Провадження № 22-ц/801/8/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 рокуСправа № 127/17653/14-ц м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу №127/17653/14- ц за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором

За апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2017 року, ухвалене у складі судді Сичука М.М.,

встановив:

В серпні 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з вищезазначеним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (з 21 грудня 2009 року ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 66500,00 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 24 грудня 2037 року згідно з графіком погашення кредиту та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 12,9% річних.

19 грудня 2008 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено строки сплати процентів по кредиту з 01 числа по 25 число кожного місяця, змінено графік погашення кредиту.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 169661 від 25 грудня 2007 року.

Всупереч умов кредитного договору ОСОБА_3 не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам з березня 2012 року, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання.

З урахуванням остаточно визначених позовних вимог від 28 грудня 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в солідарному порядку 71229,49 доларів США, з яких: 53634,73 долари США - кредитна заборгованість, 17594,76 долари США - заборгованість по процентам, 885,29 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту, 24135,68 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

06 березня 2015 року ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним кредитний договір №0 від 25 грудня 2007 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, з підстав порушення вимог п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо ненадання споживачеві повної інформації щодо кредитних умов, а також встановлення в кредитному договорі несправедливих та дискримінаційних положень, встановлення позичальнику обмежень мати незаборонені законом права, а саме виступати поручителем по зобов'язаннях третіх осіб, вільно укладати цивільні угоди щодо страхування, користуватися правом на захист персональної інформації, отримувати повну, достовірну та своєчасну інформацію щодо умов запропонованого кредиту. Відповідно до ст. 228 ЦК України нікчемний є правочин, що порушує публічний порядок, тобто якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина.

19 березня 2015 року ОСОБА_4 звернулася із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк», в якому просила визнати зобов'язання за договором поруки №169661 від 25 грудня 2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, припиненими з підстав, що позивачем пропущено строк встановлений ч.4 ст. 559 ЦК України пред'явлення вимоги до поручителя, оскільки позичальник припинив сплату щомісячних платежів 16 лютого 2012 року, а банк звернувся з цими позовними вимогами лише 08 серпня 2014 року.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 квітня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСибанк» про захист прав споживачів та визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним залишено без розгляду.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк» про припинення зобов'язань за договором поруки об'єднано з первісним позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 19 травня 2015 року ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 08 квітня 2015 року в частині залишення позову ОСОБА_3 без розгляду залишена без змін.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 червня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк» про припинення зобов'язань за договором поруки залишено без розгляду.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 25 грудня 2007 року в розмірі 71222, 40 долари США, з яких: 53634, 73 долари США - кредитна заборгованість, 17587, 67доларів США - заборгованість по процентам, 885, 29 гривень - пеня за прострочення сплати кредиту, 23744, 48 гривень - пеня за прострочення сплати процентів.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі 3652, 89 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про визнання зобов'язання за договором поруки від 25 грудня 2007 року припиненими, а у задоволенні вимог ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення суми заборгованості відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовував тим, що суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову, взявши до уваги висновки експерта від 21 березня 2017 року №130/16-21, які є необґрунтованими, суперечливими, та не відповідають обставинам справи, безпідставно відмовивши у задоволенні заяви про призначення додаткової судово-економічної експертизи. Зокрема, судом не взято до уваги, що первинні документи, на підтвердження отримання позичальником 66500 доларів США експертом на предмет їх відповідності вимогам чинного банківського законодавства не досліджувалися, а також не було здійснено дослідження виписки за рахунком, який передбачений вимогами НБУ для здійснення обліку наданих кредитів та не здійснено співставлення даних з виписки по такому рахунку з даними первинних документів банку, висновки щодо заборгованості за тілом кредиту та відсотками необґрунтовані та непідтверджені. Також судом не взято до уваги доводів зустрічної позовної заяви щодо підстав припинення договору поруки.

12 грудня 2018 року представником відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_6 подано клопотання про стягнення з АПТ «УкрСиббанк» судових витрат, понесених на оплату судово-економічної експертизи в сумі 26 040 грн.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_6 вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, зазначених в ній, просив скаргу задовольнити.

Представник позивача ПАТ «УкрСиббанк» проти апеляційної скарги заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що 25 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (з 21 грудня 2009 року ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого, банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 66500,00 доларів США для придбання нерухомості, а ОСОБА_3 зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 24 грудня 2037 року згідно з графіком погашення кредиту та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 12,9% річних.

По закінченню цього строку та кожного наступного місяця, кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Також сторони домовилися, що за умовами Кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь якої з обставин, передбачених договором.

При цьому в умовах договору сторони зробили застереження, що гривневий еквівалент суми кредиту має визначатися банком лише в разі надання ним кредиту в іноземній валюті (п.1.1. договору).

Відповідно до додатку № 1 кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно з п. 1.3.4. кредитного договору відбувається з 01 числа по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який було нараховано проценти.

Відповідно до п. 7.12 кредитного договору сторони домовилися вважати, що уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обов'язки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладанням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно з вимогами законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів» (т.2 а.с. 7-30).

Цього ж дня між сторонами укладено додаткову угоду до договору про надання споживчого кредиту №0, згідно з якою до договору додано Додаток №2 - «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», Додаток №3 - Тарифи банку; доповнено п.3.4 договору пунктом 3.4.5, яким визначено обв'язки позичальника сплачувати платежі на користь третіх осіб в порядку та на умовах, визначених законодавством України, зокрема, в частині оплати нотаріальних дій, страхових платежів, послуг суб'єктів оціночної діяльності, державного мита тощо; доповнено п. 5.2 договору новим абзацом, яким передбачено перелік обставин, у випадку настання яких встановлюється змінений розмір процентної ставки (т.2 а.с. 31-44).

Відповідно до п.1.1 кредитного договору позичальник має право отримати кредитні кошти у вигляді одного траншу або декількох траншів, загальна сума яких не може перевищувати розміру суми кредиту, зазначеного в цьому пункті договору, для чого надає банку письмову заяву (за формою згідно з вимогами банку), в якій зазначає бажану суму траншу ( в межах загальної суми кредиту) та бажану дату його отримання. Така заява позичальника, укладена та надана згідно умов цього договору, є підставою для видачі банком траншу позичальнику.

Згідно з п. 1.5 кредитного договору банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника №59100 у банку.

19 грудня 2008 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору відповідно до умов якої змінено строки сплати процентів по кредиту з 01 числа по 25 число кожного місяця, змінено графік погашення кредиту (т.1 а.с. 12).

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 169661 від 25 грудня 2007 року.

Згідно з п. 1.3 договору поруки поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж обсязі, що і позичальник за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафи, пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язань в повному обсязі.

Також в забезпечення виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 25 грудня 2007 року укладено договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_3 передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7 25 грудня 2007 року за реєстром №8620 (т. 3 а.с. 68).

Відповідно до п. 5.2 кредитного договору із урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 25 грудня 2007 року, відповідно до законодавства України, зокрема, статті 651 ЦК України сторони погодили, що банк згідно з умовами п. 1.3.1 договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення в разі а) порушення позичальником кредитної дисципліни (зокрема, неналежного виконання умов цього договору та, або умов договорів, за якими надано забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором) та/або б) погіршення фінансового стану позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу, що проводиться банком відповідно до внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи, тощо, а також даних щодо отримання позичальником кредитної дисципліни (зокрема, своєчасного погашення заборгованості та /або виконання інших зобов'язань позичальника за цим договором).

У випадках настання обставин передбачених підпунктами «а», «б» пункту 5.2 договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до п. 1.3.1 договору.

Розділом 4 Кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

25 грудня 2007 року ОСОБА_3 відповідно до вимог п. 1.1 кредитного договору подано заяву про видачу траншу в сумі 66500 доларів США (т.2 а.с.43).

Зарахування коштів в сумі 66500 доларів США, що еквівалентно 335825 грн. на розрахунковий рахунок №9100, відкритий позичальнику ОСОБА_3, підтверджується меморіальним ордером № від 25 грудня 2007 року (т.1 а.с. 214).

Відповідно до заяви на видачу готівки 34 від 25 грудня 2007 року ОСОБА_3 видано кошти в сумі 66500 доларів США, що еквівалентно 335825 грн. (т. 2 а.с. 140).

На виконання умов договору, банком було надано позичальнику кредит в повному обсязі.

Всупереч умов кредитного договору ОСОБА_3 зобов'язання щодо погашення кредиту виконувались неналежним чином, з березня 2012 року позичальник припинив сплату платежів.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором станом на 04 серпня 2014 року становила 71229, 49 доларів США, з яких: 53634, 73 долари США - кредитна заборгованість, 17594,76 доларів США - заборгованість по процентам, 885, 29 гривень - пеня за прострочення сплати кредиту, 24135,68 гривень - пеня за прострочення сплати процентів.

В матеріалах справи наявна копія банківської ліцензії № 75 видана АКІБ «УкрСиббанк» 24 грудня 2001, зареєстрована НБУ 28 жовтня 1991 року № 57, на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та копія дозволу, видана АКІБ «УкрСиббанк» 19 листопада 2002, зареєстрована НБУ 28 жовтня 1991 року за № 57 який має банківську ліцензію № 75 видану НБУ 24 грудня 2001 року на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2013 року, залишеним без змін Апеляційним судом Харківської області від 13 березня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_4 про визнання договору споживчого кредиту недійсним.

Судами визнано недоведними вимоги позивача про те, що валюта в розмірі 66500 доларів США не була передана у власність ОСОБА_3 банком, оскільки такі доводи спростовані даними руху коштів по поточному рахунку №91000 та довідкою розрахунком щодо отримання ОСОБА_3О, кредитних коштів та їх частковим поверненням згідно з умовами кредитного договору (т1 а.с. 215-223).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 14 квітня 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання договору про надання споживчого кредиту № 0 від 25 грудня 2007 року недійсним відмовлено (т.3 а.с. 166-184).

Також додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 14 квітня 2016 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів в частині визнання дій відповідача щодо надання кредиту позивачу як резиденту України в іноземній валюті протиправними та в частині визнання дій відповідача щодо нездійснення контролю за цільовим використанням кредитних коштів, а саме за тим, щоб позичальник використав отриману в нього валюту саме на розрахунки з іншими резидентами України протиправними відмовлено.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 грудня 2015 року у даній справі призначено судову-економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (т. 3 а.с. 72)

Відповідно до висновку експертизи № 130/16-21 від 21 березня 2017 року з додатками № 1, № 2, отримання позичальником 66500,00 доларів США по кредитному договору № 0 від 25 грудня 2007 року документально підтверджується документами первинного і вторинного бухгалтерського обліку. Документально підтверджується видача кредитних коштів ОСОБА_3 по договору № 0 від 25 грудня 2007 року в сумі 66500,00 доларів США та встановлено факт видачі 66500,00 доларів США, з вказанням бухгалтерських проводок та номерів рахунків, які були задіяні при цьому. Вивести суму фактично оплачених платежів (тіло кредиту, відсотків, комісії, пені тощо) виходячи із того, що насправді здійснював погашення позичальник (по його квитанціях), не видається за можливе.

Таким, чином, заборгованості позичальника ОСОБА_3 за договором про надання споживчого кредиту № 00 від 25 грудня 2007 року станом на 04 серпня 2014 року, за період з 25 грудня 2007 року по 04 серпня 2014 року документально підтверджується у сумі 71222,40 доларів США, а саме: заборгованість за кредитом в сумі 53634,73 доларів США, заборгованість за відсотками у сумі 17587,67 доларів США. Враховуючи, що в матеріалах, справи та на клопотання експерта не надані виписки по обліку нарахування, сплати, заборгованості пені ОСОБА_3 за період з 25 грудня 2007 року по 04 серпня 2014 року, наявній в матеріалах справи довідці розрахунку заборгованості за кредитом ОСОБА_3 станом на 04 серпня 2014 року за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 25 грудня 2007 року, стосовно суми заборгованості пені станом на 04 серпня 2014 року на загальну суму 2091,48 доларів США сума пені, а саме: 74,00 доларів США пеня за прострочення сплати кредиту та 2017,48 доларів США пеня за прострочення сплати процентів, документально не підтверджується (т. 3 а.с. 93-127).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3О, - ОСОБА_8 про призначення додаткової судово-економічної експертизи (т. 3 а.с. 186).

