КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Київ

Справа № 22-190 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Гончарук В.П.

Унікальний №755/18260/17 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості частки у спільному майні,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості частки майна.

Просив стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля марки SEAT, модель LEON CitiWagen, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2 в розмірі 152 000,00 грн. з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на ? частину автомобіля марки SEAT, модель LEON CitiWagen, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2 та визнанням за ОСОБА_2 права особистої власності на автомобіль марки SEAT, модель LEON CitiWagen, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову посилався на те, що починаючи з 25 липня 2005 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 липня 2014 року шлюб між ними розірвано.

В період шлюбу ними було придбано автомобіль марки SEAT, модель LEON CitiWagen, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 03 листопада 2015 року в порядку поділу майна подружжя, за кожним із сторін було визнано право власності на ? частину спірного автомобіля.

Відповідач починаючи з 30 березня 2015 року здійснює користування автомобілем одноособово та будь-якої компенсації позивачу не сплачує.

15 листопада 2017 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про реалізацію спільного транспортного засобу або виплату компенсації в розмірі вартості ? його частини. Однак дана вимога була залишена відповідачем без уваги.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2018 року в задоволені позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1, 08 травня 2018 року подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилався на те, що твердження суду щодо не реалізації позивачем свого права власності на ? частину спірного автомобіля шляхом її реєстрації, суперечить Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів затвердженого Постановою кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 року, реєстрація транспортного засоби за декількома співвласниками здійснюється на підставі заяви лише за однією особою за спільної згоди.

Спірний транспортний засіб вже зареєстрований за відповідачем, а тому здійснення реєстрації за позивачем неможливе.

Окрім того неприязні стосунки між сторонами унеможливлюють спільне подання такої заяви.

Положення Закону України «Про дорожній рух» та Порядку момент набуття права власності на транспортний засіб не пов'язують з його реєстрацією.

Право власності апелянта на спірний транспортний засіб визнано на підставі рішення Апеляційного суду міста Києва, а тому відсутність реєстрації не виключає самого права власності та не впливає на можливість захисту свого порушеного права.

Доводи суду першої інстанції щодо недоведеності апелянтом перешкод з боку відповідача, є необґрунтованими. Одноособове користування автомобілем, ігнорування вимог позивача, однозначно свідчать про неможливість спільного користування спірним транспортним засобом.

Відсутність відомостей щодо місцезнаходження автомобіля ніяким чином не спростовуються доводи позивача та не виключають можливість задоволення його вимог.

Окремо апелянт звертав увагу суду на те, що відповідач в судове засідання не з'явилась, відзиву на позов не подавала та доводів викладених позові не спростовувала.

Відповідно до ч.1 ст.351 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Апеляційна скарга реєструється у день її надходження до суду апеляційної інстанції та не пізніше наступного дня передається судді-доповідачу, визначеному в порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу. (ч.1 ст.357 ЦПК України)

Згідно ч.2 ст.33 ЦПК України справа, розгляд якої відповідно до цього Кодексу здійснюється колегією суддів в обов'язковому порядку, розглядається постійною колегією суддів відповідного суду, до складу якої входить визначений Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою суддя-доповідач.

Абзацом 1 п.15.4 розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 р.) визначення судді або колегії суддів (судді-доповідача) для розгляду конкретної справи здійснюється до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із цією редакцією Кодексу в частині порядку визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи, але не довше, ніж три місяці з дня набрання чинності цією редакцією Кодексу, за допомогою автоматизованої системи документообігу суду за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду міста Києва від 16 травня 2018 року було визначено колегію суддів у справі: суддя-доповідач - Поліщук Н.В., суддів - Соколова В.В., Білич І.М.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18 травня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі за поданою апеляційною скаргою.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24 травня 2018 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 21 червня 2018 року о 12 год. 15 хв.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року Апеляційний суд міста Києва було ліквідовано та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

Указом Президента України №297/2018 від 28 вересня 2018 року судді Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області були переведені на роботу на посади суддів Київського апеляційного суду.

Рішенням зборів суддів, які відбулися 02 жовтня 2018 року, днем початку роботи Київського апеляційного суду відповідно до повідомлення голови новоутвореного суду, опублікованого у газеті «Голос України», визначено 03 жовтня 2018 року.

Згідно п.3 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає на розгляд іншому суду, якщо ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. (ч.2 ст.32 ЦПК України)

На виконання вимог Закону, Апеляційним судом міста Києва передано дану справу до новоутвореного Київського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2018 року, справу призначено судді-доповідачу Гаращенку Д.Р. Судді, які входять до складу колегії: Гаращенко Д.Р. - головуючий суддя, судді: Пікуль А.А., Невідома Т.О.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась, неодноразово повідомлялась за останнім відомим місцем проживання. Згідно з довідкою ГУДМСУ в м. Києві ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою м. київ, АДРЕСА_1, за паспортом громадянина України у вигляді ID картки № НОМЕР_3, виданого Дніпровським РВ ГУДМСУ в м. києві 05.03.2018 р. (а.с. 114).

Місце роботи та будь-яке інше місце проживання в матеріалах справи відсутнє.

Колегія суддів вважає, що сторона свідомо не отримувала судову повістку, оскільки не з'являлась в судові засідання в суд першої інстанції та в апеляцію, що є зловживанням своїми процесуальними правами.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутнього в судовому засіданні представника, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції було встановлено, що сторони по справі знаходились у зареєстрованому шлюбі з 25 листопада 2003 р. по 09.07.2014 р.

У період шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки SEAT, модель LEON Citi Wagen, 2011 року випуску.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03.11.2015 р. в порядку поділу майна подружжя за сторонами було визнано право власності на 1/2 частину спірного автомобіля за кожним.

Відмовляючи у задоволенні позову позивача, суд першої інстанції обґрунтовував свій висновок тим, що позивач не надав суду доказів про реєстрацію права власності на 1/2 частину спірного автомобіля за сторонами, а тому рішення Апеляційного суду м. Києва від 03.11.2015 р. фактично не виконано.

Крім того позивачем не було надано доказів перешкод з боку відповідача у користуванні спірним автомобілем.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеної нормі процесуального права.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції відповідно до рішення Апеляційного суду міста Києва від 03.11.2015 р., відбувся поділ спільного майна сторін по справі - автомобіля марки SEAT, модель LEON Citi Wagen, 2011 року випуску.

В порядку поділу майна подружжя за кожним із сторін було визнано право власності на 1/2 частину спірного автомобіля.

Згідно з повідомленням Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 15 травня 2015 р. розпочато кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0004667 від 01.04.2015 р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 356 КК України.

Згідно з листом Головного Сервісного Центру МВС України від 05.12.2017 р. за № 31/606аз повідомлено інформацію про те, що станом на 04 грудня 2017 р. автомобіль марки SEAT, модель LEON Citi Wagen, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 зареєстрований за ОСОБА_2.

Згідно з листом ГУ ДМС України в м. Києві відповідач ОСОБА_2 змінила прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_5.(а.с.114)

Згідно з п. 6. Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388, транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС або через центри надання адміністративних послуг.

Транспортні засоби, що належать декільком фізичним або юридичним особам (співвласникам), за їх письмовою заявою реєструються за однією з таких осіб. У разі відсутності одного із співвласників державна реєстрація транспортних засобів

проводиться на підставі його письмової заяви. Справжність підписутакого співвласника засвідчується нотаріально. У графі &quco;Особливівідмітки&que:; свідоцтва про реєстрацію аботимчасового реєстраційноготалону транспортних засобів щодо іншого співвласника може бутизроблено запис: (прізвище, ім'я, по батькові або найменування юридичної особи) є співвласником&q?ищ;.

Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. (ст.365 ЦК України)

Колегія суддів проаналізувавши відносини сторін згідно з матеріалами справи прийшла до висновку, що між сторонами склалися неприязні стосунки, що фактично перешкоджало здійсненню обоюдної реєстрації спірного автомобіля на підставі рішення суду.

Відсутність згоди відповідача на виконання рішення суду та здійснення реєстрації спірного автомобіля за сторонами по 1/2 частини за кожним і є фактично перешкодою права користування та розпорядження спірним автомобілем позивачу.

На дані обставини суд першої інстанції уваги не звернув.

Колегія суддів вважає, що оскільки відповідач проігнорувала явку у судові засідання, та не надала суду першої інстанції належних доказів на спростування доводів позивача, колегія суддів виходить з наявних в матеріалах справи доказів, та показань представника позивача.

Щодо оцінки вартості 1/2 частини спірного автомобіля у сумі 304 000 грн., колегія суддів враховує надані позивачем матеріалі та дані, та відсутність інших доводів та спростувань доказів позивача, та погоджується з визначеною позивачем вартістю спірного автомобіля та вартістю ? частки спірного автомобіля.

Враховуючи викладене, керуючись ч.1,3 ст. 376 ЦПК України, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року скасуванню.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, грошову компенсацію вартості ? частину автомобіля марки SEAT, модель LEON Citi Wagen, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2 в сумі 152 000 (сто п'ятдесят дві тисячі) гривень 00 копійок.

Припинити право власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на 1/2 частину автомобіля марки SEAT, модель LEON Citi Wagen, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, з дня отримання компенсації.

З цього ж дня визнати за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, право особистої власності на автомобіль марки SEAT, модель LEON Citi Wagen, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 17 грудня 2018 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль