Єдиний унікальний номер судової справи № 468/587/18-ц
Провадження № 22-ц/812/198/18
Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
Категорія 27
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 грудня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Цуркан І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без участі учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 13 серпня 2018 року, яке ухвалено у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Янчуком С.В., за відсутності учасників справи, повний текст якого складено того ж дня, у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А

У квітня 2018 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 28 квітня 2015 року між відповідачем та публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк»( дала- ПАТ «Альфа-Банк») було укладено кредитний договір №500976489, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредитні кошти у розмірі 42506 грн.02 коп. та зобовязався в порядку та на умовах, визначених цим договором виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до нього - графіком погашення кредиту.

Відповідно до договору факторингу №4-АБ/КІ, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» 14 листопада 2016 року, до позивача перейшло право вимоги за вищезазначеним кредитним договором.

Оскільки відповідач кредитні зобовязання належним чином не виконував, то станом на 31 січня 2018 року виникла заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом 41920,38 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом -14310,51 гривень, заборгованості за комісією 24904,16 грн. та штрафу - 6200 грн.

З огляду на вищевикладене та з врахуванням положень ст.266, ч.2 ст.258 ЦК України щодо позовної давності стосовно штрафу, остаточно просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 83535 грн.05 коп., а саме: заборгованість за кредитом 41920 грн.38 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом -14310 грн.51 коп., заборгованість за комісією 24904 грн.16 коп. та штраф - 2400 грн.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 13 серпня 2018 року позов Товариства задоволено та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою та посилаючись на те, що судом не зясовано всіх обставин справи, внаслідок чого не вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, просив його скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Позивач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає не повній мірі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості заявлених вимог, оскільки відповідач взяті на себе зобовязання за договором не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої відповідає вимогам закону та умовам договору.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 28 квітня 2015 року на підставі Анкети-заяви на отримання кредиту по продукту «Рефінансування споживчих та готівкових кредитів» між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №500976489, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 42506 грн.02 коп. строком до 29 квітня 2020 року зі сплатою процентів - 15,99 % річних.

За умовами п.2.4 цього договору, кредит надається позичальнику шляхом безготівкового перерахування для погашення заборгованості за кредитним договором №500445633 від 28 грудня 2013 року. При цьому сторонами була встановлена черговість платежів, згідно узгодженого Графіку погашення зобов'язань по кредиту та процентів у Додатку №1 до вказаного кредитного договору (а.с.7,8).

Згідно з пунктом 2.8 кредитного договору комісійна винагорода банку за управління кредитом становить1.89 % від суми кредиту (без ПДВ). Комісійна винагорода розраховується від суми кредиту та сплачується позичальником щомісячно за кожний місяць користування кредитом відповідно до графіку платежів.

Позичальник зобов'язується повертати отриманий кредит, сплачувати проценти за його користування, комісії, та/чи інші платежі за договором та штрафи у порядку, визначеному у п. 13 Розділу 2 Договору.

Виконання позичальником зобов'язань з оплати простроченої заборгованості не звільняє його від зобов'язання з оплати штрафів, що передбачені цим договором у разі невиконання позичальником своїх зобов'язань, щодо сплати платежів за цим Договором.

Зобов'язання сплатити штрафи виникає у позичальника на п'ятий календарний день, з наступного робочого дня за днем вказаним до сплати чергового платежу за договором, згідно з графіком повернення кредиту, якщо станом на день виникнення зобов'язання зі сплати штрафу, зобов'язання позичальника щодо сплати платежів за цим договором виконані не будуть( п.13 розділ 2Договору).

Згідно з додатком № 1 до кредитного договору від 28 квітня 2015 року сторони погодили погашення кредиту з 28 квітня 2015 року черговими платежами у строк до 29 числа кожного місяця. Підписавши додаток, сторони погодили, що до суми щомісячного платежу включено 803.36 грн. комісії за послуги банку.

14 листопада 2016 року між ПАТ "Альфа-Банк" та ТОВ Кредитні ініціативи укладено договір факторингу №4-АБ/КI, за умовами якого право грошової вимоги за вищезазначеним кредитним договором відступлено останньому.

В той же час, позичальник належним чином умови кредитного договору не виконував, внаслідок чого станом на 30 січня 2018 року утворилась заборгованість в сумі 83535 грн.05 коп., з яких: 41920 грн. 38 коп.- заборгованість за кредитом; 14310 грн.51 коп.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 24904 грн.16 коп. - заборгованість за комісією; 2400 грн. штраф.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610,ч.1ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями ч.5ст. 11, ч.ч. 1,2,5,7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачяться на користь споживача.

Крім того, відповідно до ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення п.п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями ч.4 ст.42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що умовами договору передбачено комісійну винагороду банку за управління кредитом у розмірі 1.89 %, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є незаконним. Крім того, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надавалися відповідачу як позичальнику.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, висловленими у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції зазначені вимоги закону та правові висновки Верховного Суду України до уваги не взяв та дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь банку заборгованість по комісії. За такого, є слушними доводи апеляційної скарги щодо безпідставного нарахування та стягнення заборгованості по комісії.

При цьому, суд дійшов правильного висновку, що оскільки взяті на себе зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_2 належним чином не виконував, то з нього підлягає стягненню на користь банку заборгованість за кредитним договором станом на 31 січня 2018 року 41920 грн.38 коп. - заборгованість за кредитом; 14310 грн.51 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2400 грн. - штрафу, які було розраховано банком відповідно до закону та умов кредитного договору.

З урахуванням викладеного, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 58530 грн.89 коп. та складається з 41920 грн.38 коп. - заборгованість за кредитом; 14310 грн.51 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2400 грн. - штрафу.

У зв'язку зі зміною суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, підлягають зміні і суми судового збору, які слід стягнути з відповідача на користь позивача у урахуванням пропорційності задоволених вимог.

Проаналізувавши вказані вище обставини по справі у їх сукупності, а також розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що неправильне застосування судом зазначених вище норм матеріального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного визначення суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, а тому судове рішення слід змінити та викласти резолютивну частину рішення в новій редакції.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що кредитний договір він з ТОВ Кредитні ініціативи не укладав, дозволів на передоручення не надавав, суд вважає безпідставними, оскільки діючими положеннями законодавства не передбачено обов'язкової участі боржника або ж надання ним дозволу при укладанні договору факторингу.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не враховано кошти, які ним сплачено на погашення заборгованості, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наданим позивачем розрахунком (а.с.13).

Посилання відповідача на те, що з його заробітної плати здійснюється стягнення грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за даним кредитним договором є безпідставними. (а.с.70). Як вбачається із наданої ним копії постанови головного державного виконавця відділу ДВС Баштанського районного управління юстиції у Миколаївської області від 26 січня 2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №14627 від 25 жовтня 2011 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованості за кредитним договором №500527122 від 22 листопада 2014 року. Даний же кредитний договір укладено в порядку рефінансування для погашення заборгованості за кредитним договором №500445633 від 28 грудня 2013 року.

Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості судових рішень апеляційна скарга не містить.

За приписами п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, ураховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, зміну рішення судів першої інстанцій в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 787.87 грн., що становить 29.81 % від сплаченого заявником судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 13 серпня 2018 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та розподілу судових витрат змінити.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження с. Лоцкине Баштанського району Миколаївської області, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (вул. Вікентія Хвойки, 21, м. Київ, ) заборгованість за кредитним договором №500976489, укладеного 28 квітня 2015 року у розмірі 58530 ( пятдесят вісім тисяч пятсот тридцять ) грн.89 коп., з яких: 41920 грн.38 коп. - заборгованість за кредитом; 14310 грн.51 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2400 грн. штрафу та 1236 (одна тисячі двісті тридцять шість ) грн.57 коп. судового збору.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_2 787( сімсот вісімдесят сім) грн.87 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадку та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

ОСОБА_4

________________________________________________________________________

Повний текст постанови складено 14 грудня 2018 року.