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 17 серпня 2017 року задоволено клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_8 та призначено у справі повторну судово-економічну експертизу, проведення якої доручено ТОВ «Інститут судових експертиз».

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 14 лютого 2018 року за клопотанням експерта уточнено поставлені на вирішення експерта питання, сформулювавши їх відповідно до вимог Науково-методичних рекомендацій (т. 4 а.с. 42-43).

22 жовтня 2018 року ТОВ «Інститут судових експертиз» було надано висновок експерта №29/013/1027/4 додаткової судово-економічної експертизи, у вступній частині якого зазначено, що ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 17 серпня 2017 року порівняно з ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області Сичука М.М. від 28 грудня 2015 року судом було поставлено нове питання (друге питання) та змінено та/або доповнено зміст питань, які поставлені у первинній експертизі (перше, третє та четверте питання). Таким чином, відповідно до п. 4.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, враховуючи що призначена судом повторна експертиза за процесом дослідження чи наданими об'єктами не є такою по суті, керівником експертної установи організовано проведення додаткової експертизи.

Згідно з висновком експерта №29/013/1027/4 додаткової судово-економічної експертизи від 22 жовтня 2018 року, в межах наданих матеріалів справи не надається за можливе ані підтвердити, ані спростувати первинними документами та регістарми аналітичного бухгалтерського обліку банку отримання позичальником 66500 доларів США за кредитним договором №0 від 25 грудня 2007 року, а також встановити та обґрунтувати джерело надходження валютних коштів в касу банку станом на 25 грудня 2007 року; станом на 04 серпня 2014 року документально підтверджується фактично оплачені платежі (без розподілу за складовими) від імені позичальника (згідно із його квитанціями, що надані не у повному обсязі) у загальній сумі 40150 доларів США та 28 231, грн. При цьому згідно з роздруківками за кредитним договором щодо погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 25 грудня 2007 року, підтверджується у повному обсязі у загальній сумі 44862, 13 доларів США даними роздруківок меморіальних ордерів за період з 25 грудня 2007 року по 31 липня 2015 року та частково підтверджується у загальній сумі 40150 доларів США та 28 231 грн. даними квитанцій за період з 06 лютого 2008 року по 16 лютого 2012 року, що надані не у повному обсязі (при цьому обґрунтувати подальше спрямування грошових коштів у сумі 28 231 грн. на погашення заборгованості за договором в межах наданих матеріалів не надається за можливе). В межах наданих матеріалів справи не надається за можливе підтвердити документально розмір заборгованості за кредитним договором № 0 від 25 грудня 2007 року за тілом кредиту, заборгованістю за відсотками та пенею станом на 04 серпня 2014 року, оскільки не надається за можливе підтвердити або спростувати документально розмір заборгованості за кредитним договором №0 від 25 грудня 2007 року за період з 25 грудня 2007 року по 04 серпня 2014 - бази для нарахування відсотків та пені за прострочення кредиту; не надається за можливе підтвердити або спростувати документально суму нарахованих, але не сплачених відсотків станом на 04 серпня 2014 року - бази для нарахування пені за прострочення відсотків; не надається за можливе обґрунтувати застосування банком під час нарахування відсотків за договором процентної ставки 25, 8 % річних за період з 26 листопада 2013 року по 31 липня 2014 року на прострочену заборгованість за кредитом, що не передбачено умовами договору про надання споживчого кредиту (т.4 а.с.65-127).

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно із статтею 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Відповідно до ст.ст. 1054,1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст.ст.526,530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст.546, 549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України. Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи з урахуванням наданих доказів, яким надано належну оцінку, відповідно до норм матеріального права дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Розмір заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором підтверджено сукупністю зібраних у справі доказів, а саме заявою про видачу траншу в сумі 66500 доларів США, меморіальним ордером № від 25 грудня 2007 року, заявою на видачу готівки 34 від 25 грудня 2007 року, випискою по рахунку №9100, висновками експертиз №130/16-21 від 21 березня 2017 року та №29/013/1027/4 від 22 жовтня 2018 року.

