Ухвала

31 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 643/1389/17

провадження № 61-43233ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу Харківської міської ради на постанову апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа - обслуговуючий кооператив «Юпітер-Авто», про визнання частково недійсним розпорядження Харківського міського голови від 04 липня 2012 року № 3060 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Харківською міською радою 11 липня 2012 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, третя особа - обслуговуючий кооператив «Юпітер-Авто» (далі - ОК «Юпітер-Авто»), про визнання частково недійсним розпорядження Харківського міського голови від 04 липня 2012 року № 3060 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Харківською міською радою

11 липня 2012 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що у липні 1977 року ОСОБА_1, як власник легкового автомобіля, вступив в Українську республіканську добровільну спілку автомотолюбителів. На підставі рішення Харківської міської Ради від 11 жовтня 1989 року № 243-19 Всеукраїнській спілці автомобілістів було дозволено влаштування навісних металевих конструкцій на земельній ділянці площею 1,7 га по АДРЕСА_1.

Земельна ділянка була відведена згідно рішення Харківської міської ради від 13 лютого 1985 року № 62-13.

За цих обставин позивач вніс відповідні грошові кошти на адресу кооперативу «Жемчуг», який і здійснив монтажні роботи по зведенню металевих навісних конструкцій, і в тому числі під № 131, на земельній ділянці у АДРЕСА_1, про що йому була видана квитанція за від

16 жовтня 1989 року № 208, а також ордер від 15 січня 1990 року виконкому Московської районної ради народних депутатів міста Харкова. З того часу, позивач постійно користується гаражним боксом і повністю його утримує за власні кошти, обладнавши металевими воротами з метою пожежної безпеки.

У грудні 2014 року позивачу стало відомо, що власником його гаражного боксу став ОК «Юпітер-Авто».

Вважав, що вказаний кооператив незаконно заволодів його гаражним боксом, не маючи до нього будь-якого відношення, а тому позивач звернувся до суду з позовом та просиввизнати частково недійсним розпорядження Харківського міського голови від 04 липня 2012 року № 3060 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Харківською міською радою 11 липня 2012 року.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 24 листопада

2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2018 року з урахуванням ухвали апеляційного суду Харківської області від 14 серпня

2018 року про виправлення описки, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 24 листопада

2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним розпорядження Харківського міського голови від 04 липня 2012 року № 3060 про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно, які розташовані по вулиці Ейдемана Роберта, 3-А в місті Харкові, в частині передачі у власність ОК «Юпітер-Авто» гаражного боксу № 131.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, виданого Харківською міською радою 11 липня 2012 року на гаражні бокси і нежитлові споруди за адресою: АДРЕСА_1, на ім'я ОК «Юпітер-Авто» в частині передачі у власність гаражного боксу № 131.

Стягнуто з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції в розмірі

552,00 грн.

Стягнуто з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 607,20 грн.

22 серпня 2018 року Харківська міська рада через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2017 року та залишити в силі рішення Московського районного суду міста Харкова від

24 листопада 2017 року, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору в даній справі є визнання частково недійсним розпорядження Харківського міського голови від 04 липня 2012 року № 3060 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Харківською міською радою 11 липня 2012 року.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від

23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez dela Torre v. Spain» від 19 грудня

1997 року).

Вказівка в резолютивній частині постанови апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2018 року про можливість її оскарження до Верховного Суду, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржуване судове рішення ухвалено у малозначній справі.

Було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA,

№ 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Харківської міської ради на постанову апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа - обслуговуючий кооператив «Юпітер-Авто», про визнання частково недійсним розпорядження Харківського міського голови від 04 липня 2012 року № 3060 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Харківською міською радою 11 липня 2012 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило