Справа № 135/1053/18
Провадження у справі № 4-с/129/5/2018
У Х В А Л А

"04" вересня 2018 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Дєдова С.М.,

з участю секретаря Бойко Т.С.,

скаржника ОСОБА_1,

представника стягувача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гайсині клопотання ОСОБА_1 про зупинення передачі на реалізацію майна під час розгляду скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 по проведенню оцінки майна, -

Встановив:

До Гайсинського районного суду Вінницької області із Ладижинського міського суду Вінницької області для судового розгляду надійшла скарга ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 по проведенню оцінки майна

Після задоволення самовідводу судді Гайсинського районного суду Швидкого О.В. у справі за цією скаргою автоматизованою системою документообігу суду визначено головуючого у справі суддю Гайсинського районного суду Дєдова С.М., вказану скаргу призначено до судового розгляду у судовому засіданні в приміщенні суду.

Прохальна частина скарги містить клопотання ОСОБА_1 про зупинення передачі на реалізацію майна, а саме скаржник просив суд зупинити передачу на реалізацію майна, - земельної ділянки площею 0,0024 га, яка розташована за адресою: м. Ладижин, вул. Лісова, кадастровий номер :07:002:0382, та нежитлового приміщення гаража №22 загальною площею 19,3кв.м., що розташований за адресою м. Ладижин, Вінницької області, вул. Лісова, 11.

04.09.2018 року у судовому засіданні ОСОБА_1 клопотання підтримав та просив винести ухвалу, якою зупинити передачу на реалізацію майна, - земельної ділянки площею 0,0024 га, яка розташована за адресою: м. Ладижин, вул. Лісова, кадастровий номер :07:002:0382, та нежитлового приміщення гаража №22 загальною площею 19,3кв.м., що розташований за адресою м. Ладижин, Вінницької області, вул. Лісова, 11 до вирішення цієї скарги по суті.

04.09.2018 року державний виконавець Калинчук С.І. до суду не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, а також відзив, у якому просив відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1

04.09.2018 року у судовому засіданні представник стягувача ОСОБА_2 заперечував проти задоволення усіх вимог скарги.

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що 31.07.2018 р. боржником ОСОБА_1 отримано повідомлення про оцінку арештованого майна та державним виконавцем подано заявку на реалізацію арештованого майна та вказане майно виставлено на прилюдні торги.

Враховуючи, що станом на даний час подано скаргу на дії державного виконавця, що стосуються саме початкової ціни реалізації арештованого майна (лоту), ОСОБА_1 вважає, що для захисту права власності боржника та недопущення реалізації лоту за заниженою ціною, відносно до ринкових під час розгляду скарги, єдиним способом є звернення до суду із даним клопотанням про забезпечення скарги, оскільки у випадку закінчення торгів, результати розгляду скарги практично значення не матимуть, що фактично унеможливить її виконання посадовими особами Державної виконавчої служби.

Суд, зясувавши позиції сторін, дослідивши клопотання про зупинення передачі на реалізацію майна під час розгляду скарги та матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення з наступних підстав.

31.07.2018 р. боржником ОСОБА_1 отримано повідомлення про оцінку арештованого майна. Держаним виконавцем своєю постановою було призначено суб'єкта оціночної діяльності, - СОД ТОВ «Експертно-консалтинговий центр», яким виконана незалежна оцінка ринкової вартості належного боржнику майна, яке підлягає реалізації на прилюдних торгах.

Не погоджуючись із оцінкою арештованого майна та діями державного виконавця по проведенню оцінки майна ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою.

Вирішуючи питання щодо зупинення реалізації арештованого майна, суд виходить з того, що відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з ч.1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. (ч. 2 ст. 18 ЦПК).

У Цивільному процесуальному кодексі України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення передачі на реалізацію майна.

При цьому, виходячи з роз'яснень викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи з роз'яснень вказаних у пункті 2 вищевказаної постанови, недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

У пункті 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07 лютого 2014 року роз'яснено, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду. Разом із тим до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (п. 4 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Частиною 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Підстави та порядок зупинення стягнення на підставі виконавчого листа, а також зупинення продажу арештованого майна визначені статтями 149-152 ЦПК України.

Так, виходячи зі змісту частини першої статті 149, пунктів 5, 6 частини першої статті 150 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Зокрема, позов забезпечується:

- зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (п. 5 ч. 1 ст. 150 ЦПК);

- зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку (п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК).

Отже, забезпечення позову шляхом зупиненням продажу арештованого майна можливо, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, а забезпечення позову (скарги) шляхом зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа може бути застосований тільки при оскарженні виконавчого документа.

Однак, у провадженні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області перебуває зведене виконавче провадження ВП № 35840533 з примусового виконання виконавчого листа №211/447/12, виданого 04.09.2012 року Ладижинським міським судом Вінницької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 1540445,17 грн.

Тобто, виконавчий лист, що перебуває на виконанні, видано на підставі судового рішення Ладижинського міського суду Вінницької області, яке набрало законної сили 01.08.2012 р.

Таким чином, в даному випадку у провадженні цього складу суду перебуває скарга на дії і рішення державного виконавця, а не позов про визнання права власності на майно та не має місця оскарження боржником виконавчого документу в судовому порядку.

Фактично, заявником подано заяву про забезпечення скарги шляхом зупинення виконання судового рішення, що набрало законної сили, що законом не передбачено.

Поряд з цим, вимога клопотання про зупинення передачі на реалізацію майна, в даному випадку, є нічим іншим, як намагання зупинити виконання судового рішення, яке набрало законної сили, що також є недопустимим.

Вказана правова позиція узгоджується з сталою судовою практикою судів апеляційної та касаційної інстанцій (для прикладу: ухвала ВССУ від 25.10.2017 року № 296/4819/17).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, в той же час, невиконання судових рішень нівелює принцип обов'язковості виконання судових рішень.

За таких обставин та вказаних судом доводів, міркувань клопотання про зупинення передачі на реалізацію майна задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 149-153, 258, 259, 260, 477 ЦПК України, суд,

Ухвалив:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення передачі на реалізацію майна, - земельної ділянки площею 0,0024 га, яка розташована за адресою: м. Ладижин, вул. Лісова, кадастровий номер :07:002:0382, та нежитлового приміщення гаража №22 загальною площею 19,3кв.м., що розташований за адресою м. Ладижин, Вінницької області, вул. Лісова, 11.

Ухвала може бути оскаржена протягом пятнадцяти днів до Апеляційного суду Вінницької області.

Суддя: