"06" грудня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого судді: Астахової О.О.,
при секретарях: Томіленко В.В., Якименко Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", третя особа: ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою, -
Позивач звернувся до суду із позовом в якому просить визнати припиненою поруку ОСОБА_1 за договором поруки №k2S4GK00260033 від 11.04.2007 року, укладеним з ПАТ КБ «Приватбанк».
Мотивуючи вимоги тим, що 11.04.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у загальному розмірі 80 650,00 доларів США зі сплатою 12,00 % річних на термін до 10.04.2022 року.
В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 11.04.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № k2S4GK00260033, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, зокрема сплати кредиту, процентів, комісій, винагород, пені та інші штрафні санкції, передбаченими умовами основного договору.
В порушення п. 13 договору поруки та ч.1 ст. 559 ЦК України, банк 05.11.2008 року в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки за кредитом до 14,04 % річних, при цьому жодних додаткових угод до договору поруки із поручителем не уклав, а також не отримав від поручителя згоди на таке збільшення у будь-якій іншій письмовій формі.
Рішенням Апеляційного суду м. Києва у справі №755/16166/15-ц від 01.02.2017 року у зв'язку із порушенням ПАТ КБ "ПриватБанк" п. 13 договору поруки та ч.1 ст. 559 ЦК України було відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Проте, відповідач відмовляється визнавати поруку припиненою та вимагає сплатити прострочену заборгованість, що змушує позивача звернутись до суду із означеним позовом.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач та третя особа у судове засідання не з'явились, хоча про день, час і місце слухання справи повідомлялись судом належним чином, про причини неявки суд не повідомили, процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористались. Документів, що підтверджують поважність причин їх відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 11.04 .2007 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №k2S4GK00260033, відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 80 650 доларів США з терміном повернення до 10.04.2022 та сплатою 12,0% річних (а.с. 10).

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором, 11.04.2007 між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, за яким останній взяв на себе зобов'язання відповідати перед банком за виконання позичальником всіх обов'язків передбачених кредитним договором, зокрема сплати кредиту, відсотків, комісії, винагород, штрафів, пені і інших платежів (а.с. 4).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12.10.2015 року у цивільній справі № 755/1666/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Скасовано заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та в цій частині ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В іншій частині заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року залишено без змін (а.с. 56-58).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції Апеляційний суд виходив з того, що Банк в односторонньому порядку збільшивши відсоткову ставку по кредиту, жодних додаткових угод до договору поруки з поручителем не уклав, а також не отримав від поручителя згоди на таке збільшення у будь-якій іншій письмовій формі.

Під час розгляду справи № 755/1666/15-ц, апеляційним судом м. Києва встановлено, що банком 05.11.2008 було направлено позичальнику ОСОБА_2 повідомлення про збільшення з 15.11.2008 відсоткової ставки по кредитному договору до 14,04% на рік. Також останню було повідомлено про зміну розміру щомісячного платежу по кредиту.

З наданого банком до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що з 15.11.2008 розмір процентів було збільшено до 14,04% і заборгованість в подальшому обрахована виходячи саме з цієї відсоткової ставки (а.с. 3-6).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, судом встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» в односторонньому порядку підвищив відсоткову ставку за кредитом №k2S4GK00260033 від 11.04.2007 року, про що не повідомив поручителя ОСОБА_1 та не отримав його згоди на збільшення відсоткової ставки. Доказів на спростування даних обставин ПАТ КБ «Приватбанк» в порушення вимог ст. ст. 77-81 ЦПК України суду не надав.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Отже, оскільки матеріали справи не містять належного погодження збільшення процентної ставки по кредиту з поручителем, то слід дійти висновку про те, що обсяг відповідальності поручителя було збільшено без його згоди, а відтак, в силу вимог ч. 1 ст. 599 ЦК України, порука ОСОБА_1 є припиненою.

Правову позицію щодо припинення договору поруки у зв'язку із зміною обсягу зобов'язання висловив Верховний Суд України в постанові у справі № 6-20цс11 від 21.05.2012, згідно з якою збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 559 ЦК припинення поруки у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом за наявності відповідного спору.

Крім того, подібна позиція висловлена в постановах ВСУ від 21.05.2012 у справі № 6-18цс11 та від 18.06.2012 у справі № 6-73цс12.

Як убачається із листів ПАТ КБ «Приватбанк» від 02.03.2017 року №1068 та від 09.03.2017 року №433731, ОСОБА_1 було повідомлено про відсутність підстав припинення договору поруки № k2S4GK00260033 від 11.04.2007 року та запропоновано негайно сплатити прострочену заборгованість (а.с. 5-6, 7).

Таким чином, між сторонами виник спір, щодо виконання зобов'язань ОСОБА_1 на підставі договору поруки № k2S4GK00260033 від 11.04.2007 року.

У пункті 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Змінами основного зобов'язання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови і обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища. Особливістю припинення поруки з підстав зміни зобов'язання без згоди поручителя є те, що поручитель у разі зміни зобов'язання без його згоди не лише не відповідає за повернення боржником збільшеної суми боргу, а й з моменту такого збільшення його обов'язок за договором поруки повністю припиняється - перестає існувати.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Також, слід звернути увагу на те, що іншим важливим моментом припинення поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, що потребує з'ясування, є форма вираження згоди поручителя на зміну зобов'язання, забезпеченого порукою.

Оскільки порука є видом забезпечення виконання зобов'язання, то, як зазначалося вище, істотними умовами договору поруки є обов'язкове посилання на основне зобов'язання, його зміст, розмір, визначення обсягу відповідальності поручителя, зміна зобов'язання, забезпеченого порукою, тягне і зміни у договорі поруки та за своєю правовою природою фактично є і зміною умов договору поруки. Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. А відповідно до ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Враховуючи зазначене вище, а також вимоги ст. 547 ЦК України щодо вчинення правочину про забезпечення виконання зобов'язання у письмовій формі, згода поручителя має надаватись виключно в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку ВСУ (постанова від 05.06.2013 у справі № 6-43цс13) згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності повинна бути очевидною й наданою у спосіб, передбачений договором поруки.

У зв'язку із цим, враховуючи вимоги до письмової форми правочину, встановлені ст. 207 ЦК України, допустимо, щоб згода поручителя була висловлена у будь-якій письмовій формі (листі, заяві, телеграмі тощо), головне, щоб вона була явно вираженою і відповідала дійсній волі поручителя.

Отже, підсумовуючи вищенаведене, з огляду на відсутність письмової згоди позивача на збільшення відсоткової ставки по кредиту, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", третя особа: ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою підлягає задоволенню і в силу ч. 1 ст. 559 ЦК України, договір поруки № k2S4GK00260033 від 11.04.2007 року укладений між до ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 є припиненим з 15.11.2008 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 82, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 203, 204, 215, 229, 256-261,267, 559, 610-612, 1046, 1054 ЦК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", третя особа: ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою - задовольнити.

Визнати припиненим договір поруки № k2S4GK00260033 від 11.04.2007 року укладений між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" та ОСОБА_1.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити рішення суду до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: О.О. Астахова