Справа № 310/8626/17
РІШЕННЯ

Іменем України

21 листопада 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Дубровської Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Гоноболіної О.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплаченої допомоги,

ВСТАНОВИВ

08 грудня 2017 року до суду надійшла позовна заява Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області до ОСОБА_2 про стягнення коштів, надміру виплаченої допомогою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ОСОБА_2 09 квітня 2015 року зверталася до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг і їй була призначена допомога з 09 квітня 2015 року по 08 жовтня 2015 року на трьох членів сім`ї . З відповідною заявою зверталася 09 жовтня 2015 року, 04 лютого 2016 року, 11 серпня 2016 року, 13 лютого 2017 року та їй було призначено допомогу на проживання на двох членів сім`ї.

Відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг, затвердженого постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року за №505 (далі Порядок), грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у різі утворення) рад (далі - уповноважений орган), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Відповідно п.6 Порядку грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

У результаті перевірки в жовтні 2016 року з'ясовано, що батько дитини ОСОБА_4 має у власності житлове приміщення у АДРЕСА_1. Цей факт підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25 жовтня 2017 року. В результаті надання недостовірної інформації (в заяві ОСОБА_2 вказала, що члени сім`ї не мають у володінні житлового приміщення в інших регіонах). Вважає, що відповідач не мала права на отримання допомоги переміщеним особам, тому просить стягнути 61489,27 грн. у рахунок незаконно отриманих державних коштів, нарахованих та виплачених у рахунок допомоги переміщеним особам на проживання.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, пояснила, що взята на облік внутрішньо переміщеної особи, до складу її родини входять діти: син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 і донька ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2 Не спростовувала те, що батьком дитини записаний ОСОБА_6 Вона разом із дітьми була вимушена переселитися і на іншу підконтрольну територію України, фактично проживає у будинку АДРЕСА_5, яка належить ОСОБА_6 - батьку доньки, у розмірі 1/6 частки та його старшому сину ОСОБА_7, у розмірі 1/6 частки. Разом із тим, звернула увагу суду на те, що вона несе витрати по сплаті комунальних послуг та сплачує по особовим рахункам відкритим на ім'я ОСОБА_6 При цьому зазначила, що із ОСОБА_6 вона не має ознак сім`ї, побутом вони не пов'язані, ніколи не вели спільне господарство, не мали спільних обов'язків та не були справжньою родиною. Наголосила на тому, що вдячна ОСОБА_6 за те, що він надав можливість після переміщення з району проведення антитерористичної операції оселитися у житловому приміщенні. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3, заявив, про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог, вимоги не визнав, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов. Ще раз наголосив на тому, що ОСОБА_4 не є членом сім`ї її батька ОСОБА_6, оскільки чоловік записаний батьком, але не мешкає разом із донькою, не пов'язаний з нею побутом та ін.

Дані спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Сімейним Кодексом України,Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 № 505 (далі - Порядок).

У ст. 89 ЦПК України, зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вислухавши доводи та пояснення представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 та її діти син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 і донька ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2 мають статус внутрішньо переміщених осіб, що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, які видані управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Бердянської міської ради (а.с.11-13). Згідно з цією довідкою зареєстрованим місцем проживання відповідача та її дітей є: АДРЕСА_2; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3. Дані про зареєстроване місце проживання також підтверджуються паспортом громадянина України ( а.с.14).

У статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішнього переміщення осіб" зазначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону № 1706. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (частина 1,2 статті 4 Закону № 1706).

Відповідно пункту 2 Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Судом встановлено, що 04 лютого 2016 року, 11 серпня 2016 року, 09 жовтня 2015 року, 09 квітня 2015 року, 13 лютого 2017 року відповідач ОСОБА_2 зверталася до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області з заявами для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичних операцій, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Дані заяви мають форму, та пункти щодо інформації стосовно членів сім`ї та перебування у їх володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції (а.с.2-6).

Адресна допомога була призначена відповідачу з 09 квітня 2015 року по 08 жовтня 2015 року на трьох членів сім`ї, що підтверджується копіями рішень Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 30 вересня 2016 року, 12 лютого 2016 року, 13 жовтня 2015 року, 10 квітня 2015 року, 22 лютого 2017 року(зворотні частини а.с. 2-6).

Відповідно до ст. 16 ЦК України, відшкодування збитків є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, спрямованих на відновлення порушеного майнового стану потерпілої особи та на усунення негативних майнових наслідків, що настали.

Посилаючись на ст. 1166 ЦК України (загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду), позивач порушив перед судом питання про стягнення із відповідача грошових коштів, що були призначені та виплачені відповідачу, як тимчасово переміщеній особі, в якості адресної допомоги. Свою вимогу мотивував тим, що відповідач ОСОБА_2 надала недостовірну інформацію, оскільки у заяві вказала, що члени сім`ї не мають у володінні житлового приміщення в інших регіонах, а тому відповідачем незаконно отримано державні кошти з 09 квітня 2015 року по 12 серпня 2017 року в сумі 61489,27 грн. У розумінні ч.2 ст. 3 Сімейного Кодексу України, де зазначено, що дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді коли спільно з ними не проживає, ОСОБА_4 є членом сім`ї батька ОСОБА_6, та не мала права на отримання допомоги на проживання.

Згідно п.11 Порядку, суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім'ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що вимога до відповідача про стягнення надміру виплаченої допомоги на проживання, у зв'язку із наданням недостовірної інформацію при оформленні заяв для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичних операцій, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Статтями 2 та 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання.

Згідно зі ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 Конституції України).

Судом встановлено, що в свідоцтві про народження ОСОБА_4, батьком дитини записаний ОСОБА_6, що не спростовується копією свідоцтва про народження (а.с. 26)

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 разом із дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 була вимушена переселитися на підконтрольну територію України, фактично проживає у будинку АДРЕСА_5, яка належить ОСОБА_6 - батьку доньки, у розмірі 1/6 частки та його старшому сину ОСОБА_7, у розмірі 1/6 частки, що вбачається з копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с.8).

Разом із тим, суд не вважає, що відповідач надала недостовірну інформацію, вказавши про відсутність у членів сім`ї у володінні житлового приміщення в інших регіонах, оскільки батько дитини ОСОБА_6, хоч і має 1/6 частку квартири АДРЕСА_4, але він не є членом сім`ї відповідача ОСОБА_2 і відповідно дитина ОСОБА_4 не входить до членів сім`ї власника житла ОСОБА_6, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім`я є первинним основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім'ї має одинока особа. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 1999 № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «Члена родини» записано таке: «Стосовно поняття «Член сім`ї» Конституційний Суд України виходить із об'єктивної відмінності його змісту залежно від галузі законодавства.

Таким чином частина 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України встановлює галузеву відмінність поняття члена сім`ї за сімейним правом від члена сім`ї, статус якого регламентований житловим законодавством. Так, Конституційний Суд України, у наведеному вище рішенні, визначив, що під членом сім`ї треба розуміти особу, що перебуває з суб'єктом права на пільги у правовідносинах, природа яких визначається: кровним зв'язком або шлюбними відносинами; постійним проживанням з особою, що має право на пільги; ведення з ним спільного господарства. Такі ознаки (вимоги) застосовуються диференційовано при конкретному визначенні членів сім`ї, які мають право на передбачені законом пільги. Отже, для набуття статусу члена сім`ї в розумінні житлового права, крім шлюбних відносин, або кровного споріднення, необхідною є наявність ознак спільного проживання та ведення спільного господарства.

Приймаючи до уваги наведене, суд не вбачає з боку ОСОБА_2, порушень та вимог чинного законодавства при зверненні 04 лютого 2016 року, 11 серпня 2016 року, 09 жовтня 2015 року, 09 квітня 2015 року, 13 лютого 2017 року до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області з заявами для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичних операцій, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. З огляду на те, що у розумінні житлового права батько дитини ОСОБА_4 - ОСОБА_6 не входить до складу сім`ї відповідача ОСОБА_2, з огляду на те, що між жінкою та чоловіком відсутні шлюбні відносини у наслідок його реєстрації та вони не перебувають у фактичних шлюбних відносинах, в їх відносинах відсутні ознаки спільного проживання та ведення спільного господарства.

У п. 3 Порядку, зазначено, що грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю.

Разом із тим, суд приходить, до висновку, що ОСОБА_2, до складу сім`ї якої належить син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 і донька ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2, які мають статус внутрішньо переміщених осіб, що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, законно отримала щомісячну адресну допомогу, як така, що переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичних операцій, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, що гарантовано особам відповідного статусу (переселенцям).

Кровна спорідненість між дитиною ОСОБА_4 та батьком ОСОБА_6, що має у власності 1/6 квартири будинку АДРЕСА_5, ніяким чином не може позбавити відповідача ОСОБА_2 та її дітей, що входять до складу її родини на отримання допомоги, передбаченого Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року за №505.

Таким чином, враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини у своїй сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову має бути відмовлено.

Згідно з вимогами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках.

Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку що позовні вимоги Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплаченої допомоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.3 Сімейного Кодексу України, "Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505, ст.ст.1, 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», ст.ст. 10, 76, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплаченої допомоги - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 грудня 2018 року.

Суддя Н. М. Дубровська