Справа № 627/1081/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2018 року смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Каліберди В.А.,

з участю секретаря Пушкар І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснокутськ Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 15 серпня 2010 року помер її дід, ОСОБА_2.

За життя ОСОБА_2 в 1938 році почав працювати в колгоспі «Піонер» (реорганізованого в колгосп «Маяк», а потім в КСП «Маяк»), який був розташований на території смт. Краснокутськ.

В подальшому ОСОБА_2 через стан здоровя (був інвалідом Великої Вітчизняної війни) звільнився з колгоспу «Маяк», проте з членів колгоспу його виключено не було, оскільки у відповідності до статті 6 Статуту колгоспу «Маяк», який діяв на момент його звільнення, членство в колгоспі зберігається за колгоспниками, які припинили роботу по старості чи інвалідності, якщо вони проживають на території колгоспу, а тому на момент розпаювання земель КСП «Маяк» перебував в його членах та відповідно до Указу Президента України №720 від 8 серпня 1995 року мав право на земельну частку (пай), однак під час складання списку - додатку до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Маяк» його прізвище було не включено до списку - додатку, а тому сертифікат на право на земельну частку (пай) він не отримував.

Після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла мати позивача, ОСОБА_3, шляхом подання заяви до Краснокутської нотаріальної контори. За її заявою була заведена спадкова справа № 37/2011 року, однак 22.03.2012 року ОСОБА_3 померла, у звязку з чим не оформила своїх спадкових прав.

Після смерті ОСОБА_3 спадщину, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: вул. Мопрівська №41, смт. Краснокутськ, Краснокутського району, Харківської області, прийняла позивач ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21 листопада 2012 року, реєстраційний номер 2533, спадкова справа 226/2012.

Окрім цього до спадкового майна після смерті ОСОБА_3 уввійшло й право на земельну частку (пай) розміром 5,06 умовних кадастрових гектар із не витребуваних паїв КСП «Маяк», яке вона фактично успадкувала після смерті свого батька ОСОБА_2, однак позивач позбавлена можливості прийняти спадщину в нотаріальному порядку в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Враховуючи вищевикладене, позивач ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до суду та прохає: поновити строк для звернення до суду за захистом права, встановити факт перебування ОСОБА_2 в членах КСП «Маяк» та визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 5,06 га умовних кадастрових гектар із земель не витребуваних паїв КСП «Маяк», розташованих на території Краснокутської селищної ради Харківської області, за межами населених пунктів.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги та прохав їх задовольнити.

Представник відповідача Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Суд, заслухавши представників сторін, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно зясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно архівної довідки архівного відділу Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 15.05.2018 року №001-37/23 вбачається, що відповідно історичної довідки колгосп Маяк селище Краснокутськ, Краснокутської селищної Ради Краснокутського району, Харківської області, відповідно протоколу від 07 лютого 1968 року загальних зборів членів колгоспу на базі укрупнення колгоспів «ПІОНЕР», ім. Сталіна та колгоспу «Перемога» став іменуватися колгосп «Маяк».

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 станом на 13 липня 1956 року був колгоспником колгоспу «Піонер» Краснокутського району та приймав участь в всесоюзній сільськогосподарській виставці 1956 року, за шо був нагороджений медаллю учасника ВСГВ, що підтверджується свідоцтвом №270133.

Відповідно до академічного тлумачного словника української мови, колгоспник це член колгоспу, а тому з цього слідує, що ОСОБА_2 станом на 13 липня 1956 року був членом колгоспу «Піонер» Краснокутського району.

Також, як вбачається з посвідчення серії ІІ №525986 ОСОБА_2 з 04 травня 1983 був інвалідом Великої Вітчизняної війни ІІІ групи, а з 13 травня 1988 року інвалідом ІІ групи.

Відповідно до ст. 6 Статуту колгоспу «Маяк», який був чинний на час виникнення правовідносин, членство в колгоспі зберігається за колгоспниками, які припинили роботу по старості чи інвалідності, якщо вони продовжують проживати на території колгоспу, а тому ОСОБА_2 після звільнення з колгоспу «Маяк» залишився його членом, оскільки був інвалідом та постійно проживав на території колгоспу, а саме в смт. Краснокутськ, про що свідчить довідка виконавчого комітету Краснокутської селищної ради Харківської області від 25.01.2011 року №263.

Також, згідно архівної довідки архівного відділу Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 15.05.2018 року №001-37/23 вбачається, що відповідно рішення зборів уповноважених членів колгоспу від 2 жовтня 1992 року колгосп «Маяк» був реорганізований в колективне сільськогосподарське підприємство „Маяк селище Краснокутськ, Краснокутської селищної Ради Краснокутського району, Харківської області (протокол № 3 від 02.10.1992 року).

Окрім цього, відповідно до п.1.1 розділу І Статуту КСП «Маяк», зареєстрованого 19 жовтня 1992 року, КСП «Маяк» є правонаступником колгоспу «Маяк», Краснокутського району, Харківської області.

Також, відповідно до п.3.1, п.3.6 розділу ІІІ Статуту КСП «Маяк» «Членство в колективному підприємстві» засновниками, тобто співвласниками підприємства є члени колгоспу «Маяк», як трудоспособні так і пенсіонери за умови, що вони проживають на території підприємства.

Членство в підприємстві зберігається за вибулими з певних причин, в т.ч. за пенсіонерами і інвалідами при умові, що вони проживають на території підприємства, а тому враховуючи вищевикладене та те, що ОСОБА_2 був членом колгоспу «Маяк», являвся інвалідом та проживав на території колгоспу, за ним збереглося членство в КСП «Маяк».

Також, з довідки архівного відділу Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 15.05.2018 №01-37/23 вбачається, що у документах архівних фондів колгоспу «Маяк» смт. Краснокутськ, Краснокутського району Харківської області, КСП «Маяк» смт. Краснокутськ, Краснокутського району Харківської області, книгах протоколів зборів уповноважених членів колгоспу дані про виключення з членів колгоспу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за 1968 - 1995 року відсутні.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

На підставі вищевикладеного, суд вважає підтвердженим факт перебування ОСОБА_2 в членах КСП «Маяк» в період з 13 липня 1956 року по 1995 рік.

Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що право на земельний пай мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов:

- перебування в членах КСП на час паювання;

- включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю;

- одержання КСП цього акта.

Таким чином, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК ( 2768-14 ). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК ( 435-15 ), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

25 липня 1994 року в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю був зареєстрований Державний акт про право колективної власності на землю КСП «Маяк» Краснокутської селищної ради серії ХР 18-53-000210, однак до списку - додатку до Державного акту на право колективної власності на землю по КСП «Маяк» серії ХР -18-53-000210 ОСОБА_2 включений не був, про що свідчить відповідь відділу у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 11.05.2018 №78/145-18.

Враховуючи те, що на час розпаювання земель КСП «Маяк» ОСОБА_2 являвся членом КСП, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 набув законне право на отримання земельної частки /пай/, а також право на отримання земельної частки /паю/ з не витребуваних паїв, так як на момент розпаювання земель був членом КСП «Маяк».

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 мав право на земельну частку (пай), але сертифікат про право на земельну частку (пай) він не отримував.

За ч. ч. 6, 7 ст. 6 ЗК України 1990 року, при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації.

Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.

Як вбачається з відповіді відділу у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 11.05.2018 №78/145-18 розмір земельної частку (паю) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) по КСП «Маяк» на території Краснокутської селищної ради становить 5,06 умовних кадастрових гектар.

Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ №272292 ОСОБА_2 помер 15 серпня 2010 року.

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) розміром 5,06 умовних кадастрових гектар по КСП «Маяк» на території Краснокутської селищної ради.

У відповідності до вимог ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки спадкодавця.

Як вбачається з матеріалів справи, після його смерті спадщину шляхом подачі заяви, фактично прийняла його донька, а мати позивача ОСОБА_3, що підтверджується матеріалами спадкової справи №37/2011 року, заведеної після смерті ОСОБА_2

Факт, що ОСОБА_3 являється донькою ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21 листопада 2012 року, з якого вбачається, що ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_2, але не оформила своїх спадкових справ.

22 березня 2012 року ОСОБА_3 померла.

У відповідності до вимог ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки спадкодавця.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач після смерті ОСОБА_3 прийняла спадщину та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 листопада 2012 року, успадкувавши житловий будинок з господарськими будівлями та грошові вклади.

Факт, що позивач являється донькою ОСОБА_3 підтверджується вищевказаними свідоцтвами про право на спадщину за законом.

Окрім цього до спадкового майна після смерті ОСОБА_3 уввійшло й право на земельну частку (пай) розміром 5,06 умовних кадастрових гектар із не витребуваних паїв КСП «Маяк», яке вона фактично успадкувала після смерті свого батька ОСОБА_2, однак позивач позбавлена можливості прийняти спадщину в нотаріальному порядку в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої УкраїноюЗаконом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно дост. 9 Конституції Україниє частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.), ратифікованаЗаконом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"передбачено, що суди застосовують при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, ОСОБА_1 пропустила строк для звернення з позовною заявою до суду і просить його поновити. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що відповідно до ст.127 ЦПК України пропущений строк необхідно поновити, оскільки він пропущений з поважних причин.

Окрім цього, відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, на підставі вищевикладеного, повно та всебічно зясувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 надала суду достатньо доказів, які підтверджують позов.

На підставі вищевказаного та керуючись ст.ст. ст.ст 259, 265, 268, 315 ЦПК України, Указом Президента України №720 від 08. 08.1995 року Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», суд -

В И Р І Ш И В :

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Позов ОСОБА_1 до Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, факт перебування ОСОБА_2 в членах КСП «Маяк» в період з 13 липня 1956 року по 1995 рік.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 5,06 умовних кадастрових гектар із земель не витребуваних паїв КСП «Маяк», розташованих на території Краснокутської селищної ради Харківської області, за межами населених пунктів, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 22 березня 2012 року та фактично прийняла спадщину після смерті свого батька та діда ОСОБА_1 ОСОБА_2, який помер 15 серпня 2010 року.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в розмірі 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп., який зарахувати на слідуючи реквізити: отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ); банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО):899998; рахунок отримувача: 6001; код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1).

Краснокутська районна державна адміністрація Харківської області (місцезнаходження: вул. Охтирська № 1, смт Краснокутськ, Краснокутського району, Харківської області, ).

Суддя Каліберда В. А