Справа № 342/356/18
Провадження № 2/342/380/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2018 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Ничик Г.І.,

з участю: секретаря судового засідання Петруняк Н.А., позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання житлового будинку об'єктом спільної сумісної власності подружжя та про визнання права власності на частку у майні подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, в якому просить визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок (літ. «А») загальною площею 201 м2, в тому числі житловою площею 117,6 м2; навіс (літ. «Б») загальною площею 13,6 м2; вбиральня (літ. «В»)загальною площею 1,0 м2; огорожа (№1-4) загальною площею 33,6 м2, вимощення («II»), що розташовані по АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок (літ. «А») загальною площею 201 м2, в тому числі житловою площею 117,6 м2; навіс (літ. «Б») загальною площею 13,6 м2; вбиральня (літ. «В»)загальною площею 1,0 м2; огорожа (№1-4) загальною площею 33,6 м2, вимощення («II»), що розташовані по АДРЕСА_1. Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 жовтня 1979 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням виконавчого комітету Городенківської міської ради народних депутатів Городенківського району Івано-Франківської області № 326 від 26 травня 1992 року ОСОБА_5 була надана земельна ділянка у довічне успадковане володіння для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель в АДРЕСА_2, площею 1000 кв.м та затверджено будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному будівнику ОСОБА_5, зареєстрований 26 листопада 1992 року під № 123. На підставі згаданого рішення 09 грудня 1992 року представник районного архітектора у відповідності з проектом забудови земельної ділянки в присутності представника виконкому Городенківської міської ради народних депутатів встановив в натурі межі земельної ділянки, виділеної ОСОБА_5 для будівництва індивідуального будинку та господарських споруд, про що був складений протокол виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки будівель. У відповідності до проекту забудови земельної ділянки на земельній ділянці передбачено будівництво житлового будинку по типовому проекту F-95 на 5 кімнат житловою площею 84,5 кв. м з господарськими приміщеннями - сарай загальною площею 31,40 кв.м. Рішенням Городенківської міської ради народних депутатів № 202 від 27 грудня 1994 року дозволено ОСОБА_5 підключити власний житловий будинок по АДРЕСА_3 до міської мережі газопроводу. У 1997 році був розроблений робочий проект на електропостачання та надані технічні умови № 171/97 на електропостачання від 29.07.1997 року.

Будівництво будинку за рахунок спільних грошей подружжя та спільними зусиллями здійснювали ОСОБА_5 та ОСОБА_1. Остання з 10 січня 1983 року по даний час працює у ПАТ «Городенківський сирзавод» та отримує стабільний дохід, про що свідчить довідка № 78 від 16 лютого 2018 року. Придбання ОСОБА_1 будівельних матеріалів підтверджується доданими документами: квитанцією від 14 серпня 1992 року про придбання блоків, товарно-транспортною накладною № 09706 від 30.10.1992 року про придбання перемички, наказом від 15.11.1992 р. і прихідним касовим ордером № 1493 від 16.11.1992 року на відпуск лісоматеріалів, ярликом на вивіз № 12029 від 17.11.1992 року про придбання будівельного лісу, квитанцією від 15.02.1993 року про придбання арматури. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Згідно довідки Городенківської міської ради № 277 від 05.02.2018 року ОСОБА_1 з 20.05.1990 року була зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 до 1998 року; у зв'язку із будівництвом нового житлового будинку йому був присвоєний № 14 «А», і позивачка з 10 липня 1998 року зареєстрована в зазначеному будинку, в якому проживає по даний час.

У відповідності до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, житловий будинок № 14 «А» по АДРЕСА_5 побудований у 1999 році, будинковолодіння складається з: житлового будинку (літ. А ) загальною площею 201 кв. м, в тому числі житловою площею 117,6 кв.м, навіса (літ. Б ) загальною площею 13,6 кв. м; вбиральня (літ. В ) загальною площею 1,0 кв. м; огорожі (№1-4) загальною площею 33,6 кв. м, вимощення (II).

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 був розірваний 13 жовтня 1999 року. Спору щодо майнових прав у них не було, поділ спільного майна подружжя вони не здійснювали, позивачка продовжувала проживати у спільному будинку і вважала себе повноцінним співвласником житлового будинку № 14 «А» по АДРЕСА_5. ОСОБА_5 проживав окремо, з 11 жовтня 2001 року він був зареєстрований в АДРЕСА_6. ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_5 помер. 26 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Городенківського районного нотаріального округу Яшана Р.Р. для видачі їй свідоцтва про права власності на частку у спільному майні подружжя на житловий будинок за № 14 «А» по АДРЕСА_5. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26 січня 2018 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у зв'язку із неподанням документів, які підтверджують право власності подружжя на таке майно.

