Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.08.2018 Справа №607/15627/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Братасюка В.М

за участі секретаря с.з. ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів ,-

В С Т А Н О В И В:

До Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення процентів за користування позикою, інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за прострочення виконання грошових зобовязань.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ту обставину, що 11 грудня 2013 року Козівським районним судом Тернопільської області ухвалено рішення у справі № 600/1388/13-ц, № 2/600/476/2013, яким задоволено його позов до відповідача про стягнення 56812,68 грн. боргу за договором позики та 568,13 грн. судового збору. Вказана сума боргу складалася із наступних сум: 29883,50 грн. - основний борг, 3673,37 грн. - втрати від інфляції (розрахованих станом на дату подачу первинного позову 01 вересня 2013 року), 3255,81 грн. - 3% річних за користування коштами (розрахованих станом на дату подачу первинного позову 01 вересня 2013 року), 20000 грн. - штраф згідно п. 6 Договору позики грошей.

Оскільки сума боргу стягнута не була, 28 жовтня 2015 року позивач звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про стягнення боргу за договором позики в частині стягнення інфляційних, 3% річних за період з 02 вересня 2013 року по 28 жовтня 2015 року та стягнення курсової різниці. 08 липня 2016 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено заочне рішення у справі № 607/1226/15-ц, яким частково задоволено позовні вимоги, стягнуто з відповідача на користь позивача 25382,14 грн. інфляційних та 3% річних за користування коштами згідно договору позики грошей від 18 березня 2010 року, а також 253,82 грн. судового збору. У стягненні 60966,90 грн. курсової різниці та 609,67 грн. судового збору - відмовлено.

03 лютого 2016 року відповідач повернув відповідачу 28000,00 грн. боргу, однак цього платежу не вистачало на виконання грошового зобов'язання, яке складається з 29883,50 грн. - суми основного боргу, 32311,32 грн. - суми інфляційних та 3% річних та 20000,00 грн. - суми штрафу згідно п.6 Договору позики грошей, сума основного зобов'язання залишилась без змін в розмірі 29883,50 грн.

Оскільки відповідач не виконав своє грошове зобовязання з повернення суми позики в повному обсязі, позивач вважає, що він має право на отримання від відповідача процентів від суми позики за 3 роки, суми втрат від інфляції та 3% річних за період з дати їх останнього нарахування по день звернення до суду. Оскільки розмір та порядок отримання процентів за договором позики не були встановлені договором, згідно ч.1 ст.1048 ЦК України проценти за користування позикою встановлюються на рівні облікової ставки НБУ.

Згідно поданого розрахунку, виходячи з суми боргу в розмірі 29 883,50 грн., проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ за період з 11 листопада 2013 року по 10 листопада 2016 року складають 15629,39 грн., три проценти річних за користування чужими коштами в період з 29 жовтня 2015 року по 10 листопада 2016 року становлять 930,88 грн., а інфляційні втрати за період з 01 листопада 2015 року по 31 жовтня 2016 року - 3693,30 грн., які позивач просить стягнути з відповідача, а також 551,21 грн. судового збору.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, постановленим заочно 14.02.2017 року у справі №607/12717/16- ц, зазначені вище вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 були задоволені вирішено стягнути з відповідача в користь позивача 20253 (двадцять тисяч двісті пятдесят три) гривень 57 копійок, з яких: проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ за період з 11 листопада 2013 року по 10 листопада 2016 року в розмірі 15629,39 грн.; 930,88 грн. - три проценти річних за користування чужими коштами в період з 29 жовтня 2015 року по 10 листопада 2016 року; 3693,30 грн. - інфляційних втрат за період з 01 листопада 2015 року по 31 жовтня 2016 року.

