Справа № 202/2387/17
Провадження № 2/202/179/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 листопада 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Некрасової А.О.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Чижик Олександр Степанович, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлева Інна Миколаївна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Чижик Ірина Олександрівна, про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у квітні 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Чижик Олександр Степанович про визнання заповіту недійсним.В ході розгляду справи позовні вимоги були уточнені. В обґрунтування позовних вимог, уточнених позовних вимог позивач в позовній заяві посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його двоюрідна сестра ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2. Сестра була інвалідом першої групи з дитинства. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з квартири АДРЕСА_1. Оскільки близьких родичів у сестри не залишилося, він завітав до моргу, щоб забрати тіло сестри, де зустрівся з ОСОБА_2, який також приїхав за тілом його сестри. При собі останній мав довіреність на розпорядженням майном, яке належало його сестрі, квартири АДРЕСА_1 та заповіт, начебто складений сестрою, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського МУЮ Чижик О.С. Пізніше він довідався, що приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу була заведена спадкова справа №3/2017, щодо майна померлої ОСОБА_5

Він розпочав з'ясовувати хто такий ОСОБА_2. Від знайомих сестри та її сусідів, він довідався про жахливі обставини життя сестри ОСОБА_5 під час проживання разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_2. Він переконаний, що з'ясовані ним обставини свідчать про те, що заповіт сестрою був складений під впливом фізичного та психологічного насильства і в діях ОСОБА_2 є ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.15, ч.2 ст.115 КК України, ч.1 ст.127 КК України. У зв'язку з чим він, 27.02.2017 року звернувся до Індустріального відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, з заявою про кримінальне правопорушення.

Крім того він довідався про те, що на каналі «Україна» ІНФОРМАЦІЯ_3 вийшла програма «ІНФОРМАЦІЯ_4», в якій приймала участь його сестра ОСОБА_5 та її співмешканець ОСОБА_2. Під час передачі найшли своє підтвердження факти, які свідчать про те, що ОСОБА_2 неодноразово катував та знущався над його сестрою, що завдавало їй сильного фізичного болю.

Вважає, що на момент складання та підписання вказаного заповіту як розпорядження на випадок своєї смерті щодо належних їй прав та обов'язків, та посвідчення його приватним нотаріусом, враховуючи психофізичний стан, складання заповіту його сестра ОСОБА_5 знаходилася в уразливому стані, в стані емоційної напруги під примусом та жорстоким поводженням з боку ОСОБА_2 Цей стан вплинув на прийняття нею рішення складання заповіту і можливості усвідомлено прийняти рішення і реалізувати його своїми діями. Просив суд: визнати заповіт ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2 виданий Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 25 вересня 1997 року) згідно з яким на користь ОСОБА_2 заповідано все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу приватним нотаріусом Яковлевою І.М. недійсним та всі витрати пов'язані з розглядом справи покласти на відповідача.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2017 року в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватних нотаріусів Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковенко І.М. та Чижик Ірину Олександрівну.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2017 року в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору залучено приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлеву Інну Миколаївну.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2017 року від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу витребувано копію спадкової справи №3/2017 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили суд позов задовольнити.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили суд в задоволенні позову відмовити.

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Чижик О.С. в судове засідання не з'явилася. Про час і місце слухання справи повідомлялася належним чином. Про причину неявки суд не повідомила.

Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлева І.М. в судове засідання не з'явилася. Відповідно до клопотання просила суд розглядати справу без її участі.

Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Чижик І.О. в судове засідання не з'явилася. Відповідно до клопотання просила суд розглядати справу без її участі.

Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, допитавши свідків, переглянувши відеозапис передачі «ІНФОРМАЦІЯ_4», вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта 384047591 ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_1, реєстраційний номер майна НОМЕР_3.

Згідно із заповітом від 16 травня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлевою І.М., зареєстрованого в реєстрі за №1114, ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: всю належну їй на праві приватної власності житлову квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 заповідала ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідно до Спадкової справи 3/2017, заведеної приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чижик Іриною Олександрівною 21.03.2017 року, після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, з заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_2 (за заповітом), ОСОБА_4 (як спадкоємець п'ятої черги), ОСОБА_6 ( як спадкоємець третьої черги).

Позивач просив визнати заповіт недійсним у зв'язку із тим, що він не відповідав волі спадкодавця, оскільки враховуючи її психофізичний стан, ОСОБА_5 знаходилася в уразливому стані, в стані емоційної напруги під примусом та жорстоким поводженням з боку ОСОБА_2 Цей стан вплинув на прийняття нею рішення складання заповіту і можливості усвідомлено приймати рішення і реалізувати його своїми діями.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно з ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч. 1, 2, 3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин ).

