Справа № 2-595/11
Провадження № 22-ц/772/526/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2018 рокуСправа № 2-595/11м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М.,

суддів: Зайцева А. Ю., Панасюка О. С.,

секретар судового засідання Куленко О. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_4 сільська рада Погребищенського району Вінницької області

особа яка подає апеляційну скаргу ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 Апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу особи яка не брала участі в розгляді справи ОСОБА_5 на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 29 листопада 2011 року, -

в с т а н о в и л а :

01.11.2011 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 сільської ради Погребищенського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно: жилий будинок в с. Спичинці вул. Широкий Беріг, 27 з господарськими спорудами. Позов обґрунтовувала тим, що 22.09.2006 року помер її брат ОСОБА_6, після його смерті залишився вказаний будинок. Зазначала, що брат був одиноким, а вона є єдиним спадкоємцем після його смерті, вчасно звернулася до нотаріальної контори, однак у брата були відсутні правовстановлюючі документи, тому вона змушена звернутися до суду.

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 22.11.2011 року позов задоволено: визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на садибу (житловий будинок, загальною площею 52,5 м 2, житлового площею 27,2 м2, позначеного в технічному паспорті літерою «А», веранди, літера «а», сараю, літера «Б», сараю, літера «Б1»), що знаходиться у с. Спичинці Погребищенського району Вінницької області по вул. Широкий Беріг, 27, в порядку спадкування за заповітом після смерті 22.09.2006 р. брата ОСОБА_6.

При ухваленні такого рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 помер і після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок. Однак Постановою нотаріуса позивачці відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її брата, так як нею пропущений строк для прийняття спадщини. Тому в звязку з тим, що позивачка вчасно подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про прийняття спадщини, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, суд, пославшись на ст. 120 ч. 1 ЦК України в редакції 1963 року (майно колгоспного двору), ст.ст. 328, 392 ЦК України, прийшов до висновку про задоволення позову.

Дізнавшись про таке рішення суду 19.01.2018 року, особа яка не брала участі в справі ОСОБА_5 20.01.2018 року подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить оскаржуване рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що вона є дружиною померлого ОСОБА_6 і є спадкоємцем по закону першої черги. Однак коли вона звернулася до нотаріальної контори, їй було відмовлено видачі свідоцтва на спадкове майно в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Зазначає, що позивач ввела в оману суд, не залучивши її до участі в справі, суд неповно зясував обставини справи: ніякого заповіту чоловік за життя не складав, ОСОБА_3 не є його спадкоємцем: це не підтверджено жодним документом у справі.

Скориставшись правом на відзив, ОСОБА_3 зазначила, що ОСОБА_6 не прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, а зазначена нею інформація, що про оскаржуване рішення вона дізналася в січні 2018 року не відповідає дійсності, так як вона в вересні 2017 року зверталася із заявою про перегляд оскаржуваного наразі нею рішення ще в вересня 2017 року, тобто саме тоді і дізналася про нього. За результатом апеляційного розгляду просить закрити апеляційне провадження, так як права ОСОБА_6 оскаржуваним рішенням не порушені.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно з п. 8 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Тому справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом статті 374 ЦПК України, апеляційний суд вправі залишити оскаржуване судове рішення без змін, якщо дійде висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України)

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до наступних висновків.

По справі встановлено наступне:

22.09.2006 року помер ОСОБА_6, що підтверджено свідоцтвом про смерть ( копія на а.с.9).

Після його смерті відкрилася спадщина в тому числі і на садибу: житловий будинок, загальною площею 52,5 м 2, житлового площею 27,2 м2, позначеного в технічному паспорті літерою «А», веранди, літера «а», сараю, літера «Б», сараю, літера «Б1», що знаходиться у с. Спичинці Погребищенського району Вінницької області по вул. Широкий Беріг, 27,

15.08.2011 року державний нотаріус Погребищенської нотаріальної контори відмовила ОСОБА_3 у прийнятті заяви про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно в звязку з тим, що нею пропущений строк для прийняття спадщини (а.с. 10).

На підтвердження належності померлому вказаної садиби позивач надала Свідоцтво про право власності № 5 від 25 грудня 2009 року, яке видане на підставі рішення виконкому ОСОБА_4 сільської ради Погребищенського району від 18.12.2009 року № 29 (а.с. 22).

За змістом ст.ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обвязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.

Згідно із ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього кодексу.

Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із ч.1 ст. 1265 ЦК України у пяту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права на спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

У разі якщо особи, які беруть участь у справі, не заявляють клопотання про витребування доказів, зокрема копій документів із спадкової справи, обовязком суду на підставі ч.4 ст. 10 ЦПК України (в редакції , чинній на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення) є розяснення наслідків невчинення такої процесуальної дії.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийнятті спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину.

Тобто у разі пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, спадкоємець може звернутися з позовом про визначення йому додаткового строку для її прийняття, а не про визнання права власності на спадкове майно.

Зазначених вимог законодавства суд першої інстанції не дотримався, не встановив коло спадкоємців після смерті ОСОБА_6, не зясував чи була заведена спадкова справа до майна померлого, не дав оцінки наявній в матеріалах справи відмови нотаріуса у видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину в звязку з пропуском нею строку на прийняття спадщини та не дав цьому оцінки.

Суд не звернув уваги на те, що за наявними в матеріалах справи документами неможливо встановити чи ОСОБА_3 є родичом покійного ОСОБА_6 та чи відноситься вона до кола спадкоємців, а якщо відноситься, то до якої черги.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків:

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-АМ № 202964 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб 29 березня 1997 року, про що виконкомом ОСОБА_4 сільської ради Погребищенського району Вінницької області вчинено відповідний актовий запис №1 від 29 березня 1997 року. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_6 (а.с. 49).

З відповіді відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 21 лютого 2018 року № 2259-3.1-25 актовий запис про розірвання шлюбу вищезазначених осіб відсутній. Таким чином ОСОБА_5 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 як дружина померлого і оскаржуваним рішенням вирішено питання про її права та обовязки.

07 грудня 2017 року ОСОБА_5 звернулася до Погребищенської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 В.(витяг а.с. 52) та за її заявою було заведено спадкову справу 3417/2017 до майна померлого 22 вересня 2006 року ОСОБА_6.

Отже, ОСОБА_5 є спадкоємцем першої черги за законом як дружина померлого(стаття 1261 ЦК України).

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 22 листопада 2017 року, ОСОБА_5 визначено додатковий строк тривалістю 1 місяць з моменту набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, який помер 22 вересня 2006 року. Вказане рішення було скасоване Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 23.05.2018 року та в задоволенні позову відмовлено. Саме в звязку з прийняттям такого рішення апеляційним представник позивач адвокат ОСОБА_8 просить закрити апеляційне провадження, так як оскаржуваним рішенням не порушуються права та обовязки ОСОБА_5, яка не прийняла спадщину.

У справі, яка переглядається, предметом спору є право на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_6, який помер 22.09.2006 року і спадкоємцем першої черги після смерті якого є його дружина ОСОБА_5.

Як уже зазначено вище, суд першої інстанції, визнаючи за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно, допустив ряд грубих порушень норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постановленого рішення у справі: суд не зясував коло спадкоємців після смерті ОСОБА_6, та кола осіб, які мали брати участь у справі як належні відповідачі, тому поза його увагою залишилась наявність спадкоємця першої черги, не встановив до якої черги спадкоємців належить позивач ОСОБА_3, що унеможливлює визначити наявність чи відсутність в неї права на спадкове майно; безпідставно вказав в рішенні, що ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем за заповітом, хоча заповіту покійний ОСОБА_6 не складав (довідка ОСОБА_4 селищної ради а.с.50) в і вона прийняла спадщину звернувшись в 6-місячний строк до нотаріальної контори, що прямо суперечить наявним доказам в матеріалах справи, а саме: Витягу зі спадкового реєстру від 15.08.2011 року (а.с.11); не навів доводів чому він визнав право власності на спадкове майно, підміняючи собою нотаріуса, не дав оцінку Постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.10), в якій зазначено що підставою для відмови у прийнятті заяви ОСОБА_3 про фактичне прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину є пропуск ОСОБА_3 строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, отже, вірним способом захисту було б надання додаткового строку для прийняття спадщини за наявності для цього підстав, а не визнання права власності на спадкове майно.

Відтак, все це в сукупності дає підстави вважати, що на момент розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_5 через незалучення її до участі в справі була позбавлена права захищати свої права як спадкоємця, що є прямим порушенням її прав та інтересів.

За таких обставин, беручи до уваги, що суд першої інстанції не визначився з предметом та підставами позову, нормами матеріального права, які їх регулюють, неповно зясував обставини справи, які мають значення для справи, висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог є помилковим і оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381,382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 29.11.2011 року скасувати та ухвалити нове.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради Погребищенського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча підпис ОСОБА_2

Судді: підпис ОСОБА_9

підпис ОСОБА_10

Згідно з оригіналом

головуючий суддя: Т. М. Шемета