Оскільки й це рішення відповідач не виконав і не думає виконувати, ОСОБА_3 заявив новий позов з аналогічними вимогами, котрий розглядається у даному провадженні, про стягнення з відповідача процентів від суми позики, що залишилася неповерненою, суми втрат від інфляції та 3% річних за період з наступної дати, визначеної рішенням суду у справі №607/12717/16-ц , по день звернення до суду у даному провадженні. І аналогічно як і у справі №607/12717/16-ц, оскільки розмір та порядок отримання процентів за договором позики не були встановлені договором, згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позивач нарахував проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ.

Відтак позивач просить стягнути з відповідача 9605, 56 гривень, з яких: 4296, 37 гривень проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ за період 11.11.2016 року по 05.12.2017 року, 955, 46 гривень три проценти річних, нараховані за період 11.11.2016 року 05.12.2017 року, 4353, 73 гривень інфляційні втрати, нараховані за період 01.11.2016 року по 30.10.2017 року.

Позивач в судове засідання зявився, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в підготовче судове засідання зявився, відзиву на позов не надав, в судовий розгляд справи не вважав за потрібне зявитися, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, Суд встановив наступні обставини.

18 березня 2010 року між ОСОБА_3 (Кредитор) та ОСОБА_4 (Боржник) було укладено договір позики грошей, за змістом якого Кредитор безпроцентно передає у власність Боржнику грошові кошти в сумі 39883,50 грн., що за взаємною домовленістю сторони визначають як еквівалент 5000,00 дол. США (згідно офіційного курсу Національного Банку України з розрахунку 7,9767 грн. за 1 долар США), а Боржник зобовязується повернути Кредитору вищезазначені кошти до 01 вересня 2010 року (п.1).

Вказані грошові кошти мали бути повернуті Кредитору в м. Тернополі. При цьому розмір позики розраховується як еквівалент визначеної в п.1 суми доларів США, згідно з курсом продажу долару США, що діятиме на момент повернення (п.3). Якщо Боржник не поверне позичені кошти до вказаного строку, Кредитор вправі предявити цей договір до стягнення. При цьому Боржник зобовязаний сплатити Кредитору штраф у розмірі 20000,00 грн.

У звязку з невиконанням умов договору позики ОСОБА_3 звернувся до суду за захистом своїх прав.

11 грудня 2013 року Козівським районним судом Тернопільської області ухвалено рішення у справі № 600/1388/13-ц, № 2/600/476/2013, яким задовольнив позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення 56812,68 грн. боргу за договором позики та 568,13 грн. судового збору. Вказана сума боргу складалася із суми основного боргу - 29883,50 грн.; 3673,37 грн. - втрат від інфляції; 3255,81 грн. - 3% річних за користування коштами; 20000 грн. - штраф згідно п.6 Договору позики грошей.

Оскільки сума боргу повернута не була, 28 жовтня 2015 року позивач знову звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про стягнення боргу за договором позики в частині стягнення інфляційних, 3% річних за період з 02 вересня 2013 року по 28 жовтня 2015 року та стягнення курсової різниці.

08 липня 2016 року судом ухвалено заочне рішення у справі № 607/1226/15-ц, яким частково задоволено позовні вимоги, стягнуто з відповідач на користь позивача 25382,14 грн. інфляційних та 3% річних за користування коштами згідно договору позики грошей від 18 березня 2010 року, а також 253,82 грн. судового збору.

Таким чином, попередніми рішеннями судів встановлено факт укладення між сторонами договору позики та неналежне виконання його умов зі сторони боржника.

03 лютого 2016 року відповідач повернув частину боргу, що вбачається із акту прийому-передачі, згідно з яким відповідач повернув, а позивач прийняв грошові кошти в розмірі 28000, грн.

Відповідно до положень ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Разом з тим, поверненням вказаної вище грошової суми відповідач в повному обсязі не виконав своїх зобовязань за договором позики перед позивачем, у звязку з чим він вчергове звернувся до суду з вимогами про стягнення: процентів за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ за період з 11 листопада 2013 року по 10 листопада 2016 року в розмірі 15629,39 грн.; 930,88 грн. - три проценти річних за користування чужими коштами в період з 29 жовтня 2015 року по 10 листопада 2016 року; 3693,30 грн. - інфляційних втрат за період з 01 листопада 2015 року по 31 жовтня 2016 року.

Відтак рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, постановленим заочно 14.02.2017 року у справі №607/12717/16- ц, зазначені вище вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 були задоволені вирішено стягнути з відповідача в користь позивача 20253 (двадцять тисяч двісті пятдесят три) гривень 57 копійок, з яких: проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ за період з 11 листопада 2013 року по 10 листопада 2016 року в розмірі 15629,39 грн.; 930,88 грн. - три проценти річних за користування чужими коштами в період з 29 жовтня 2015 року по 10 листопада 2016 року; 3693,30 грн. - інфляційних втрат за період з 01 листопада 2015 року по 31 жовтня 2016 року.

Оскільки й це рішення відповідач не виконав і не думає виконувати, ОСОБА_3 заявив черговий позов з аналогічними вимогами, котрий розглядається у даному провадженні, про стягнення з відповідача процентів від суми позики, що залишилася неповерненою, суми втрат від інфляції та 3% річних за період з наступної дати, визначеної рішенням суду у справі №607/12717/16-ц , по день звернення до суду у даному провадженні. І аналогічно як і у справі №607/12717/16-ц, оскільки розмір та порядок отримання процентів за договором позики не були встановлені договором, згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позивач нарахував проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ.

Позивач просить стягнути з відповідача 9605, 56 гривень, з яких: 4296, 37 гривень проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ за період 11.11.2016 року по 05.12.2017 року, 955, 46 гривень три проценти річних, нараховані за період 11.11.2016 року 05.12.2017 року, 4353, 73 гривень інфляційні втрати, нараховані за період 01.11.2016 року по 30.10.2017 року.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом ч.3 ст. 1049 ЦК України не припиняє обовязку позичальника сплатити проценти за користування грошима, передбачені ст. 1048 ЦК України, та суму передбачену ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Крім того, згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК України) та проценти за позикою (ст. 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року (справа № 6-369цс15).

Зважаючи на вищевикладене, з врахуванням того, що відповідачем не надано суду доказів виконання в повному обсязі своїх зобовязань за договором позики грошей після ухвалення 11 грудня 2013 року рішення Козівським районним судом Тернопільської області про стягнення заборгованості за договором позики грошей від 18 березня 2010 року, як і рішень Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 липня 2016 року і від 14 лютого 2017 року про стягнення процентів, інфляційних втрат та 3% річних за користування коштами згідно договору позики грошей, Суд вважає, що позивачем підставно заявлено вимоги про стягнення 9605, 56 гривень, з яких: 4296, 37 гривень проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ за період 11.11.2016 року по 05.12.2017 року, 955, 46 гривень три проценти річних, нараховані за період 11.11.2016 року 05.12.2017 року, 4353, 73 гривень інфляційні втрати, нараховані за період 01.11.2016 року по 30.10.2017 року .

Проведені ОСОБА_3 розрахунки інфляційних, 3% річних та процентів за користування позикою є вірними, їх розмір відповідає вимогам чинного законодавства України.

Також з відповідача в користь позивача слід стягнути 640 грн. сплаченого при зверненні до суду судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 16, 509, 526, 610, 611, 625 ЦК України, Суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну вимогу задоволити.

Стягнути з ОСОБА_4 (АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_2) 9 605, 56 гривень, з яких: 4296, 37 гривень проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ за період 11.11.2016 року по 05.12.2017 року, 955, 46 гривень - три проценти річних, нараховані за період 11.11.2016 року 05.12.2017 року, 4353, 73 гривень інфляційні втрати, нараховані за період 01.11.2016 року по 30.10.2017 року.

Стягнути з ОСОБА_4 (АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_2) 640 гривень судового збору.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту рішення , якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України , до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_5