Постанова

Іменем України

06 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 546/477/15-ц

провадження № 61-20737св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», ОСОБА_5,

третя особа - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 12 червня 2017 року у складі колегії суддів: Прядкіної О. В., Бутенко С. Б., Обідіної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто»), ОСОБА_5., третя особа - ОСОБА_6, про визнання недійним додатку № 3 до угоди та розірвання угоди.

Позовна заява мотивована тим, що 14 листопада 2011 року між ним та ТОВ «Авто Просто» укладено угоду з метою придбання ОСОБА_4 автомобіля марки ВАЗ вартістю 64 200 грн. Додатком № 1 до угоди визначено, що розмір вступного внеску становить 3 % + ПДВ, щомісячний чистий внесок - 0,8333%, щомісячний внесок в оплату послуг - 0,5% + ПДВ, щомісячний внесок в оплату страхового платежу - 0,065 %, плата за право на отримання автомобіля - 3% + ПДВ. Загальна сума його грошових зобов'язань за угодою на день підписання додатку № 3 від 27 листопада 2011 року до цієї угоди становила 116 375,74 грн, з яких у день підписання цього додатку ним сплачено 35 323,91 грн, а сума заборгованості склала 81 031,83 грн, яка підлягала зміні у разі зміни поточної ціни автомобіля.

Позивач зазначив, що укладення додатку № 3 до договору відбувалось із застосуванням нечесної підприємницької практики зі сторони відповідача та шляхом введення споживача в оману, оскільки при підписанні договору ОСОБА_4 надана не чітка та неправдива інформація про договір, що суперечить вимогам статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Такі умови договору є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності цивільних відносин, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, адже при укладенні оспорюваного правочину сторонами не визначена ціна автомобіля. Крім того, ОСОБА_5, який працював з ним 27 листопада 2011 року не мав довіреності на право укладання додаткової угоди. Згідно з додатком № 3 він діяв на підставі довіреності 1264, яка була видана йому 19 грудня 2011 року, тобто пізніше укладення додатку № 3.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_4 просив визнати недійсним додаток № 3 від 27 листопада 2011 року до угоди від 14 листопада 2011 року, укладений між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_4; розірвати угоду від 14 листопада 2011 року, укладену між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_4

Заочним рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2016 року (у складі судді Беркути Л. Г.) позов задоволено. Визнано недійсним додаток № 3 від 27 листопада 2011 року до угоди від 14 листопада 2011 року, укладений між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_4

Розірвано угоду від 14 листопада 2011 року, укладену між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_4

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що додаток № 3 до угоди від 14 листопада 2011 року підписаний 27 листопада 2011 року ОСОБА_5, який на вказану дату не мав відповідних повноважень на вчинення правочинів від імені ТОВ «Авто Просто».

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 12 червня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що на момент укладення додатку № 3 до угоди від 14 листопада 2011 року представник ТОВ «Авто Просто» - ОСОБА_5 був уповноважений на вчинення правочинів від імені відповідача, а тому факт підписання ним вказаного документу не є підставою для визнання правочину недійсним. Крім того, відсутні і інші, зазначенні в позовній заяві підстави для визнання договору недійсним.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом залишено поза увагою правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові у справі № 6-40цс13, згідно із яким визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» про те, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

10 травня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Апеляційним судом встановлено, що 14 листопада 2011 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Авто Просто» укладено угоду. Предметом договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «АвтоТак». Договір укладається шляхом його підписання та підписання додатка № 1, додатка № 2, які є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Додатком № 1 до угоди визначено, що розмір вступного внеску становить 3 % + ПДВ, щомісячний чистий внесок - 0,8333%, щомісячний внесок в оплату послуг - 0,5% + ПДВ, щомісячний внесок в оплату страхового платежу - 0,065 %, плата за право на отримання автомобіля - 3% + ПДВ.

Установлено, що 27 грудня 2011 року ОСОБА_4 та ТОВ «Авто Просто» в особі ОСОБА_5. уклали додаток № 3 до угоди, за умовами якого загальна сума грошових зобов'язань ОСОБА_4 становить 116 375,74 грн.

Згідно з даного додатку, на день його підписання ОСОБА_4 сплатив 35 323,91 грн, сума заборгованості становить 81 031,83 грн.

Відповідно до додатку № 1 до угоди від 14 листопада 2011 року ТОВ «Авто Просто» зобов'язався надати ОСОБА_4 автомобіль ВАЗ за ціною 64 200 грн, однак згідно договору від 21 січня 2012 року та специфікації позивачу надано автомобіль LADA за загальною вартістю з ПДВ 67 800 грн.

Згідно з розрахунком платежів за угодою від 14 листопада 2011 року, станом на момент підписання додатку № 3 до угоди, вартість автомобіля становила 64 950 грн.

ОСОБА_4 на рахунок відповідача сплачено 81 972 грн, що підтверджується квитанціями та розрахунком від 19 жовтня 2015 року.

Листом від 11 листопада 2016 року ТОВ «Авто Просто» повідомило ОСОБА_4 про збільшення поточної вартості автомобіля до 169 575 грн, у зв'язку з чим збільшився щомісячний платіж.

Згідно зі статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин третьої та п'ятої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 10 угоди від 11 листопада 2011 року підписання ОСОБА_4 угоди та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами та їх згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї. Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «Авто просто», уважно прочитав та зрозумів угоду та додатки до неї, що засвідчив своїм підписом.

Позивач погодився з умовами угоди, підписавши її та вчиняючи дії на її виконання.

Установлено, що додаток № 3 до угоди від 11 листопада 2011 року сторонами підписаний 27 грудня 2011 року.

При підписанні вказаного додатку ОСОБА_5 діяв як представник ТОВ «Авто Просто» на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Л. С. від 19 грудня 2011 за реєстровим номером 1264.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції встановивши, що підписання оскаржуваного додатку № 3 відповідає угоді, укладеній сторонами, тому дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання угоди недійсною.

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірний додаток № 3 до угоди підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 щодо врахування правового висновку, викладеному Верховним Судом України у постанові у справі № 6-40цс13, спростовуються тим, що укладена угода в рамках системи придбання товарів у групах не є утворенням та розвитком пірамідальних схем у розумінні пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ТОВ «Авто Просто» надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі угод з учасниками групи є отримання автомобіля всіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається в процесі її виконання. Зазначив, що кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати.

Доводи позивача щодо неможливості розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, яка була погоджена на момент укладення договору, апеляційний суд обґрунтовано не взяв уваги, оскільки таке право на розірвання договору закріплено як статтею 651 ЦК України, так і умовами договору.

Посилання ОСОБА_4 у касаційній скарзі на те, що умови договору є несправедливими, що призводить до дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, порушує вимоги статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», підлягають відхиленню з огляду на таке.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Апеляційний суд дослідив та проаналізував умови договору, в межах заявлених позовних вимог стосовно додатку № 3 надав юридичну оцінку окремим пунктам договору на предмет їх несправедливості у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши, що цю угоду було укладено з дотриманням положень цивільного законодавства, і її зміст не суперечить Закону України «Про захист прав споживачів».

Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, в основному спрямовані на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 12 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк