Справа № 161/6766/18 Головуючий у 1 інстанції: Черняк В.В.
Провадження № 22-ц/773/858/18 Категорія: 58 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Киці С.І., Данилюк В.А.,

секретар с/з - Вергун Т.С.,

з участю:

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «Приватбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - Другий відділ державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області, ОСОБА_7, про звільнення майна з арешту, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_5 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6, ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Приватбанк» про звільнення майна з арешту.

Свої вимоги позивач обгрунтовав тим, що 31.05.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_6 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. З метою забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_6 31.05.2007 року укладено договір іпотеки № б/н, згідно умов якого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 передали в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру № 49, загальною площею 65, 1 кв.м., житловою площею 38, 2 кв.м., що належить їм на праві влсності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

16.03.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_5 укладено договір купівлі - продажу майнових прав за кредитним договором № 0 від 31.05.2007 року та договір купівлі - продажу майнових прав за іпотечним договором № б/н від 31.05.2007 року.

На даний час, набувши статус нового кредитора, позивач виступає іпотекодержателем майна, переданого в іпотеку.

Позивач також зазначав, що він, як іпотекодержатель, разом з іпотекодавцем - ОСОБА_6 (відповідачем у справі) дійшли згоди щодо добровільної реалізації заставного майна і часткового погашення заборгованості за кредитним договором, однак на вищевказане майно, що перебуває в іпотеці ОСОБА_5, накладено арешти.

Крім того, позивач вказував, що він, як іпотекодержатель нерухомого майна, має першочергове право на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки.

Заборгованість відповідача ОСОБА_6 перед позивачем ОСОБА_5 по кредиту станом на 16.03.2018 року складає 3 768 615, 25 грн. Вартість предмету іпотеки згідно експертного висновку про вартість об'єкта оцінки станом на 27.04.2018 року складає 478 400, 00 грн., що є меншою за суму заборгованості за кредитним договором.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд постановити судове рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна, на яке Другим відділом державної виконавчої служби міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області було накладено арешти на підставі наступних постанов:

- постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 39495079 від 08.09.2014 року, якою накладено арешт на все нерухоме майно, крім квартири, що знаходиться за адресою: м.Луцьк, пр.Молоді, 13б/13 (номер запису обтяження: 6926083, зареєстровано 08.09.2014 року);

- постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 49099701 від 26.10.2015 року, якою накладено арешт на все нерухоме майно в межах суми 48 052, 04 грн. (номер запису обтяження: 12004310, зареєстровано 11.11.2015 року);

- постанова про арешт майна боржника ВП № 53765085 від 13.04.2017 року, якою накладено арешт на все нерухоме майно в межах суми боргу 101 183, 50 грн. (номер запису обтяження: 20009209, зареєстровано 18.04.2017 року).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив скаргу задовольнити, представник відповідача - ПАТ «ПриватБанк» апеляційну скаргу заперечив і просив скаргу залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

За положеннями статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку із накладенням арешту на іпотечне майно права позивача порушені не були.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Із матеріалів справи убачається, що 31 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк зобов'язувався надати позичальникові кредитні кошти в сумі 50000 дол. США, а позичальник зобов'язувалася прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит (а.с.6-8).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 31 травня 2007 року між банком з однієї сторони і ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з другої сторони був укладений договір іпотеки, предметом якого виступала однокімнатна квартира № 49, загальною площею 65,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві спільної сумісної власності іпотекодавцям ОСОБА_6 та ОСОБА_7

На підставі договорів купівлі-продажу майнових прав №319/К за кредитним договором № 0 від 31.05.2007р. і додатками до нього та купівлі-продажу майнових прав за іпотечним договором від 31.05.2007р. ПАТ «Дельта Банк» передав у власність ОСОБА_5 майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, а також ПАТ «Дельта Банк» як первісний іпотекодержатель передав (відступив) право вимоги за іпотечним договором, внаслідок чого відбулася зміна кредитора у зобов'язанні іншою особою (відступлення права вимоги) (а.с.14-21).

Постановою державного виконавця від 08.09.2014 року накладено арешт на все нерухоме майно, крім квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, яке належить боржнику ОСОБА_6 та заборонено останній здійснювати відчуження будь-якого майна, яке їй належить (а.с. 22).

Крім того, судом встановлено, що на підставі постанови державного виконавця від 26.10.2015 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_6, у межах суми звернення стягнення 48052,04 грн. та заборонено здійснювати його відчуження (а.с.23).

13 квітня 2017 року державним виконавцем прийнято постанову про накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно боржника ОСОБА_6І в межах суми боргу з урахуванням виконавчого збору (а.с.24).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням.

Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Частина І статті 37 Закону передбачає, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

В пункті 2 своєї постанови № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Таким чином, іпотекодержатель ОСОБА_5 вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що накладенням арешту на іпотечне майно права позивача ОСОБА_5 порушені не були, оскільки судом не встановлено, що позивач як іпотекодержатель ставив питання про задоволення своїх вимог за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а також не встановлено, що він дійшов згоди з іпотекодавцем ОСОБА_6 щодо добровільної реалізації іпотечного майна.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 щодо звільнення нерухомого майна з під арешту.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність ухвали суду першої інстанції, яка постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді