Справа № 573/2278/18
Номер провадження 6/573/75/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Черкашиної М.С.

з участю секретаря: Терещенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля спільне подання начальника Білопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_1 та старшого державного виконавця Білопільського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_2 про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи,

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2018 року до Білопільського районного суду Сумської області надійшло зазначене подання, яке мотивується тим, що на виконанні у Білопільському РВ ДВС ГТУЮ у Сумській області перебуває виконавче провадження № 53423249 з примусового виконання виконавчого листа № 369/4554/16-ц, виданого 08 лютого 2017 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про відібрання у ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав, малолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та повернути його матері ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. 14 листопада 2018 року державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області було винесено постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження до Білопільського РВ ДВС у звязку з тим, що згідно повідомлення стягувача ОСОБА_5 боржник фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. До відділу 07 грудня 2018 року боржником ОСОБА_3 була подана заява, де останній повідомляє, що за вказаною вище адресою проживає його мати ОСОБА_6, а він разом із дитиною проживає у ІНФОРМАЦІЯ_4. Державним виконавцем 12 грудня 2018 року було здійснено виїзд до смт. Улянівка Білопільського району Сумської області. В ході проведених виконавчих дій встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_3 Тімур фактично перебуває в Улянівському навчально-виховному комплексі за адресою: смт. Улянівка, пл. Колєсніка Білопільського району Сумської області. Згідно відомостей Улянівської НВК ОСОБА_4 фактично виховується у даному закладі з 01 вересня 2018 року. За відомостями Улянівської селищної ради боржник ОСОБА_3 разом з дитиною незареєстровані на території селищної ради, але фактично проживають в ІНФОРМАЦІЯ_5. Державний виконавець зазначає, що ОСОБА_3 надав завідомо неправдиву інформацію. Крім того, було встановлено, що вихователі НВК, не зважаючи на обізнаність про проведення виконавчих дій, передали малолітню дитину ОСОБА_4 третій особі - співмешканці боржника. З метою встановлення фактичного місця знаходження дитини було здійснено виїзд за місцем фактичного проживання боржника, однак за вказаною адресою була присутня мати боржника ОСОБА_6 та відмовилась надати доступ до житлового будинку, який належить на праві власності ОСОБА_3 та повідомила, що малолітня дитина на даний час перебуває з батьком. Посилаючись на викладені обставини, просять надати дозвіл на примусове проникнення до житлового будинку, розташованого за адресою: Сумська область, Білопільський район, смт. Улянівка, вул. Суворова, буд. 30, який на праві власності належить ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 2 ст. 439 ЦПК України, суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

В судове засідання старший державний виконавець Білопільського РВ ДВС ГТУЮ у Сумській області ОСОБА_2 не зявився, надіслав клопотання про розгляд подання без його участі, подання просив задовольнити.

Повно, всебічно і обєктивно дослідивши подання та додані до нього матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 30 Конституції України кожному громадянину гарантується недоторканність житла. Проникнення до житла чи до іншого володіння особи, допускається лише за вмотивованим рішенням суду.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено у Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

В силу п. 4, 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Судом встановлено, що 08 лютого 2017 року Києво-Святошинським районним судом Київської області видано виконавчий лист № 369/4554/16-ц про відібрання у ОСОБА_3, без позбавлення батьківських прав, малолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та повернути його матері ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 4).

16 лютого 2017 року головним державним виконавцем Києво-Святошинським районним відділом ДВС ОСОБА_7 відкрито виконавче провадження № 53423249 з примусового виконання вказаного вище виконавчого документа (а. с. 5).

14 листопада 2018 року державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області було винесено постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження до Білопільського РВ ДВС у звязку з тим, що згідно повідомлення стягувача ОСОБА_5 боржник фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с.7 ).

Постановою начальника відділу Білопільського РВ ДВС ОСОБА_1 від 05 грудня 2018 року прийнято вищевказане виконавче провадження з примусового виконання (а. с. 8 ).

З акту державного виконавця від 07 грудня 2018 року вбачається, що боржник фактично проживає в ІНФОРМАЦІЯ_6 (а. с.10).

Згідно письмової заяви боржника ОСОБА_3 від 07 грудня 2018 року, останній повідомляє, що за вказаною вище адресою проживає його мати ОСОБА_6, а він разом із дитиною проживає у ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 9).

З довідки Улянівської селищної рад Білопільського району від 11 грудня 2018 року № 1016 вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8 на території селищної ради не зареєстровані, але проживають без реєстрації за адресою: смт. Улянівка, вул. Суворова, буд. 30 (а. с. 11 ).

Згідно відомостей Улянівської НВК ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 виховується у дошкільній групі навчального закладу з 01 вересня 2018 року (а. с. 12 ).

Державним виконавцем 12 грудня 2018 року було здійснено виїзд до смт. Улянівка Білопільського району Сумської області. В ході проведених виконавчих дій встановлено, що за адресою: смт. Улянівка, вул. Суворова, 30 була присутня мати боржника ОСОБА_6, яка на вимогу державного виконавця відмовилась надати доступ до домоволодіння за вказаною адресою. Остання повідомила, що дитина за даною адресою відсутня та перебуває разом із батьком ОСОБА_3, що підтверджується актом державного виконавця від 12 грудня 2018 року (а. с. 13).

Того ж дня в присутності понятих державним виконавцем також було встановлено, що дитина ОСОБА_4 знаходиться в Улянівській НВК. На момент проведення виконавчих дій вихователь групи даного закладу, не зважаючи на обізнаність про проведення виконавчих дій, передали малолітню дитину ОСОБА_4 третій особі- співмешканці боржника, з якою вона особисто знайома (а. с. 14).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 грудня 2018 року вбачається, що житловий будинок за адресою: смт. Улянівка, вул. Суворова, буд. 30 Білопільського району Сумської області належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування житлового будинку від 08 жовтня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Сумської області ОСОБА_8 (а. с. 15-16 ).

Підставою для примусового проникнення до житла за адресою: смт. Улянівка, вул. Суворова, буд. 30 Білопільського району Сумської області ініціатор подання зазначає те, що у даному домоволодінні може перебувати ОСОБА_4, 19 лютого 2013 року, якого рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області зобовязано повернути матері ОСОБА_5.

Потрапити до домоволодіння за вказаною вище адресою з метою відшукання дитини в інший спосіб не можливо.

Проте, вказані доводи не підтверджені належними і допустимими доказами. Навпаки, додані до подання матеріали містять суперечливі відомості. Так, згідно з письмовою заявою від 07 грудня 2018 року боржника ОСОБА_3, останній повідомляє, що за вказаною вище адресою проживає його мати ОСОБА_6, а він разом із дитиною проживає у ІНФОРМАЦІЯ_4. При цьому, додані до подання матеріали не містять доказів перевірки щодо факту проживання боржника за зазначеною боржником адресою.

Крім того, старший державний виконавець в акті від 12 грудня 2018 року зазначає, що вихователі НВК, не зважаючи на обізнаність про проведення виконавчих дій, передали малолітню дитину ОСОБА_4 третій особі - співмешканці боржника. Проте, у клопотанні не вказано, чи встановлено особу співмешканки та зазначено де саме проживає вказана особа, її причетність до житла боржника. Тобто, дана інформація може стверджувати про ймовірну відсутність малолітньої дитини за вказаною у клопотанні адресою.

Також, старшим державним виконавцем не надано жодних відомостей, де перебуває боржник на день звернення з даним поданням до суду.

Зокрема, суд відмічає, що вихід державного виконавця за адресою розташування належного боржнику будинку відбувався без свідків, якими повинні бути в першу чергу сусіди, які б могли достовірно підтвердити про наявність знаходження за вказаною адресою малолітньої дитини боржника.

Звертаючись до суду з поданням про примусове входження до житла боржника старшим державним виконавцем не надано суду доказів, що боржнику було відомо про виклик до державного виконавця на певну дату чи відносно проведення виконавчих дій у визначений час і він ухилився від проведення таких дій, а відтак, у суду відсутні підстави для надання дозволу державному виконавцю примусового входження до житла боржника.

Таким чином, суд приходить до висновку, що старшим державним виконавцем не обґрунтовано та не доведено про наявність перешкод в ході примусового виконання виконавчого провадження, а відтак, подання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 30 Конституції України, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» ст. ст. 259-260, 439 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні спільного подання начальника Білопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_1 та старшого державного виконавця Білопільського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_2 про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області. Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом вказаного вище строку до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області.

Суддя