкладом у розмірі 18,37 євро, що еквівалентно 524,65 грн, 3 % річних у розмірі 14,1 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2016 року касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задоволено. Касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 27 квітня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 27 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 16 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 982,40 євро депозитного вкладу, що еквівалентно 26 955,35 грн, 42,55 євро процентів за користування депозитним вкладом, що еквівалентно 1 167,50 грн, 5 980,72 грн пені та 309,04 грн - 3 % річних.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ОСОБА_4 довів факт укладення договору банківського вкладу належними та допустимими доказами, тобто оригіналами документів. За ухвалою суду у банку витребовувались документи щодо поповнення позивачем депозиту, однак ця ухвала виконана не була.

За таких обставин, а саме невиконання ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язань перед ОСОБА_4 за вказаним договором щодо повернення вкладу та процентів за його користування, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позову останнього.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не надав оригіналів документів на підтвердження своїх позовних вимог - договору та виписки за рахунком, квитанція не містить штампу, довідка щодо наявності коштів на рахунку є неналежним доказом, оскільки видана на окупованій території, коли діяльність банку було припинено.

Вказує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження внесення позивачем коштів у розмірі 4 700 євро.

У серпні 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу банку, в якому зазначає, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з повним дослідження усіх обставин справи та з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що позивачем були надані суду оригінали усіх документів, що підтверджено й ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2016 року, де вказано, що доводи касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що позивачем не доведено, що між сторонами був укладений договір, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Посилання банку на відсутність доказів внесення позивачем коштів у розмірі 4 700 євро є правильним, оскільки на депозит було внесено 25 євро зі щомісячним поповненням на 10 євро.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої й другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

У статті 212 ЦПК України у редакції 2004 року, чинній на час розгляду судами справи, визначено, щосуд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови в їх прийнятті.

Частиною першою статті 57 ЦПК України 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 58 ЦПК України 2004 року).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 10 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до положень частини третьої статті 10 та частин першої та четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позов ОСОБА_4, апеляційний суд, встановивши та дослідивши всі фактичні обставини справи, оцінивши всі надані під час розгляду справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що надані позивачем докази у своїй сукупності підтверджують факт укладення спірного договору банківського вкладу, а ПАТ КБ «Приватбанк» не виконує своїх зобов'язань перед ОСОБА_4 за вказаним договором щодо повернення коштів за вкладу та процентів за користування ним.

Суд також вірно врахував, що за ухвалою суду у банку витребовувались документи щодо поповнення позивачем депозиту, однак ця ухвала виконана не була.

Доводи касаційної скарги банку про те, що позивач не надав оригіналів документів, тому не довів, що між сторонами дійсно було укладено договір банківського вкладу, є безпідставними, оскільки ОСОБА_4 було надано оригінал квитанції з мокрою печаткою та підписом уповноваженої особи банку про внесення ним на депозитний рахунок 25 євро згідно умов договору від 19 травня 2008 року (том 1, а. с. 274), що у сукупності з іншими наданими ним доказами (оригіналами та копіями) підтверджує факт укладення спірного договору банківського вкладу.

Відповідно до частини четвертої статті 338 ЦПК України 2004 року висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції про новому розгляді справи.

На виконання вказаної норми процесуального права, апеляційним судом правильно було враховано висновок, викладений в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2016 року, якою справу було направлено на новий розгляд до апеляційного суду, про те, що доводи ПАТ КБ «ПриватБанк», що позивачем не доведено, що між сторонами був укладений договір, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні представником банку норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Отже, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції з дотримання вимог статей 212-215, 316 ЦПК України 2004 року повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи, вірно встановив правовідносини, що склалися, й правильно частково задовольнив вимоги ОСОБА_4

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність та обґрунтованість його рішення не впливають.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 27 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк