Справа № 324/1718/18
Провадження № 2/324/805/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кацаренко І.О.

за участю секретаря

судового засідання Басараб А.О.,

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Пологи цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

24 вересня 2018 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, який 18 жовтня 2018 року уточнив.

В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог ОСОБА_3 зазначив, що на праві приватної власності йому належить жилий будинок АДРЕСА_1. Відповідач по справі є його сином, який зареєстрований за місцем його проживання з 1971 року, але вже більше десяти років не проживає у його будинку, не надає ніякої допомоги, якої він потребує, так як він, позивач, є особою з інвалідністю І групи, пересовується на інвалідній колясці. Позивач не бажає, щоб ця людина була зареєстрована за місцем його проживання. Відповідач відсутній за місцем його проживання більше десяти років і не з'яляється до нього як до батька.

У зв'язку з зазначеним позивач просить суд постановити рішення, яким визнати ОСОБА_4 1971 року народження таким, що втратив право користування жилим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

Про місце, дату і час розгляду справи сторони повідомлені належним чином.

У судове засідання позивач ОСОБА_3 надав суду письмову заяву про розгляд справи за його позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за його відсутності у зв'язку із тяжким станом здоров'я. Позовні вимоги свої підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с.39).

У судовому засіданні 11 грудня 2018 року представник позивача адвокат ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги свого довірителя з зазначених у позові підстав, просила задовольнити їх.

У судове засідання 14 грудня 2018 року представник позивача адвокат ОСОБА_2 надала письмову заяву, в якій просить завершити розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, без її участі (а.с.40).

Відповідач у справі викликався у підготовче засідання на 09 листопада 2018 року рекомендованою поштою. Поштове відправлення на ім'я відповідача повернулося без вручення адресату (а.с.30). У зв'язку з зазначеним суд відповідно до вимог частини 11 статті 128 ЦПК України здійснив виклик відповідача у підготовче засідання на 21 листопада 2018 року і судові засідання 03 грудня 2018 року, 11 грудня 2018 року і 14 грудня 2018 року через оголошення на офіційному веб-сайті суду. Відповідач після оприлюднення оголошень про його виклик у підготовче і судові засідання не явився, про причину неявки суд не повідомив, з заявами про відкладення розгляду справи з певних причин або про розгляд справи в його відсутність до суду не звертався, відзив на позов ОСОБА_3 до нього не подав.

З зазначених підстав суд розглядає справу у відсутність відповідача за наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що за проханням ОСОБА_3 вона останні півтора роки допомагає йому, приходячи кожного дня до нього додому у АДРЕСА_1. За останні півтора роки вона не бачила за місцем проживання ОСОБА_3 відповідача у справі, його сина ОСОБА_4. Зі слів ОСОБА_3 обидва його сини відмовилися від нього, ніякої допомоги не надають, а син ОСОБА_4 вже давно, більше десяти останніх років, йому повідомив, що у нього свої проблеми, тому хай він, ОСОБА_3, свої проблеми вирішує сам.

Суд, вислухав у судовому засіданні представника позивача, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, вислухав у судовому засіданні свідка, дослідивши письмові докази і дав оцінку добутим доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З копії паспорта громадянина України на ім'я ОСОБА_3 судом встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований з 05 вересня 1979 року у жилому будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.3,зворот).

З копії посвідчення №121970 і копії довідки МСЕК серії МСЕ №113166 встановлено, що ОСОБА_3 є особою з інвалідністю І групи (а.с.4,11).

З копії свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Пологівської міської ради депутатів трудящих 30 листопада 1970 року, а також з копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого КП «Імпульс» Пологівської райради 25 березня 2008 року, встановлено, що жилий будинок, який розташований у АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3, розмір частки власності 1/1 (а.с.6-8;20).

З копії акту обстеження, виданого депутатом міської ради ОСОБА_6 15 травня 2018 року, встановлено, що ОСОБА_3 мешкає за адресою АДРЕСА_1, є особою з інвалідністю І групи, рухома активність обмежена, пересувається на колясці. Зареєстрований, але не проживає у даному будинку син ОСОБА_4. ОСОБА_3 має двох синів, які проживають окремо від нього (один із них в Росії), допомоги ніякої не надають (а.с.10).

З копії домової книги прописаних у будинку АДРЕСА_1 громадян судом встановлено, що ОСОБА_4 1971 року народження був декілька раз зареєстрованим по зазначеній адресі. Востаннє він зареєструвався 30 січня 1993 року у жилому будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21-23).

Із свідчень свідка судом встановлено, що відповідач, будучи зареєстрованим у будинку позивача, у будинку АДРЕСА_1 не проживає.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, оскільки відповідач не є власником (співвласником) будинку, не проживає в ньому, витрати по утриманню будинку не несе, комунальні послуги не сплачує, суд вважає, що реєстрація відповідача в належному позивачу будинку порушує право останнього як його власника.

Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

У зв'язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача на користь держави 704,80 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.9, 10, 12, 18, 128 ч.11, 141 ч.6, 223 ч.4, 263-265, 267-268, 272, 280, 353, 354 ЦПК України, ст.ст.317, 319, 383, 405 ЦК України, ст.150 ЖК України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Визнати ОСОБА_4 1971 року народження таким, що втратив право користування жилим приміщенням у належному ОСОБА_3 жилому будинку АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 704 грн. 80 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Пологівський районний суд Запорізької області до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Кацаренко І. О.