Водночас висновок експерта додаткової судово-економічної експертизи №29/013/1027/4 від 22 жовтня 2018 року про те, що не надається за можливе ані підтвердити, ані спростувати отримання позичальником 66500 доларів США за кредитним договором, оскільки первинні документи не містять необхідної кількості реквізитів, не спростовують обставин отримання ОСОБА_3 кредитних коштів в сумі 66500 доларів США, що також підтверджується вчиненням позичальником дій спрямованих на часткове виконання зобов'язання щодо погашення кредитної заборгованості, тобто визнання останнім своїх зобов'язань за договором кредиту.

Також висновком додаткової судово-економічної експертизи №29/013/1027/4 від 22 жовтня 2018 року не спростовано висновки судово-економічної експертизи №130/16-21 від 21 березня 2017 року в частині визначення розміру підтвердженої заборгованості за кредитом у сумі 53634, 73 долари США та заборгованості за відсотками у сумі 17587, 67 доларів США, при цьому в обох висновках підтверджено погашення кредиту (основного боргу) у сумі 12 865 27 доларів США та відсотків у сумі 31 996, 86 доларів США, а всього 44862, 13 доларів США, а також документально підтверджені платежі (без розподілу на складові) згідно з квитанціями позичальника у сумі 40150 доларів СЩА та 28 231 грн. (т. 3 а.с. 107 звор., 126 звор., т.4 а.с. 91-92).

Висновки додаткової судово-економічної експертизи №29/013/1027/4 від 22 жовтня 2018 року в частині відсутності можливості обґрунтувати застосування банком під час нарахування відсотків процентної ставки 25,80 % річних за період з 26 листопада 2013 року по 31 липня 2014 року на прострочену заборгованість за кредитом, що не передбачено умовами договору, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки застосування подвійної процентної ставки у випадку порушення позичальником кредитної дисципліни передбачено п. 5.2 кредитного договору зі змінами, внесеними додатковою угодою до нього від 25 грудня 2007 року.

З урахуванням наведеного, та відповідно до вимог статей 533, 554 ЦК України роз'яснень, наданих в п. 14 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14 згідно з яким суду у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, суд першої інстанції з наведенням відповідних розрахунків у мотивувальній частині рішення суду, обґрунтовано стягнув солідарно з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитом та відсотками в сумі 71222, 40 доларів, з яких 53 634, 73 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення суду першої інстанції (1 долар США = 26,266,15 грн. - заборгованість по кредиту, 17587,67 доларів США, що еквівалентно 462146, 04 грн. заборгованість за відсотками.

Також з урахуванням вимог ст. 258 ЦК України, суд першої інстанції правомірно стягнув пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в сумі 885, 29 грн. та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 23 744, 48 грн. в межах річного строку перед звернення до суду, а саме з 14 серпня 2013 року по 14 серпня 2014 року.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та підтверджені належними та достовірними доказами.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Також не підлягають до задоволення вимоги апеляційної скарги щодо задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання припиненими договору поруки від 25 грудня 2007 року № 169661, оскільки рішення суду першої інстанції щодо таких вимог не ухвалювалося, а відповідні вимоги не розглядалися.

Як було встановлено, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 червня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк» про припинення зобов'язань за договором поруки залишено без розгляду (т.2 а.с. 170).

Водночас згідно із ч.ч. 1, 4 статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Як встановлено умовами кредитного договору строк виконання основного зобов'язання визначено 24 грудня 2037 року.

Згідно з наданим розрахунком заборгованості ОСОБА_3 припинив внесення платежів за договором з березня 2012 року.

До моменту звернення до суду з позовом банк строку виконання основного зобов'язання не змінював.

Позивач звернувся до суду з вимогою повернення кредитної заборгованості в повному обсязі в серпні 2014 року.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобовязання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Це твердження не позбавляє кредитора можливості предявити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Таким чином, банк пред'явив вимогу до поручителя у строк, встановлений нормами законодавства, та підстави для припинення договору поруки, передбачені ст. 559 ЦК України відсутні.

За таких обставин, суд першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права ухвалив законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову, атому відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України таке рішення підлягає залишенню в силі.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

З урахуванням наведеного та вимог ст. 141 ЦПК України не підлягає до задоволення клопотання представника відповідача ОСОБА_6 про стягнення на користь ОСОБА_3 26 040 грн., понесених за проведення судово-економічної експертизи.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2018 року.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: І.М. Стадник

ОСОБА_9