ВССУ в своїй узагальненій судовій практиці №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року вказав, що системний аналіз норм ЦК свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦКвиключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 познайомилась з ОСОБА_2 на служінні в церкві «Відродження» в 2010 році. ОСОБА_5 була інвалідом першої групи з дитинства (ДЦП), потребувала постійної допомоги і після смерті батька ОСОБА_7 в 2013 році, ОСОБА_2 найняв доглядальницю ОСОБА_8 та оплачував її послуги навпіл з ОСОБА_5 та став з нею жити в цивільному шлюбі. ОСОБА_2 супроводжував ОСОБА_5 на концерти, в музеї, у 2011 році їздив з ОСОБА_5 в Крим (відвозив та забирав назад) в пансіонат ім. Бурденка в м. Саки. У лютому 2012 року вони їздили до Єгипту - м. Хургада, готель «СамакаБіч», у травні 2013 року їздили в Туреччину, м. Белек, в квітні 2016 року їздили до Єгипту м. Хургада готель «Міраж Аквапарк», що підтверджується фотокартками з відпочинку та показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні.

В судовому засіданні також безспірно встановлено, що підтвердили всі допитані свідки в судовому засіданні, що ОСОБА_5 була розумною та потайливою людиною, приймала активну участь в житті інвалідів, за участь в передачі «ІНФОРМАЦІЯ_4» ОСОБА_5 обіцяли надати путівку на лікування та відпочинок, а ОСОБА_2 грошову винагороду, однак ні коштів, ні путівки вони не отримали. Ніхто зі свідків особисто не бачив жорстокого поводження ОСОБА_2 з ОСОБА_5, так все свідкам відомо зі слів ОСОБА_5 Про складання заповіту знали лише декілька свідків.

Так, свідок ОСОБА_9., вчитель, розповіла, що ОСОБА_5 знає із серпня 2010 року. Познайомились вони з ОСОБА_5 в санаторії Солоний Лиман, де вони лікувалися. Разом з ОСОБА_5 був ОСОБА_2. ОСОБА_2 вивозив ОСОБА_5 на курорти, лікування. ОСОБА_2 відносився до неї з необхідною турботою. Ніякого жорстокого поводження вона не бачила, ОСОБА_2 веде здоровий спосіб життя і він слідкував, щоб ОСОБА_5 також вела здоровий спосіб життя. В 2014 році помер батько ОСОБА_5 і ОСОБА_2 поселився в її квартирі. В ОСОБА_5 була доглядальниця ОСОБА_8. Нікого з родичів ОСОБА_5 вона не бачила. ОСОБА_5 їздила з ОСОБА_2 в Крим, Єгипет і Туреччину. Про синці їй нічого не відомо. Вона приїздила до ОСОБА_5 один раз на місяць. Вона не бачила, чи приїздив до неї ОСОБА_2 після передачі. ОСОБА_5 не могла самостійно покинути квартиру. Вона була доглянута, нагодована, їжа завжди була. ОСОБА_5 вміла користуватися телефоном і інтернетом. Про заповіт ОСОБА_5 радилась з нею. Останні два роки з ОСОБА_5 спілкувалися не часто. В ОСОБА_5 було багато друзів-інвалідів. ОСОБА_8 жила з ОСОБА_5 постійно, вона добросовісно виконувала свої обов'язки, ОСОБА_5 могла самостійно лягти, сісти, але в інвалідне крісло сісти не могла. Про передачу їй розповіла ОСОБА_5 вже після того, як вона відбулася.

Свідок ОСОБА_10., знайома ОСОБА_5, розповіла про те, що ОСОБА_5 їй зателефонувала сама десь за сім місяців до смерті. Вона приїхала до ОСОБА_5, яка просила її допомоги, шукала спонсорів. Познайомились вони вже після шоу, ОСОБА_5 обіцяли путівку, а іншим гроші, але їх обманули. ОСОБА_5 розповіла їй про те, що після смерті батька її родичі хотіли здати її в інтернат для інвалідів. ОСОБА_2 надавав гроші для придбання продуктів для останньої. ОСОБА_5 могла самостійно намалювати синці на своєму тілі, виставити фотокартки в інтернеті і просити грошей. Про заповіт вона нічого їй не говорила. Була у ОСОБА_5 ввечері перед її смертю. З ОСОБА_5 вона познайомилась біля моргу.