Із виписки з інвентаризаційних матеріалів № 8414 від 29 січня 2018 року позивачці стало відомо, що власником житлового будинку АДРЕСА_5 є ОСОБА_5, підставою виникнення права власності є свідоцтво про право власності, видане виконавчим комітетом Городенківської міської ради 10 серпня 2000 року, згідно рішення цього ж виконкому від 25 липня 2000 року за № 323.

Позивачка покликається на ч. 4 ст. 368 ЦК України, ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю (який діяв на момент перебування подружжя ОСОБА_5 у шлюбі і на момент будівництва ними вищевказаного житлового будинку), ст.ст. 60, 68 СК України, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі; що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Також зазначає, що згідно правової позиції Верховного суду України у справі № 6- 2921цс16 визначення частки права власності подружжя в новобудові здійснюється відповідно до часток вкладу у зведення будівлі у період шлюбу. Житловий будинок по АДРЕСА_7 був зведений та готовий до проживання ще до розлучення позивачки ОСОБА_1 із ОСОБА_5 Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами був зведений спільною участю подружжя коштами та працею. Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у цьому будинку з 10.07.1998 року. Так як цей житловий будинок є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5, їх частки вкладу у зведення будівлі в період шлюбу є рівними, тому позивачка має право на 1 /2 частину цього житлового будинку і господарських будівель та споруд.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з підстав, зазначених в позові. Просять позов задовольнити.

Позивачка пояснила, що спільно з ОСОБА_5 після одруження 26.10.1979 р. проживали в будинку батьків чоловіка в АДРЕСА_8, де були прописані. В 1992 р. розпочали будівництво нового будинку. Оскільки будинок батьків по АДРЕСА_9, то новозбудованому будинку був присвоєний № 14 «А». В новому будинку позивачка була зареєстрована з 10.07.1998 р., на даний час другий поверх будинку незакінчений. Свій будинок в АДРЕСА_8, батьки ОСОБА_5 подарували внучці, дочці позивачки, - ОСОБА_8, який на даний час проданий, батьки колишнього чоловіка померли. В шлюбі народилось двоє дітей: ОСОБА_9 та ОСОБА_8. Щодо посилання представника відповідача на пропуск позивачкою строку позовної давності, представник позивачки зазначив, що про порушене право позивачка дізналась в січні 2018 р., коли звернулась до нотаріуса після смерті колишнього чоловіка, щоб отримати свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя. Тому строк позовної давності починає перебіг від дня, коли вона дізналася про порушення свого права.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, просить в задоволенні позову відмовити з підстав пропуску позивачкою строку позовної давності. Покликається на те, що шлюб між позивачкою та батьком відповідача ОСОБА_4 був розірваний 13.10.1999 р. Відповідач народився ІНФОРМАЦІЯ_10., що свідчить про те, що на цей час ОСОБА_5 проживав з його матір'ю. З 11.10.2001 р. ОСОБА_5 був зареєстрований за іншим місцем проживання. Твердження позивачки про те, що їй не було відомо про реєстрацію права власності на будинок по АДРЕСА_7 на ім'я ОСОБА_5 вважає безпідставним, так як надані позивачкою дозвільні документи на будівництво будинку були видані на ОСОБА_5 Протягом 19 років з часу розірвання шлюбу позивачка не вирішувала питання про отримання правовстановлюючих документів на будинок чи його частину, тому пропустила визначений ст. 72 СК України строк, оскільки до вимоги про поділ майна, заявленої після розірання шлбу, застосовується позовна давність у три роки, яка обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Суд, заслухавши позивачку, її представника, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові докази, дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 27 жовтня 1979 року між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, було укладено шлюб, актовий запис № 86, що стверджено Витягом № 9 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, сформованим 12.01.2018р. Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Івано-Франківській області. Рішенням виконавчого комітету Городенківської міської ради народних депутатів Городенківського району Івано-Франківської області № 326 від 26 травня 1992 року ОСОБА_5 була надана земельна ділянка у довічне успадковане володіння для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель в АДРЕСА_2 площею 1000 кв.м. Під час перебування у шлюбі подружжя ОСОБА_5 проводило будівництво нового житлового будинку на виділеній з індивідуальному будівнику ОСОБА_5 земельній ділянці згідно Будівельного паспорта на забудову земельної ділянки, зареєстрованого 26 листопада 1992 року під № 123. На підставі згаданого рішення виконкому Городенківської міської ради від № 326 від 26.05.1992 р. представник районного архітектора у відповідності з проектом забудови земельної ділянки, 09 грудня 1992 року, в присутності представника виконкому Городенківської міської ради народних депутатів та забудівника встановив в натурі межі земельної ділянки, виділеної ОСОБА_5 для будівництва індивідуального будинку та господарських споруд, про що свідчить Акт виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки будівель. Про те, що збудований власний житловий будинок за адресою АДРЕСА_2«А» ОСОБА_5 було дозволено підключити до міської мережі газопроводу свідчить копія Рішення Городенківської міської ради народних депутатів № 202 від 27 грудня 1994 року. Згідно робочого проекту на електропостачання та технічних умови № 171/97 на електропостачання від 29.07.1997 року було проведене електропостачання до зазначеного новозбудованого житлового будинку. Про те, що будинкові по АДРЕСА_5 був присвоєний номер НОМЕР_2 та в цьому будинку з 10.07.1998 р. по даний час зареєстрована ОСОБА_1, свідчить довідка № 277, видана 05.02.2018 р. виконкомом Городенківської міської ради.

