Ухвала

27 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 757/28275/17

провадження № 61-42409ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду м. Києва від 26 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Державної казначейської служби України, у якому просила стягнути із відповідача на свою користь компенсацію за порушення встановленого законом строку перерахування коштів, а саме: 3% річних від несплаченої суми у розмірі 3 353,35 грн; інфляційне збільшення суми майнової шкоди у розмірі 98 755,28 грн; моральну шкоду, завдану тривалим невиконанням рішення суду у розмірі 50 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 05 березня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 3 353,35 грн, що становить 3% річних від несплаченої суми, інфляційне збільшення суми матеріальної шкоди у розмірі 98 755,28 грн та відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 5 000 грн, шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 26 липня 2018 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 березня 2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 березня 2018 року в частині стягнення з Державного бюджету України на користь позивача компенсації за порушення встановленого законом строку виконання рішення змінено та зменшено розмір стягнутої компенсації з 3 353,35 грн до 3 304,03 грн. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 березня 2018 року в частині стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат змінено та зменшено суму стягнутих інфляційних втрат з 98 755,28 грн до 52 539,52 грн.

ОСОБА_1 09 серпня 2018 року через засоби поштового зв'язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду м. Києва від 26 липня 2018 року. При цьому, посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права і просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди і залишити у цій частині рішення суду першої інстанції.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев'ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у справі № 757/28275/17 становить 152 108,63 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 757/28275/17 є малозначною у силу вимог закону.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Вказівка в резолютивній частині постанови Апеляційного суду м. Києва від 26 липня 2018 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене рішення ухвалене у малозначній справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржене рішення ухвалене у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 17, 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду м. Києва від 26 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат