Справа № 215/1792/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Науменко Я.О.,

за участю: секретаря Конопліної С.І.,

згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №7 Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя,

ВСТАНОВИВ:

05.05.2018 р. ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя в звязку з нещасним випадком на виробництві, в обґрунтування якої вказує, що з 22.08.1988 року по 12.03.1995 року працював підземним гірничим робітником очисного забою на шахті «П-1 Першотравневого рудоуправління ВО «Кривбасруда». Внаслідок роботи у шкідливих умовах праці на підприємстві та незадовільного стану робочих місць, а саме: переїздів та переходів на дільниці №16 горизонту 920 метрів орт-заїзду 41 осі, 30.03.1989 року з позивачем під час виконання ним професійних обовязків стався нещасний випадок на виробництві, про що було складено акт №8 від 30.03.1989 року. Висновком МСЕК від 12.01.2011 р. позивачу встановлено 25% втрати професійної працездатності з 01 січня 2011 року безстроково. Внаслідок отриманої травми на виробництві позивач не має змоги вести звичний спосіб життя, у звязку з постійним відчуттям фізичного болю змушений постійно приймати ліки, лікуватися, що призвело до зміни звичного способу та якості життя позивача. В результаті він переносить постійно моральні страждання. Просить стягнути на його користь з відповідача 176 200 грн. на відшкодування моральної шкоди, в звязку з нещасним випадком на виробництві.

Ухвалою суду від 20.06.2018 р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя. Визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено дату першого судового засідання для розгляду справи по суті на 21.08.2018 р.

У судовому засіданні 21.08.2018 р. було оголошено перерву для виклику позивача та надання можливості позивачу подати суду довідку МСЕК про результати первинного огляду ОСОБА_1.

У судовому засіданні 27.09.2018 р. було заслухано пояснення позивача ОСОБА_1 та оголошено перерву до 06.11.2018 р. для надання можливості відповідачу ознайомитися з відповіддю на відзив.

В звязку з зайнятістю судді в іншому провадженні розгляд справи 06.11.2018 р. не відбувся.

У судове засідання, 12.12.2018 р. сторони не зявились, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи.

Представник позивача надіслав суду клопотання, в якому просить суд розглянути справу без його участі в розумні строки та винести рішення про задоволення позову і стягнення судових витрат із відповідача (вх.№19251 від 07.12.2018 р.).

Представник відповідача у судове засідання не зявився, подав суду клопотання вих.№53-02/3848 від 12.12.2018 р. про залучення до матеріалів справи копій судових рішень апеляційної і касаційної інстанцій (вх.№19556 від 12.12.2018 р.).

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти заявлених вимог заперечує, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, оскільки підприємство відповідача не може нести відповідальність за нещасний випадок на виробництві, що стався із позивачем, з огляду на те, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» є новоствореним підприємством і не є правонаступником прав і обовязків шахти «П-1 Першотравневого рудоуправління ВО «Кривбасруда». Крім того, звертає увагу, що виплати по відшкодуванню шкоди позивачу провадились Криворізьким державним гірничорудним управлінням гідрозахисту, яке не має жодного відношення до ПАТ «Кривбасзалізрудком». Також зазначає, що первинна втрата працездатності в звязку з трудовим каліцтвом позивачу була встановлена 01.10.1990 року до 20.06.1992 року, проте у цей час огляд позивач не пройшов, зробивши це лише через значний проміжок часу 28.12.2005 року. Не встановлення самого факту спричинення позивачу моральної шкоди МСЕК відповідно до п. 3.8 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоровя, повязане з виконанням трудових обовязків, затвердженим наказом МОЗ України №212 від 22.11.1995 р., що втратив чинність 28.09.2012 р. унеможливлює її стягнення. Крім того, позивачем порушено порядок звернення з позовом, оскільки відповідно до законодавства, чинного на час встановлення йому стійкої втрати працездатності діяли комісії по трудових спорах як обовязків первинний орган по розгляду трудових спорів, а також не доведено належним чином витрат на правову допомогу (вх.№12468 від 20.08.2018 р.).

Представник позивача 27.09.2018 р. направив суду відповідь на відзив, в якій вказав на порушення порядку оформлення відзиву відповідачем та зазначив, що правонаступником всіх прав та обовязків шахти «Першотравнева-1» Першотравневого рудоуправління ВО «Кривбасруда», на якій працював ОСОБА_1 та де отримав трудове каліцтво, є саме ПАТ «Кривбасзалізрудком», що підтверджується судовою практикою Верховного Суду.

У судовому засіданні 27.09.2018 р. позивач ОСОБА_1 пояснив, що зараз він працює у ПАТ «Кривбасзалізрудком» плавильником металів. Нещасний випадок на виробництві з ним стався у 1989 році, а втрата працездатності йому встановлена у 1990 році. У 90-х роках минулого століття Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань не було, тому регресні виплати йому сплачувало КЗРК. В подальшому в звязку з ліквідацією шахти позивача було звільнено. Він тривалий час не міг влаштуватись на роботу, оскільки як тільки роботодавцеві ставало відомо про його трудове каліцтво, йому відмовляли у працевлаштуванні. В звязку з отриманим трудовим каліцтвом він переносить моральні страждання, що супроводжуються болями зліва в області плеча, в звязку з чим він не може спати на лівому боці.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 працював з 18.07.1985 р. по 07.04.1986 р. в РУ ім. Р.Люксембург в/о «Кривбасруда» на ш. «Гвардійська» підземним машиністом скреперної лебідки з повним робочим днем в підземних умовах; з 22.08.1988 р. по 26.11.1990 р. на шахті «П-1» горноробочим очисного забою на підземних роботах із повним робочим днем; з 27.11.1990 по 02.12.1990 р. машиністом електровозу на підземних роботах із повним робочим днем; з 03.12.1990 р. по 31.03.1993 р. горноробочим очисного забою на підземних роботах із повним робочим днем; з 01.04.1993 р. по 11.03.1995 р. - горноробочим очисного забою з виконанням вибухових робіт на підземних роботах із повним робочим днем; 12.03.1995 р. звільнений по п.1 ст.40 КзпП України в звязку з ліквідацією шахти (а.с. 10-11).

Відповідно до акту №8 про нещасний випадок на виробництві від 30.03.1989 року ОСОБА_1 був травмований. Причиною нещасного випадку зазначено незадовільний стан робочих місць, проїздів, проходів (а.с.7-9).

Відповідно до виписки із акту огляду у ЛТЕК про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потребах у додаткових видах допомоги від 01.10.1990 р. ОСОБА_1 встановлено 25% (двадцять пять) відсотків втрати професійної працездатності в звязку з каліцтвом, інвалідом його не визнано. Дата переогляду встановлена 20.07.1992 р. (а.с.97).

Довідкою МСЕК серії 10 ААА №607925 від 22.12.2015 р. про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потребах у додаткових видах допомоги позивачу повторно встановлено 25% втрати професійної працездатності за актом №8 від 30.03.1989 р. безстроково (а.с.6).

В звязку з отриманою травмою позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю в області живота та нирок, його стан з кожним днем тільки погіршується, він вимушений постійно лікуватись та приймати ліки, тому змінився його образ життя, що спричиняє моральні страждання.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як вбачається з дослідженої у судовому засіданні довідки вих.№974 від 29.12.2005 р. Криворізького державного гірничорудного управління гідрозахисту останнє проводило виплати відшкодування шкоди у заробітку в звязку з травмою ОСОБА_1 до 20.06.1996 року, тобто до закінчення строку огляду МСЕК. З 20.06.1996 р. виплати ОСОБА_1 були припинені, так як він переогляд у МСЕК не проходив і ніяких документів не надавав. З новою заявою про передачу особової справи до ФССНВ звернувся тільки 28.12.2005 року (а.с.98).

Криворізьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області листом вих.№08-36/346 від 17.07.2018 р. повідомило, що особова справа ОСОБА_1 про продовження виплат була передана до Криворізького відділення ВД ФССНВУ згідно акту прийняття-передачі від 01.02.2006 року №1988 Криворізьким державним гірничорудним управлінням гідрозахисту, яким провадились виплати з 01.10.1990 року відповідно до первинного витягу з акту огляду МСЕК, до моменту передачі справи. З моменту прийняття справи на продовження виплат відшкодування моральної шкоди Фондом не проводилось (а.с.96).

Позивач вважає, що відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України з урахуванням судової практики, встановлено факт правонаступництва ПАТ «Кривбасзалізрудком» всіх прав і обовязків Першотравневого Рудоуправління ДВО «Кривбасруда», а також ш. «Першотравнева-1», на якій працював позивач.

Відповідно до ст.466 ЦК УРСР (в редакції від 28.03.1995 року) в разі реорганізації юридичної особи виплата щомісячних платежів (стаття 465 цього Кодексу), належних із неї в звязку з заподіянням каліцтва або іншого ушкодження здоровя чи заподіянням смерті, покладається на правонаступників юридичної особи.

Криворізьке державне гірничорудне управління гідрозахисту, яке проводило відшкодування виплат позивачу, як це встановлено вище, свідчить про те, що останнє є правонаступником прав і обовязків шахти, на якій працював позивач, отже, і має відшкодовувати йому і моральну шкоду, за умови факту її встановлення.

При цьому виплата відшкодування шкоди, повязаної з ушкодженням здоровя не може відокремлюватися від моральної шкоди, оскільки зумовлені одними і тими ж юридичними фактами.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 07.12.2017 р. Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» включено до ЄРДПОУ 30.07.2001 р. відомості про юридичних осіб-правонаступників відсутні (а.с.81-89).

Згідно з п.1.1 Статуту ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» останнє є правонаступником ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», заснованого Державною акціонерною компанією «Укррудпром» на виконання спільного наказу Державного комітету промислової політики та Фонду державного майна від 19 лютого 2001 року №66/245 «Про реорганізацію Дочірнього підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат» (а.с.90-93).

Позивачем на подано належних доказів правонаступництва ліквідованої шахти «Першотравнева-1» Першотравневого Рудоуправління ДВО «Кривбасруда» та Криворізького державного гірничорудного управління гідрозахисту.

Таким чином, суд відхиляє доводи позивача, що саме підприємство відповідача є правонаступником ліквідованої шахти, на якій працював позивач і де з ним стався нещасний випадок, що є наслідком відмови у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 23, 76-80, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Повне судове рішення складено 12.12.2018 р..

Суддя: