АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа 757/5437/17-ц Головуючий у І-й інстанції -Писанець В.А.
апеляційне провадження № 22-ц/796/6283/2018 Доповідач Заришняк Г.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Ткаченко І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима ІванаСергійовича на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року в справі за поданням Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,-

В С Т А Н О В И В :

Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим І.С. звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування подання головний державний виконавець вказував, що на виконанні у Відділі знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого листа Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 05 грудня 2012 року про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 297 162,90 доларів США, суму заборгованості за відсотками у розмірі 4 495,27 доларів США, прострочену суму заборгованості за відсотками у розмірі у розмірі 55 286,40 доларів США, прострочену суму заборгованості за відсотками у розмірі 109 095,63 доларів США, а всього 466 040,22 доларів США, витрати на оплату судового збору у сумі 1 700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 грн.

28 вересня 2016 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржнику встановлено до 05 жовтня 2016 року строк для самостійного виконання судового рішення, яку направлено за місцем роботи ОСОБА_2

Добровільно рішення суду боржником не виконано, а тому була розпочата процедура його примусового виконання.

Посилаючись на те, що заборгованість не погашена, а боржник ухиляється від сплати боргу, просив задовольнити подання, враховуючи те, що в матеріалах виконавчого провадження є достатньо даних про ухилення боржника від виконання боргових зобов'язань.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року у задоволенні подання відмовлено.

В апеляційній скарзі головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим І.С., посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення подання.

Учасники справи в судове засідання апеляційної інстанції не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

В поданому відзиві на апеляційну скаргу боржник ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги головного державного виконавця та розглянути справу у її відсутність.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленої ухвали суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України &quст;Про виконавче провадження&q? в;, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону Укоаїни «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №52373043 з примусового виконання виконавчого листа №2-38/11, виданого 05 грудня 2012 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Перший Український міжнародний Банк» суми заборгованості за кредитним договором на загальну суму 466 040,20 доларів США, витрат на оплату судового збору у сумі 1700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн.

28 вересня 2016 року державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №52373043, і в цей же день була винесена постанова про накладення арешту на майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази про отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження. Довідка № 17-01-11/1682 від 18.11.2016 року. Видана Маріупольською філією ДП «Адміністрація Маріупольського морського порту України» довідка про те, що станом на 16 листопада 2016 року ОСОБА_2 відсутня на робочому місці, постанова буде вручена одразу як остання приступить до виконання нею своїх посадових обов'язків, не може бути належним доказом про отримання боржницею постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с.11).

З матеріалів справи вбачається, що в ході проведення виконавчих дій, 28 серпня 2016 року державним виконавцем скеровано запити до державних реєструючих органів з метою встановлення майнового стану боржника, з відповіді яких вбачається, що інформація про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах України на ім'я боржниці ОСОБА_2, не надходила, пенсію вона не отримує, на обліку в органах ДПС не перебуває, працює в Маріупольській філії ДП «Адміністрація Маріупольського морського порту України», згідно даних Регіонального центру в Донецькій області станом на 06 жовтня 2016 року транспортні засоби за ОСОБА_2 не зареєстровані, інформація про те, що ОСОБА_6 є серед власників, які володіють значними пакетами акцій (10 відсотків і більше статутного капіталу) емітентів - відсутня. (15,-18,21,22).

Як видно з довідок ДП «Адміністрація Маріупольського морського порту України», ОСОБА_2 за період з 01.01.2016 р. по 30.11.2016 р. отримала дохід в сумі 109 145 грн.34 коп. ( а.с. 14).

В матеріалах справи відсутні докази про те, що державним виконавцем здійснювались виклики боржника у встановленому Законом порядку до виконавчої служби, не було звернуто стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_2

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на день звернення з поданням, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених Законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Відповідно до норм Цивільно - процесуального законодавства та Закону України &quза;Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України&quв'; одним із заходів забезпечення виконання рішення може бути тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документу чи без такого, причому таке обмеження можливо на підставі судового рішення за поданням державного виконавця.

Питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця (ч.1 ст. 377-1 ЦПК України, в редакції 2004 року).

Відповідно до роз'яснень Верховного суду України від 01.02.2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення відїх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Звертаючись до суду з вказаним поданням, державним виконавцем не надано доказів про обізнаність боржника щодо відкритого виконавчого провадження та строком його добровільного виконання, крім того, з матеріалів справи не вбачається ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання зобов'язання.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець, будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання не з»явився, проте його участь та перевірка матеріалів виконавчого провадження є обов'язковими.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

За змістом ст. 377-1 ЦПК України, в редакції чинній на день постановлення ухвали, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Вказаною нормою не передбачена обов'язкова участь державного виконавця при розгляді подання про обмеження у праві виїзду, неявка державного виконавця в судове засідання не є підставою для відмови в задоволенні подання.

Щодо обов'язковості перевірки матеріалів виконавчого провадження, то колегія суддів зазначає, що справа судом першої інстанції призначалась неодноразово, суд не був позбавлений права витребувати матеріали виконавчого провадження та належним чином їх дослідити.

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні подання Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима ІванаСергійовича про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України за недоведеністю, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні подання, але з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича - задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року - скасувати та постановити нову постанову, якою в задоволенні подання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України - відмовити з інших підстав.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Повний текст постанови складений 31 серпня 2018 року.

Головуючий:

Судді: