П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі :

Головуючого: Прокопчук Л.М.

Суддів Самчишиної Н.В., Царюк Л.М.

Із секретарем судового засідання Лептугою С.С.,

Без участі учасників справи

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 16 листопада 2018 року, постановлену в приміщенні того ж суду у складі судді Гапоненко Н.О., у цивільній справі (єдиний унікальний номер 469/1240/18, номер провадження 22-ц/812/468/18) за позовом ОСОБА_1 до Краснопільської сільської ради Березанського району Миколаївської області, треті особи без самостійних вимог Перша Миколаївська державна нотаріальна контора та Четверта Одеська державна нотаріальна контора, про встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2018 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача.

Ухвалою судді від 27 вересня 2018 року позовна заява була залишена без руху у звязку з невідповідністю вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, а саме: до позовної заяви була додана квитанція про сплату судового збору на суму 2706,00 грн., сплаченого ОСОБА_2, в той час як позивачем є ОСОБА_1 Крім того, сума судового збору повинна складати 3409,60 грн., а не 2706,00 грн. В ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху також зазначено, що в ній не викладені обставини, що свідчать про факт вступу позивача в управління або володіння спадковим майном протягом часу, визначеного ч.2 ст. 549 ЦК, надані до заяви документи містять технічні недоліки, що робить неможливим сприймання їх змісту, не додано зазначені у тексті позовної заяви відповіді відповідача про допущення помилки при заповненні сертифіката, не викладено обставини щодо причини відсутності у позивача оригіналів документів на спадкове майно та наявності відповідного розяснення нотаріуса, дані про наявність чи відсутність спадкоємців за заповітом, прийняття чи неприйняття ними спадщини, докази та причини пропуску звернення до суду, не зазначено причини не отримання спадкодавцем сертифіката, не зазначено підстави для визнання за позивачем права власності, у заяві про витребування доказів не зазначено, з яких підстав позивачка вважає, що спадкова справа знаходиться в Четвертій Одеській державній нотаріальній конторі (а.с. 52).

Для усунення вказаних недоліків було надано строк 10 днів з дня отримання позивачем ухвали.

Отримавши копію ухвали суду 05 жовтня 2018 року, позивач 11 жовтня 2018 року подала до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій частково виконані недоліки, зазначені в ухвалі суду, та надана квитанція про сплату судового збору від імені позивача в сумі 704,00 грн.

Посилаючись на вимоги ч.1 ст. 2 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого платником судового збору є особа, яка звертається до суду, а також на приписи глави 8 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати, в тому числі зі сплати судового збору, несуть сторони, а також на те, що судовий збір в повному обсязі особою, яка звернулась до суду, не сплачено у встановлений судом строк, суд ухвалою від 16 листопада 2018 року визнав позовну заяву неподаною та повернув її позивачу (а.с. 75).

В апеляційній скарзі, позивач посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, дослідивши наявні в справі докази, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до такого.

Згідно з частиною першою статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення наведеним вимогам закону відповідає.

Відповідно до статті 1 ЗУ "Про судовий збір" судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

За правилами статті 133, частини четвертої статті 177, пункту 3 частини четвертої статті 356, пункту 3 частини четвертої статті 392 чинного ЦПК судовий збір належить до судових витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, які несуть сторони в судах усіх рівнів. Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене ЗУ "Про судовий збір" (стаття 2 цього Закону).

Сплата судового збору особами, які звертаються до суду, - це процесуальний обов'язок, який визначається нормами цивільного процесуального закону (ЦПК) та ЗУ "Про судовий збір". При цьому процесуальна норма частини другої статті 133 ЦПК є бланкетною і в частині визначення розміру судового збору, порядку його сплати, повернення і звільнення від сплати відсилає до окремого закону, зокрема ЗУ "Про судовий збір". Об'єкти справляння судового збору, тобто процесуальні дії, за які справляється судовий збір, встановлені у статті 3 зазначеного Закону.

Такими об'єктами є процесуальні документи, які особа подає до суду (позовна заява, апеляційна чи касаційна скарга тощо).

Відповідно до п. 1 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи.

Аналіз наведених вимог закону та судової практики свідчить про те, що належною сплатою судового збору є його сплата від імені сторони, яка звертається до суду, із зазначенням її анкетних даних, податкового ідентифікаційного номеру, зазначенням спору, з яким особа звертається до суду.

Надана суду першої інстанції квитанція про сплату судового збору від 21.09.2018 року таким вимогам не відповідає, оскільки в ній платником зазначено «Душаченко Володимир Вікторович», зазначений в квитанції податковий ідентифікаційний номер не відповідає номеру, який присвоєно позивачу (а.с. 1, 7). Суть спору взагалі не зазначено.

Та обставина, що платником судового збору в квитанції від 21.09.2018 року зазначено ОСОБА_2, повноваження якого як представника позивача належним чином підтверджені, не впливає на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки за змістом закону сплата судового збору повинна бути здійснена від імені особи, яка звертається з позовом до суду. Матеріали справи свідчать про те, що до суду з позовом звернулась ОСОБА_1, а не ОСОБА_2

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що вказаний документ є неналежним для підтвердження сплати судового збору позивачем, а в розмірі, зазначеному в ухвалі суду від 27.09.2018 року, судовий збір у визначений судом строк не сплачено, тому висновок суду про повернення позовної заяви позивачу відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 16 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Н.В. Самчишина

Суддя Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 14.12.2018 року