Так, свідок ОСОБА_11., знайомий, знає ОСОБА_2 приблизно чотири роки. Разів 4-5 був в квартирі. ОСОБА_5 розповідала йому про передачу «ІНФОРМАЦІЯ_4», вони робили генеральне вбирання в квартирі перед передачею. Йому також пропонували бути учасником цього шоу, але він відмовився. ОСОБА_5 повинні були надати путівку та грошову винагороду. Про заповіт нічого не знав.

Свідок ОСОБА_8., доглядала ОСОБА_5 після смерті її батька, допомагала їй як інваліду. Розповіла, що до ОСОБА_5 приходили волонтери і вони ходили гуляти. Вона була людиною специфічною, її настрій постійно змінювався. ОСОБА_5 ніколи з нею особистим не ділилася, вона була потайливою людиною, розповідала все тільки подругам ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ОСОБА_5 з ОСОБА_2 жили в цивільному шлюбі, вони харчувалися разом. ОСОБА_2 щомісячно платив їй гроші за те, що вона здійснювала догляд, також оплачував її послуги і після того, як перестав проживати разом з ОСОБА_5. З червня 2016 року ОСОБА_2 виїхав з квартири і більше там не жив. ОСОБА_5 не дали після передачі ні грошей, ні обіцяної путівки. Вона бачила синяки на тілі ОСОБА_5, коли остання падала з коляски. До виходу передачі приїздили журналісти з каналу «Україна», встановлювали камери в квартирі.

Свідок ОСОБА_14., сусід, проживав по сусідству з моменту заселення. ОСОБА_5 знав з народження, добре знав її батьків. ОСОБА_2 знає приблизно п'ять років. Вказав, що ОСОБА_19 годувала ОСОБА_5. Він не бачив на ОСОБА_5 синців та опіків, сварок ніколи не чув.

Свідок ОСОБА_15., була знайома з ОСОБА_5 приблизно 20 років. ОСОБА_2 знала три роки. Приїздила до неї в гості та залишалася ночувати. Бачила на ОСОБА_5 синці та опіки. Особисто не бачила жорстокого поводження ОСОБА_2 з ОСОБА_5, однак образи були. ОСОБА_5 проживала в жахливих умовах, спала без постільної білизни, сама не могла нічого самостійно для себе зробити. ОСОБА_5 товаришувала з інвалідами. Вказала, що говорила з нею про заповіт і ОСОБА_5 казала їй, що хоче його змінити,також розповідала їй про те, що ОСОБА_2 її бив. ОСОБА_8 допомагала їй.

Свідок ОСОБА_16, знайома, познайомилася з ОСОБА_5 в 90-х роках, розповіла про те, що допомагала ОСОБА_5, прала білизну, прибирала квартиру, допомагала по господарству. Знає ОСОБА_2, він проживав з ОСОБА_5. Вона не бачила, як ОСОБА_2 бив ОСОБА_5, однак бачила синці на її тілі. Після смерті батька ОСОБА_5 вона перестала до неї ходити. Батько ОСОБА_5 дав їй на зберігання документи, після його смерті до неї приїхали родичі ОСОБА_5 і вона їм надала копії документів, на що ОСОБА_5 дуже розсердилася і вони посварилися. ОСОБА_5 думала, що вона віддала їм оригінали документів. ОСОБА_5 сама їй говорила по телефону про те, що ОСОБА_2 її бив. Щодо заповіту знає те, що ОСОБА_2 не давав їй їсти тиждень і сказав, що якщо вона хоче їсти, то повинна зробити документи на квартиру. Сама ОСОБА_5 не могла відкрити двері і вийти з квартири. ОСОБА_2 виїхав з квартири після виходу передачі, з ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_5 хотіла скасувати заповіт, але виникли проблеми, не було машини, волонтерів, помічників. Якщо були волонтери, то вона з ними їздила на тренування один раз в тиждень.

Свідок ОСОБА_17, знайома, розповіла про те, що ОСОБА_5 знала протягом шести років. Свідком того, що ОСОБА_2 її бив вона не була. Коли вони разом їздили відпочивати в Крим, вона бачила як він тягнув ОСОБА_5 спиною по гальці. Їй особисто ОСОБА_5 говорила про те, що ОСОБА_2 її бив, погрожував, не давав їжу, щоб вона написала заповіт на нього. Вона була дуже залякана ОСОБА_2. Одного разу ОСОБА_2 роздягнену і мокру ОСОБА_5 виставив взимку на вулицю, на сніг, тоді викликали поліцію. ОСОБА_5 неодноразово хотіла, щоб він пішов з квартири, але він не йшов і вона нічого не могла зробити. ОСОБА_5 сама звернулася на передачу за допомогою. В квартирі були встановлені камери. У гостях у ОСОБА_5 не була жодного разу. Після передачі ОСОБА_2 пішов від ОСОБА_5 та повернулася ОСОБА_8. ОСОБА_5 особисто їй говорила про скасування заповіту, але вона чомусь нічого не зробила, не встигла скасувати заповіт.

Свідок ОСОБА_18., знала ОСОБА_5 приблизно двадцять років, її донька - інвалід дитинства спілкувалася та товаришувала з нею. Також вона добре знала її батьків. ОСОБА_2 допомагав ОСОБА_5, він проживав в її квартирі. Квартира була дуже занедбана, ОСОБА_5 лежала в ганчірках. ОСОБА_2 бив ОСОБА_5, вона була вся в синцях, про це вона скаржилася їй. ОСОБА_5 хотіла анулювати заповіт, але не могла, так як вона була ізольована в квартирі, а вона сама не могла навіть сходити в туалет. Її донька ночувала з ОСОБА_5 в квартирі та була в неї часто в гостях. В передачі «ІНФОРМАЦІЯ_4» говорили правду, ніякого сценарію не було. Сама вона не бачила, як ОСОБА_5 бив ОСОБА_2, але бачила синці. ОСОБА_5 спілкувалася з такими ж людьми з обмеженими можливостями.

При цьому, суд критично оцінює показання свідків: ОСОБА_17, ОСОБА_18., ОСОБА_16, допитаних в судовому засіданні з приводу того, що ОСОБА_2 бив ОСОБА_5 та погрожував їй з метою оформлення заповіту на нього, оскільки вказані свідчення суперечать наведеним вище наявним в матеріалах справи доказам у їх сукупності.

Суд не може погодитись з доводами позивача та представника позивача в судовому засіданні, що заповіт не відповідав волі спадкодавця, і відповідно на момент складання заповіту не відповідав внутрішній волі його сестри, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 склала заповіт на ОСОБА_2 16 травня 2014 року, даний заповіт був складений та посвідчений Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Яковлевою І.М., заповіт підписаний особисто заповідачем. В заповіті є відмітка приватного нотаріуса про те, що особа заповідача встановлена, дієздатність перевірена та на прохання самого заповідача зміст заповіту було прочитано вголос. Суд критично ставиться до обґрунтування позовних вимог, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі щодо розпорядження майном на користь ОСОБА_2 оскільки це спростовуються іншими доказами у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, з моменту складання заповіту (16 травня 2014 року) до дня смерті ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1), беручи до уваги, що ОСОБА_2 виїхав з квартири після передачі «ІНФОРМАЦІЯ_4» з ІНФОРМАЦІЯ_3, остання за життя ніяких мір щодо скасування заповіту, визнання його недійсним або складання нового заповіту на користь позивача, чи іншої особи не приймала, що розцінюється судом, як волевиявлення спадкодавця на складання заповіту на користь відповідача і свідчить, що померла ОСОБА_5 діяла відповідно до свого бажання, її намір був вільним і відповідав її внутрішній волі.

Також суд не приймає до уваги твердження позивача щодо вчинення ОСОБА_2. відносно ОСОБА_5 кримінального правопорушення за ознаками злочину передбаченого ст.ст.115,127 КК України, оскільки жодним належним доказом не доведено.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд вважає, що позивач не довів наявність підстав, передбачених частиною другою статті 1257 ЦК України для визнання недійсним заповіту та обставин, необхідних для задоволення його позову.

У зв'язку із наведеним суд вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на матеріалах справи, суперечать встановленим обставинам, оскільки заповідач на момент складання заповіту мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільним, відповідало його внутрішній волі та було спрямоване на настання наслідків, зазначених у заповіті на розпорядження належним йому майном на випадок своєї смерті, а позивачем не надано жодних доказів, які б вказували на те, що оспорюваний ним заповіт є недійсним з підстав, визначених статтею 1257 ЦК України.

Таким чином, з врахуванням вищенаведеного судом не вбачається підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено у позові, то судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись: ст. ст. 230, 1257 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 141,259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_4) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_5) треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Чижик Олександр Степанович (АДРЕСА_3), приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлева Інна Миколаївна (АДРЕСА_4), приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Чижик Ірина Олександрівна (АДРЕСА_5), про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10.12.2018 року.

Суддя Л.П. Слюсар