Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 628/1963/16-ц

провадження № 61-10945св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.

(суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,
відповідач - ОСОБА_2,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 22 вересня 2016 року у складі судді Клімової С. В. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області

від 27 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Івах А. П., Черкасова В. В., Пономаренко Ю. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 про поділ майна, яке є сумісною власністю подружжя, та стягнення компенсації.

Позовна заява мотивована тим, що з 09 лютого 1993 року ОСОБА_1 перебував з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 16 липня

2012 року розірвано.

У 2001 році у період шлюбу на спільні кошти сторонами у справі був придбаний автомобіль марки «ВАЗ 21099», державний номерний знак

НОМЕР_2 (далі - автомобіль марки «ВАЗ 21099»), який 29 серпня 2002 року був перереєстрований на ОСОБА_2 із заміною державного номерного знаку на НОМЕР_1.

У 2015 році позивач запропонував поділити спірний автомобіль, однак відповідач зазначила, що вказаний автомобіль з технічною документацією був нею переданий за довіреністю її родичу, на даний час жодного відношення до нього вона немає і де він знаходиться також не знає. Виплатити грошову компенсацію за автомобіль відповідач також відмовилась, оскільки не знає його реальної вартості.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд поділити майно, яке є сумісною власністю подружжя, та стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за спірний автомобіль.

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області

від 22 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано автомобіль марки «ВАЗ 21099», державний номерний знак

НОМЕР_1, об'єктом спільної сумісної власності, як майно нажите у шлюбі.

Визнано за ОСОБА_1 у порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину автомобіля марки «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірний автомобіль придбаний сторонами у період шлюбу, а тому він є їх спільною власністю, отже, відповідач як співвласник має право на 1/2 частину автомобіля.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2016 року рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області

від 22 вересня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, яким визнати за ним право власності на 1/2 частину спірного автомобіля, залишивши його у власності відповідача та стягнути на його користь вартість 1/2 частини автомобіля, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій у порушення норм матеріального і процесуального права не установили фактичних обставин справи, які мають значення для справи, не визначились з характером спірних правовідносин та не застосували норми матеріального права до вказаних правовідносин.

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

01 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суди встановили, що з 09 лютого 1993 року ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області

від 16 липня 2012 року шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до довідки, виданої Територіальним сервісним центром № 6346 Регіонального сервісного центру в Харківській області Міністерства внутрішніх справ України (далі - ТСЦ № 6346РСЦ в Харківській області МВС України) від 13 травня 2016 року згідно з обліковими даними на ім'я ОСОБА_2 зареєстрований автомобіль марки «ВАЗ-21099», 1993 року випуску, з видачею державного номерного знаку НОМЕР_2 на підставі довідки-рахунку серії МОЛ №001614 від 03 лютого 2001 року. 29 серпня

2002 року вищевказаний автомобіль перереєстрований на ОСОБА_2 при заміні номерного знаку на НОМЕР_1.

Норми статей 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя може виключатися в разі набуття такого майна за час шлюбу, але за кошти, які належали одному із подружжя особисто.

У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що спірний автомобіль придбаний сторонами в період шлюбу, а тому є їх спільною власністю і відповідач як співвласник має право на 1/2 частину автомобіля. Проте підстави для задоволення позову в частині стягнення компенсації вартості 1/2 частини автомобіля відсутні.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Установлено, що спірний автомобіль марки ВАЗ-23099 є спільною сумісною власністю подружжя.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

В абзаці 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 вказано, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Суди не перевірили, чи буде визначений позивачем варіант розподілу спірного майна відповідати вимогам статі 70 СК України, зокрема, праву сторін на пропорційне отримання часток майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, з урахуванням того порядку користування спірним автомобілем, який склався в побуті між подружжям.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, залишив невирішеним питання, де знаходиться автомобіль, не встановив наявність останнього на час розподілу та здійснив розподіл майна, яке відсутнє в наявності на час вирішення спору.

Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доводів сторін по справі та доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору.

Суди не дослідили зібрані у справі докази, не встановили у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для вирішення справи, не надали належної оцінки поданим сторонами доказам у їх сукупності.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема не досліджено зібрані у справі докази, а суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, тому відсутні правові підстави для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень.

Отже, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області

від 22 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області

від 27 жовтня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська