Справа № 627/778/18
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 серпня 2018 року смт. Краснокутськ
Краснокутський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - Л.В.Вовк
з участю секретаря - О.С.Казакової
представника позивача- ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Краснокутськ цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
У своїй позовній заяві позивач вказала на те, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . В червні 2014 р. позивач надала своїй онуці ОСОБА_3 дозвіл на реєстрацію у вказаному будинку. Відповідач на протязі 4 років зареєстрована в будинку , але ніколи не проживала та на даний час місце її проживання не відомо. Як власнику будинку, позивачу належить право володіти, користуватися і розпоряджатися ним. Однак , реєстрація в будинку відповідача , перешкоджає позивачу оформити субсидію. Питання в позасудовому порядку вирішити не можливо , тому вона прохає суд визнати відповідача такою , що втратила право користування житлом .
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала , просила задовольнити.
Відповідач до суду не з»явився , про причини неявки суду не повідомила , повідомлявся про час і місце розгляду справи у встановлений законом спосіб та строк, про що свідчить оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Зі згоди представника позивача , суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи , що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 27.08.2000 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.08.2000 р., ОСОБА_2 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Як свідчить будинкова книга, ОСОБА_3 зареєстрована у будинку з 18 червня 2014 року.
Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Краснокутської селищної ради від 02.07.2018 р., ОСОБА_3 зареєстрована разом з ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 , але не проживає.
Актом складеним депутатом Краснокутської селищної ради в присутності двох сусідів від 01.07.2018 року підтверджується, що ОСОБА_3 у житловому будинку по АДРЕСА_1 зареєстрована , але з моменту реєстрації не проживає.
Допитані по справі свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили в судовому засіданні ,що дійсно в будинку позивача ОСОБА_2 тимчасово зареєструвалася її онука ОСОБА_3 , але з часу реєстрації з 2014 року вона не проживає та з бабою не спілкується.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення по справі і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).
Житло - одна з основних матеріальних умов життя людини. Відповідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира інші приміщення, які призначені та придатні для постійного проживання в них.
Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об'єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності.
Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.
Згідно зі ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно, вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника, й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майно.
Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за особою, яка хоча і правомірно вселилася у спірне жиле приміщення власника, але на час розгляду справи не є членом його сім'ї.
Зазначені висновки не суперечать нормам ст.47 Конституції України, ст.9 ЖК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Слід також зазначити, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть».
Таким чином, як випливає з цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Судом встановлено, що дійсно ОСОБА_3 за вище вказаною адресою зареєстрована з 2014 року , але ніколи в будинку позивача не проживала та не проживає , добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає , що створює перешкоди для позивача у праві володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном . Тому суд вважає , що позивач надала достатньо доказів на підтвердження позову та її позовна заява підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.317,319 ЦК України, ст.ст. 5, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 , іден.код : НОМЕР_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинку по АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстрації вказаного місця проживання без пред"явлення паспорта громадянина України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області в 30-денний строк з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив , за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Вовк Л. В.