УХВАЛА

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 456/4538/14

провадження № 61-1809св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., СтупакО. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі - Стрийська міська рада, Гологірська сільська рада Золочівського району Львівської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_7,

вирішуючи з власної ініціативи питання про виправлення описки, допущеної у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Стрийської міської ради Львівської області, Гологірської сільської ради Золочівського району Львівської області, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до Стрийської міської ради, Гологірської сільської ради Золочівського району Львівської області, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_5 і ОСОБА_6, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

У ході розгляду даної справи ОСОБА_7 звернувся з позовом до Стрийської міської ради, Гологірської сільської радиЗолочівського району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_5 і ОСОБА_6, про визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, визнання будинковолодіння спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частку у спільній сумісній власності подружжя та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 6 липня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 81/400 частки будинковолодіння у АДРЕСА_1, та право власності на 3/8 частки житлового будинку у АДРЕСА_2.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 6 липня 2016 року позов ОСОБА_7 залишено без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2016 року ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 6 липня 2016 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2016 року зупинено апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 6 липня 2016 року до прийняття Стрийським міськрайонним судом Львівської області рішення у справі за позовом ОСОБА_7 до Стрийської міської ради та Гологірської сільської ради Золочівського району Львівської області про визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, визнання будинковолодіння спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частку у спільній сумісній власності подружжя та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2016 року, в якій просила ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 6 червня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Постановою Верховного Суду від 26 червня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, скасовано ухвалу апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2016 року і направлено справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Однак під час виготовлення даної постанови у резолютивній частині допущено описку при зазначенні назви суду апеляційної інстанції, до якого для продовження розгляду направляється ця справа, а саме: зазначається «апеляційний суд Івано-Франківської області» замість «апеляційний суд Львівської області».

Відповідно до частини першої статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

З урахуванням наведеного допущена у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року описка підлягає виправленню шляхом зазначення у резолютивній частині постанови правильної назви суду апеляційної інстанції, до якого направляється справа для продовження розгляду, а саме: «апеляційний суд Львівської області» замість «апеляційний суд Івано-Франківської області».

Керуючись статтею 269 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Виправити описку, допущену у резолютивній частині постанови Верховного Суду від 26 червня 2018 року, зазначивши, що судом апеляційної інстанції, до якого направляється для продовження розгляду дана справа, є апеляційний суд Львівської області замість апеляційного суду Івано-Франківської області.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик