Справа № 346/272/18
Провадження № 22-ц/4808/245/18
Головуючий у 1 інстанції Бирич Н. В.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду в складі судді Бирич Н.В., ухвалене 26 вересня 2018 року в м. Коломиї Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 8 жовтня 2018 року, у справі за позовом Коломийської районної державної адміністрації в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

У січні 2018 року Коломийська районна державна адміністрація в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є матір'ю малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відомості про батька записані згідно з ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідач зловживає спиртними напоями, не піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток сина, не забезпечила належні умови для його проживання, дитина недоглянута. За невиконання батьківських обов'язків 1 грудня 2017 року була притягнута до адміністративної відповідальності. Оскільки мати не змінила своєї поведінки, то 14 грудня 2017 року дитину вилучено в неї та доставлено до міжрегіонального центру соціально-психологічної реабілітації дітей в Івано-Франківській області. Висновком комісії з питань захисту прав дитини при Коломийській районній державній адміністрації визнано за доцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітнього сина.

Посилаючись на ці обставини позивач просив суд позбавити ОСОБА_1 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Також стягнути з неї аліменти на утримання дитини у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України на дитину відповідного віку, щомісячно із зарахуванням їх на особистий рахунок дитини у Державному Ощадному банку України.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 26 вересня 2018 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав стосовно малолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України на дитину відповідного віку, щомісячно, які зараховувати на особистий рахунок дитини у Державному Ощадному банку України. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо малолітнього сина ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, при наявності вини в діях батьків. Натомість факт звернення відповідача до Коломийського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, відвідування дитини у міжрегіональному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей в Івано-Франківській області, постійна участь у розгляді справи у місцевому суді, влаштування на роботу під час розгляду справи, оскарження нею рішення суду тощо свідчить про інтерес матері до дитини, бажання приймати участь у вихованні сина, допомагати йому матеріально, виконувати свій материнський обов'язок.

Також вказує, що висновок Коломийської РДА про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав винесено без достатніх правових підстав. Він немотивований, не містить обгрунтування такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітню дитину.

Окрім того, місцевим судом не заслухано думку дитини щодо вирішення цього питання.

У відзиві на апеляційну скаргу Коломийська РДА покликається на необґрунтованість доводів апеляційної скарги. Зазначає, що сім'я ОСОБА_1 перебувала під соціальним супроводом з 2015 року. З 1 липня 2015 року до 26 серпня 2016 роки мати проживала з сином в Івано-Франківському обласному центрі соціально-психологічної допомоги в смт. Верховина, де їй було надано соціально-побутові, соціально-педагогічні, психологічні та інші послуги. 12 жовтня 2016 року сім'ю повторно було направлено до вказаного центру. Після відрахування з центру відповідач не забезпечила матеріальні умови для проживання сина, не піклувалась про нього та не займалась його вихованням. Факт неналежного виконання ОСОБА_1 батьківських обов'язків підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов, довідкою-характеристикою Старогвіздецької сільської ради, листом дошкільного навчального закладу - Старогвіздецького навчально-виховного комплексу загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів, фототаблицями та іншими документами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку. Враховуючи вік дитини ОСОБА_3 - 3 роки, такий не може вільно висловити свою думку з приводу цієї ситуації.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів. З метою отримання особистих пояснень ОСОБА_1 судом оголошувалася перерва та здійснювався її виклик, однак така в судове засідання не з'явилася.

Представник Коломийської РДА доводів скарги не визнала посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відомості про батька у свідоцтві про народження дитини записано згідно з ч.1 ст. 135 СК України (а.с.8,11).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов стану сім'ї від 1 грудня 2017 року відповідач разом з сином та братами проживають по АДРЕСА_1. ОСОБА_1 зловживає алкоголем, матеріально-побутові умови проживання в будинку незадовільні, в ньому брудно, безлад (а.с.12).

В зв'язку із неналежним виконанням своїх материнських обов'язків постановою начальника Коломийського відділу поліції Білейчука О.Р. від 1 грудня 2017 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження (а.с.14).

Факт неналежно виконання нею своїх обов'язків підтверджується також і актом обстеження матеріально-побутових умов стану сім'ї від 14 грудня 2017 року. З його змісту вбачається, що дитина в брудному одязі, в будинку розбиті вікна, відсутні засоби гігієни та продукти харчування. В будинок постійно приходять посторонні особи та в присутності дитини розпивають спиртні напої. З огляду на що дитину тоді ж було доставлено до Міжрегіонального центру соціально-психологічної реабілітації дітей в Івано-Франківській області (а.с.13,10).

