22 серпня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: Таран Н.Г.
секретаря судового засідання: Двірко Т.В., Табачука Д.О.
за участю: позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом, в якому просить визнати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.
Ухвалою від 14.12.2017 року у вказаній справі відкрито провадження.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав з підстав, що наведені в ньому. Додатково зазначив, що його колишня дружина ОСОБА_2 дійсно не проживає в зазначеній вище квартирі, але дочка ОСОБА_4 періодично відвідує спірну квартиру, взагалі дану квартиру він словесно подарував відповідачці, але вона не оплачує комунальні послуги. Наголошував на тому, що реєстрація відповідачів у спірній квартирі примушує його одноособово нести тягар по утриманню цього житла, оскільки відповідачі не цікавляться квартирою та відмовляються здійснювати оплату вартості комунальних послуг.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходило. У зв'язку з цим, суд, згідно вимогам ст. ст.223 ч.4, 280-281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував в судовому засіданні позивач.
Від представника третьої особи: Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації до суду надійшов лист, відповідно до якого остання просить розглядати справу у її відсутність та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства України.
Вислухавши доводи позивача, ретельно дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідност. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем, житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.
Згідно ст. 63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення.
У відповідності до ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.
Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.
За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Як роз'яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст.89 ЦПК України щодо оцінки доказів.
Таким чином, ключовою обставиною, встановлення якої є необхідним для правильного вирішення цього спору, є наявність чи відсутність поважних причин відсутності відповідача у жилому приміщенні понад строки, встановленіст.71 ЖК України.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_1, 1959 року народження та відповідачі ОСОБА_2, 1962 року народження, ОСОБА_4, 1984 року народження зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1
З копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 09.10.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві серії НОМЕР_1 вбачається, що шлюб між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було розірвано.
Відповідно до актів від 12.07.2017 року, 13.09.2017 року та 24.11.2017 року складених мешканцями будинку АДРЕСА_1 та затверджених начальником ЖЕД -313, майстром т./д. відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_2 дійсно не проживають.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках
Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обставини, на які покликається позивач в обґрунтування своїх вимог щодо визнання відповідача ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_3, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки відповідно до наданих пояснень останнім в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_4 періодично відвідує спірну квартиру, однак рішення про визнання її такою, що втратила право користування спірним житлом потрібно відповідачу у зв'язку з тим, що остання відмовляється нести утримання по квартирній платі та жодним чином не цікавиться квартирою.
З врахуванням вищезазначеного, дані обставини не дають суду підстави вважати, що відповідач ОСОБА_4 проживає у спірній квартирі, оскільки сам позивач підтвердив, що вона періодично відвідує її, але не сплачує комунальні послуги та не проводить ремонтні роботи, а відтак позовна вимога щодо визнання її такою, що втратила право користування квартирою №73 будинку АДРЕСА_1 не підлягає до задоволення.
Відмова ОСОБА_4 від утримання спірної квартир не є підставою для позбавлення її права на користування квартирою № 73 будинку АДРЕСА_1.
Крім того, варто зазначити, що акти обстеження квартири АДРЕСА_3 від 12.07.2017 року, 13.09.2017 року та 24.11.2017 року складені мешканцями будинку АДРЕСА_1 та затверджені начальником ЖЕД -313, майстром т./д. та подані позивачем на обґрунтування позову, жодним чином не доводять факту відсутності відповідача ОСОБА_4 у спірній квартирі понад шість місяців, оскільки дані акти встановлюють часові межі в періоді меншому, ніж 6 місяців, а саме: з 12.07.2017 року по 13.09.2017 року та по 24.11.2017 року, що не дає суду підстав вважати, що відповідач ОСОБА_4 відсутня в спірній квартирі понад 6 місяців.
Щодо позовної вимоги позивача ОСОБА_1, про визнання відповідача ОСОБА_2, такою що втратила право користування квартирою №73 будинку АДРЕСА_1, суд приходить до наступного висновку.
Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі понад встановлений законом строк збереження права користування ним, поважних причин не проживання чи перешкод їй у користуванні таким, суду не надано.
Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання відповідача ОСОБА_2, такою, що втратив право користування житловим приміщенням, є підставними та обґрунтованими, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в цій частині.
Питання щодо судових витрат слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 61, 63, 71, 72 ЖК України, ст. ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-285ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_4.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по справі зі сплати судового збору 640,00 грн.
В іншій частині позовних вимог позивачу відмовити.
Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою з врахуванням вимог ст. 285 ЦПК України. Заява про перегляд рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 31.08.2018 року.

Суддя: Н.Г. Таран