Про придбання будівельних матеріалів ОСОБА_1 свідчать наявні в матеріалах справи квитанція від 14 серпня 1992 року, товарно-транспортна накладна № 09706 від 30.10.1992 року, прихідний касовий ордер № 1493 від 16.11.1992 року, ярлик на вивіз № 12029 від 17.11.1992 року, квитанція від 15.02.1993 року про придбання арматури.

Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано, запис від 13.10.1999 року № 69, що стверджено Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3, виданим 23.03.2000р. Городенківським відділом РАГС.

Про те, що між ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_7, відділом РАГСу м. Городенка 16.11.1999 р. був зареєстрований шлюб, свідчить відмітка про сімейний стан в паспорті ОСОБА_5, виданому 30.10.2000 р. Городенківським РВ УМВС. Також зазначений документ містить відмітки про місце проживання в АДРЕСА_10 з 20.10.1998 р., та в АДРЕСА_11, з 11.10.2001р.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_11. в м. Городенка у віці 60 років, що підтверджується копіями: свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4, виданого 23.10.2017 р. Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного ТУЮ в Івано-Франківській області та повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5, виданого 21.12.2017 р. Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного ТУЮ у Чернівецькій області.

Після смерті ОСОБА_5, 24.01.2018 р. ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Яшана Р.Р. із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, на житловий будинок по АДРЕСА_12. Постановою нотаріуса від 26.01.2018р. їй відмовлено у видачі свідоцтва з посиланням на те, що нею не подані нотаріусу документи, які підтверджують право власності подружжя на майно.

Із копії спадкової справи № 3/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_12. ОСОБА_5, заведеної приватним нотаріусом Яшаном Р.Р., встановлено, що 05.01.2018 р. з заявою про прийняття спадщини за заповітом від 01.08.2014 р. звернувся син померлого ОСОБА_4, який є відповідачем в даній справі.

Копією Виписки № 8414 від 29.01.2018 р. з Інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» підтверджено, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012р. в реєстровій книзі під реєстровим номером 2886 право власності по АДРЕСА_13 зареєстроване за ОСОБА_5 підстава виникнення права власності - Свідоцтво про право власності, видане виконавчим комітетом Городенківської міської ради 10.08.2000 р. згідно рішення цього ж виконкому від 25.07.2000 р. № 323.

Подана відповідачем копія Свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Городенківської міської ради 10.08.2000 р. на підставі рішення Городенківської міської ради від 25.07.2000 р. № 323 також свідчить про те, що житловий будинок по АДРЕСА_13 дійсно належить ОСОБА_5

Із копії Технічного паспорта на житловий будинок по АДРЕСА_14 слідує, що будинок збудований в 1999 р. Згідно Звіту про вартість цього житлового будинку з надвірними спорудами, складеного ЕТВО «Придністров'я», його вартість на дату оцінки, на 09.02.2018р., складає 127800 грн.

Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.), який набрав чинності з 01.01.2004 р., визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень згаданого ЦК - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР (чинного на час шлюбу позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_5.) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Частиною другою статті 112 ЦК України УРСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. Згідно роз'яснень п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» - розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 16 Закону України «Про власність», стаття 22 КпШС України). Згідно з ст. 16 Закону України «Про власність», який був чинним з 15.04.1991 р. по 20.06.2007р. - майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. За ст. 22 КпШС - майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1, здійснювали будівництво житлового будинку, перебуваючи в шлюбі за спільні сумісні кошти та спільною працею, ствердили свідки, сусіди ОСОБА_12 та ОСОБА_10 Останній пояснив, що він особисто виготовляв паркет і ставив паркет на першому поверсі в будинку ОСОБА_1, а на другий поверх паркет зроблений, але не покладений; розраховувались за роботу подружжя ОСОБА_1 частково грошима, частково «бартером». Також він допомагав розвантажувати цеглу на початку будівництва. Ствердив, що покійний ОСОБА_5 працював адвокатом, він організовував виконання будівельних робіт.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що він перевозив вантажним автомобілем будівельні матеріали для будівництва житлового будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_5, які проводили з ним розрахунки за надані послуги. Він особисто бачив, як хресний батько позивачки з Снятинського району давав ОСОБА_1 гроші для будови.

Свідок ОСОБА_9 показав, що із розмови з ОСОБА_5 йому стало відомо, що той при розлученні з позивачкою залишив їй та двом дітям, які народились в цьому шлюбі, новозбудований будинок.

Наведене свідчить, що подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_1 здійснювали спільно будівництво житлового будинку по АДРЕСА_15 з 1992р. по 1999р., перебуваючи в шлюбі, джерелом набуття майна під час шлюбу були спільні сумісні кошти та спільна праця подружжя. Місце проживання позивачки ОСОБА_1 зареєстровано у спірному будинку з 10.07.1998 року, місце проживання ОСОБА_5 в цьому будинку зареєстроване з 20.10.1998 р. по 11.10.2001р.

Право власності на житловий будинок по АДРЕСА_13 зареєстроване за ОСОБА_5 10.08.2000 р., після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 (13.10.1999 р.), в той час ОСОБА_5 перебував в шлюбі з ОСОБА_14 (з 16.11.1999р.).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2921цс16 від 15.11.2017 р.- правова природа набуття права власності на новобудову відрізняється від набуття права власності на інше майно, оскільки новобудова може бути здійснена за рахунок інших осіб, у тому числі й за рахунок колишнього подружжя, а прийнята в експлуатацію вже під час укладення нового шлюбу. Визначення частки права власності подружжя в новобудові здійснюється відповідно до часток вкладу у зведення будівлі у період шлюбу. Тому сам по собі факт оформлення права власності на новозабудову в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідачем чи його представником не надано доказів на спростування спільного будівництва житлового будинку по АДРЕСА_16 за рахунок колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5

Згідно підпункту 1.1 пункту 1 глави 11 розділу II Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що житловий будинок по АДРЕСА_16 є об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5. Права та обов'язки, що виникають у зв'язку з виділом частки у майні, виникають після набуття чинності ЦК України (2003 р.) та СК України (2002р.). За ст. 68 СК - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. Згідно із частиною другою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 70 СК України також визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частки вкладу у зведенні будівлі житлового будинку по АДРЕСА_16 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є рівними, а тому суд приходить до переконання, що позивачка має право на 1/2 частину житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок (літ. «А») загальною площею 201 м2, в тому числі житловою площею 117,6 м2; навіс (літ. «Б») загальною площею 13,6 м2; вбиральня (літ. «В»)загальною площею 1,0 м2; огорожа (№1-4) загальною площею 33,6 м2, вимощення («II»).

Вирішуючи заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності, як підставу для відмови в позові, суд виходить з наступного. Статтями 256-257 та 261 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15). Посилання на те, що під час реєстрації місця проживання позивачки в новозбудованому будинку (10.07.1998 р.) ОСОБА_5 давав їй згоду на це, так як проживав з матір'ю відповідача, не є підставою, що свідчить про сплив позовної давності, оскільки на той час позивачка перебувала в шлюбі з ОСОБА_5

Про порушення свого права позивачка дізналась після того, як вона після смерті колишнього чоловіка ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_13., в січні 2018 р. вона звернулась до нотаріуса з приводу отримання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя в житловому будинку, в якому вона проживає з 1998 р., тому відсутні підстави відмови в позові в зв'язку пропуском строку позовної давності.

На підставі ст.ст. 86,112 ЦК УРСР, ст.22 КпШС України, ст.ст. 5, 256, 257, 261, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 68,70 СК України,

керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок (літ. «А») загальною площею 201 м2, в тому числі житловою площею 117,6 м2; навіс (літ. «Б») загальною площею 13,6 м2; вбиральня (літ. «В»)загальною площею 1,0 м2; огорожа (№1-4) загальною площею 33,6 м2, вимощення («II»), що розташовані по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок (літ. «А») загальною площею 201 м2, в тому числі житловою площею 117,6 м2; навіс (літ. «Б») загальною площею 13,6 м2; вбиральня (літ. «В»)загальною площею 1,0 м2; огорожа (№1-4) загальною площею 33,6 м2, вимощення («II»), що розташовані по АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо Івано-Франківському апеляційному суду або через Городенківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Місце проживання позивачки ОСОБА_1 - АДРЕСА_17, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Місце проживання відповідача ОСОБА_4 - АДРЕСА_18.

Повне судове рішення складене 17.12.2018 року.

Суддя: Ничик Г. І.