Саме беручи до уваги вищенаведені факти 22 грудня 2017 року комісією з питань захисту прав дитини Коломийської районної державної адміністрації визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав стосовно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В силу вимог ч.1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СКУкраїни визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснено у п.п. 15, 16 постанови Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Встановлено, що під час розгляду справи працівники Старогвіздецької сільської ради, Служби у справах дітей неодноразово відвідували сім'ю ОСОБА_1, що підтверджується актами обстеження від 18 квітня, 23 травня, 22 червня 2018 року. Перевіркою встановлено, що з моменту вилучення дитини відповідач не змінила способу життя, матеріально-побутові умови проживання не покращилися, в будинку брудно, антисанітарія, розбиті вікна (а.с.46, 48, 52-54).

Згідно з довідою-характеристикою № 207 від 18 квітня 2018 року ОСОБА_1 за час проживання на території Старогвіздецької сільської ради характеризується як розумово відстала, зарекомендувала себе з негативної сторони, проживає з братами, з якими разом вживає алкогольні напої. В 2008 році її позбавлено батьківських прав, дитину передано в дитячий будинок. З моменту вилучення другої дитини - сина ОСОБА_3 своєї поведінки не змінила, веде нетверезий спосіб життя (а.с.47).

Відповідно до листів Міжрегіонального центру соціально-психологічної реабілітації дітей в Івано-Франківській області від 1 серпня та 17 вересня 2018 року мати за час перебування сина у центрі відвідувала його 15 грудня 2017 року, 4 січня та 23 лютого 2018 року (а.с.56,60).

Матеріалами справи також підтверджується, що ОСОБА_1 перебувала під соціальним супроводом Коломийського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді з 2015 року. Під час проживання в період з 1 липня 2015 року по 26 серпня 2016 року в Івано-Франківському обласному центрі соціально-психологічної допомоги (смт. Верховина) їй надавались соціально-побутові, соціально-педагогічні, соціально-медичні, соціально-економічні, юридичні, психологічні та інформаційні послуги. Після повернення додому житлові умови були покращені. В подальшому у зв'язку із погіршенням умов сім'я ОСОБА_1 12 жовтня 2016 року та 28 квітня 2017 року знову направлялась до вказаного центру (а.с.124-125).

Зі змісту психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_3 вбачається, що при поступленні дитини в заклад в нього слабо були розвинені навички самообслуговування, пізнавальні процеси, мовлення, спостерігались внутрішня тривожність, страх, сором'язливість. За час перебування хлопчика в центрі поведінка згідно віку. За результатами психолого-педагогічного діагностування рівень розвитку пізнавальної сфери посередній, пам'ять, увага, мислення задовольні, мовлення краще розвивається, дитина чітко вимовляє слова. Навички самообслуговування почали розвиватися задовільно. Хлопчик спокійний, легко адаптувавався (а.с.127).

Виходячи з вищевнаведеного та інтересів дитини, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, встановивши, що з моменту вилучення дитини відповідач не змінила способу життя, зловживає спиртними напоями, у дитини відсутнє місце проживання з належними умовами для фізичного та духовного розвитку (в будинку брудно, антисанітарія, відсутні продукти харчування), не приділяє сину необхідної уваги, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, тощо місцевий суд дійшов правильного переконання про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 Вірно також одночасно з позбавленням батьківських прав на вимогу позивача вирішив питання про стягнення аліментів на утримання дитини.

Твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 має бажання приймати участь у вихованні дитини та виконувати свій материнський обов'язок не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються встановленими у справі обставинами. При цьому колегія суддів також враховує, що відповідач не вжила ніяких заходів для зміни своєї поведінки у кращу сторону. При цьому голослівними є доводи представника апелянта щодо її працевлаштування, оскільки будь-якими об'єктивними доказами вони не підтверджені.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

З огляду на малолітній вік дитини (3 роки) неспроможними є посилання апелянта і про те, що судом першої інстанцій не заслухано думку дитини щодо позбавлення матері ОСОБА_1 батьківських прав.

Інші аргументи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За змістом ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення судом першої інстанції постановлено відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права, на підставі повно, всебічно з'ясованих обставин справи. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.

Оскільки судове рішення залишено без змін, а скарга - без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала скаргу.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 26 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 14 грудня 2018 року.