Справа № 203/2631/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2018 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Дикаленко А.В.

за участю позивачки - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування в особі Центральної районної у м.Дніпрі ради, про позбавлення батьківських прав, зміну способу стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 04.11.2011 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19.06.2013 року шлюб між ними розірвано. Також рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 07.09.2015 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Посилаючись на те, що одразу після народження дитини відповідач самоусунувся від її виховання, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться станом здоров?я дитини, з донькою будь-яким чином не спілкується, не відвідує навчальний заклад, не провідує вдома, всі питання щодо виховання та утримання доньки вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки відповідача, позивачка просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до його неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Також позивачка просила змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача, присуджений рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 07.09.2015 року, та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі ? частини з усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала та, посилаючись на викладені в позові підстави, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач на неодноразові виклики до суду не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив, відзиву на позов не надав.

Представник третьої особи в судове засідання не з?явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, а також висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно до малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 04 листопада 2011 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1524.

Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19.06.2013 року, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 07.09.2015 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідки Центрального відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області станом на 30.06.2018 року заборгованість зі сплати аліментів становить 59032,26 грн.

Згідно довідки, наданої ПП «Освітній центр «Інтелект», ОСОБА_3 з 2017 року навчається у зазначеному освітньому центрі. За час навчання дитину до освітнього центру супроводжувала її мати ОСОБА_1, яка піклувалась про навчальний процес дитини. За весь період навчання батько дитини ніколи до освітнього центру не з?являвся, не здійснював оплату за навчання, участі у навчанні дитини не приймав. Вихованням дитини в сім?ї займається мати.

Відповідно до інформації дитячого медичного центру від 27.07.2018 року ОСОБА_3 знаходиться на обліку в медичному центрі з віку 1 рік. За весь час дитина відвідувала лікарню тільки в супроводі матері.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Центральної районної у м.Дніпрі ради за вих.№16/434 від 19.09.2018 року визнано за доцільне позбавити батьківських прав відповідача відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Згідно ч.1 ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Частиною 1 ст.152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання за без-печується системою державного контролю, що встановлена законом.

Згідно ч.ч.1,2,4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрун-туватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п.2 ч.1, ч.ч.3,4 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьків-ських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має орган опіки та піклування.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'я-зані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, нав-чання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В п.15 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосуван-ня судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та понов-лення батьківських прав» розяснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п.16 вказаної вище постанови ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Судом встановлено та вбачається з наведених вище доказів, що відповідач матеріально не допомагає дитині, присуджені аліменти за рішенням суду не сплачує, з моменту народження дитини не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не цікавиться навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не цікавиться успіхами дитини.

З урахуванням вищенаведеного, самоусунення відповідача від виконання батьківських обов'язків, наявні передбачені п.2 ч.1 ст.164 СК України підстави для позбавлення відповідача баткьівських прав.

В звязку з цим, позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав суд вважає обгнутованими, доведеними належними доказами та такими, що підлгяають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Судом встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 07.09.2015 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістомст. 180 СК Українибатьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Так, ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст.183 та ст.184 СК Україниза рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.ст.181,192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс-13.

З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов?язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо зміну способу стягнення аліментів ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, не погіршать її матеріального становища і визначення вказаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини, а тому також підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачений останньою судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., а також слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.150,151,152,164,165,181,182,184,192 СК України, ст.ст.12,17,25 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.4,5,10,11,12,76-80,141,200,258,259,263-268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування в особі Центральної районної у м.Дніпрі ради, про позбавлення батьківських прав, зміну способу стягнення аліментів - задовольнити повністю.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) відносно його малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Змінити спосіб стягнення аліментів, присуджених за рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 07 вересня 2015 року у цивільній справі №204/5408/13-ц, провадження №2/204/9/15.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03 грудня 2018 року.

Суддя С.Ю.Казак