Справа № 482/1915/17
Номер провадження 2/482/139/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року Новоодеський районний суд Миколаївської області

в складі : головуючого - судді Баранкевич В.О.

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2017 р. до Новоодеського районного суду Миколаївської області звернулися позивачі, від імені та в інтересах яких на підставі довіреності діє ОСОБА_6, з позовом до Новоодеської міської ради Новоодеського району Миколаїської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Ухвалою суду від 22.11.2018 року, судом здійснено заміну первісного відповідача - Новоодеську міьку раду Новоодеського району Миколаїської області на належного відповідача - ОСОБА_5 .

Позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що в серпні 1989 року позивачі придбали у ОСОБА_7 належний їй на праві власності житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул. Леніна, 355 у м. Нова Одеса, Новоодеського району, Миколаївської області, але не здійснили його перереєстрацію на себе у встановленому законом порядку. Власник майна ОСОБА_7 передала позивачам правовстановлюючі документи на будинок, зобовязалася оформити належним чином купівлю-продаж будинку, але потім виїхала у невідомому напрямку.

Починаючи з 1989 року, позивачі зареєструвалися та проживають у вказаному будинку, відкрито та добросовісно володіють придбаним нерухомим майном, ведуть домашнє господарство, підтримують чистоту та порядок в будинку, оплачують комунальні послуги.

20.09.2006 року власник нерухомого майна ОСОБА_7 померла, так і не переоформивши належним чином купівлю-продаж будинку, а позивачі на сьогоднішній день продовжують безперервно, на протязі 25 років, проживати у вказаному житловому будинку, тому просять визнати їх право власності за кожним по 1/3 частці на цей будинок за набувальною давністю.

У підготовче судове засідання позивачі та їх представник не зявилися, представник надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, з підтриманням позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_5 у підготовче судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги позивачів визнав, зазначає про те, що дійсно, в 1989 році позивачі придбали у його мами ОСОБА_7 вказаний житловий будинок, який раніше належав його бабусі, але не переоформили його на себе, відразу почали в ньому проживати і проживають по ці пори.

Вказав, що хоча він і прийняв спадщину після смерті матері, але жодних претензій до позивачів, стосовно вказаного будинку не має, оскільки вони тривалий час проживають в ньому, користуються ним і, фактично, за набувальною давністю користування, являються його власниками. Також просив суд справу слухати за його відсутності.

Враховуючи положення ч.2 ст.247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилось.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання відповідачем позову.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб.

Зясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

В ході судового розгляду справи встановлено, що з 1989 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, зареєстровані, проживають та користуються житловим будинком № 355 по вул. Леніна в м. Нова Одеса, Миколаївської області, з господарськими будівлями та спорудами, який складається з: А-1 житлового будинку, Б-1 сараю, В-1 підвалу, №1 огорожі, №2 - басейну.

Підставою проживання у вказаному житлі стала домовленість в серпні 1989 року між позивачами та власником домоволодіння ОСОБА_7 про його придбання.

Власник майна ОСОБА_7 передала позивачам правовстановлюючі документи на будинок, зобовязалася оформити належним чином купівлю-продаж будинку.

Право власності на житловий будинок ОСОБА_7 належало на підставі свідоцтва на право власності за законом від 15.09.1983 року.

20.09.2006 року власник нерухомого майна ОСОБА_7 померла.

Позивачі з 1989 року зареєструвалися та проживають у вказаному будинку, відкрито та добросовісно володіють придбаним нерухомим майном, ведуть домашнє господарство, підтримують чистоту та порядок в будинку, оплачують комунальні послуги.

З приводу проживання в будинку до позивачів ніхто не предявляє претензій.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст. 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК). (п. 9 Постанови).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови).

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно паспортів громадянина України позивачів стосовно їхнього зареєстрованого місця проживання, вони дійсно зареєстровані в житловому будинку по вул. Леніна, 355 у м. Нова Одеса, Новоодеського району, Миколаївської області.

Вказане підтверджується записом в будинковій книзі за вказаною адресою.

Відповідач, який є правонаступником попереднього власника майна, позовні вимоги позивачів визнав в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення судом.

Розпорядженням Новоодеського міського голови № 16 від 19.02.2016 року « Про перейменування вулиць, провулків на території

м. Нова Одеса, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму», назву вулиці Леніна перейменовано на вул.. Центральна.

Таким чином, судом встановлено в наявності усі складові для визнання за позивачами права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, оскільки позивачі добросовісно і відкрито заволоділи житловим будинком по вул. Центральна (колишня Леніна), 355 у м. Нова Одеса, Новоодеського району, Миколаївської області, так як були зареєстровані на законних підставах, проживають в ньому і утримують його безперервно, більше десяти років, томусуд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю.

Будь-яких інших осіб, які б претендували на спірне майно і оспорювали право позивачки на отримання вказаного майна увласність за набувальною давністю не існує.

Відповідно до ст..ст. 356-357 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Позовна заява містить клопотання позивачів про покладення на них судових витрат.

Керуючись ст. ст. 12, 76, 141, 259, 264, 265, 273, 285 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на нерухоме майно за набувальною давністю за кожним по 1/3 частці, зщо знаходиться за адресою: вул. Центральна (колишня Леніна), 355, м. Нова Одеса, Новоодеського району, Миколаївської області і складається з: А-1 житлового будинку, Б-1 сараю, В-1 підвалу, №1 огорожі, № 2 басейну.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через Новоодеський районний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Новоодеського районного суду

Миколаївської області ОСОБА_8