Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 605/482/16-ц

провадження № 61-20852св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Підгаєцький районний суд Тернопільської області, ОСОБА_5, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Тернопільській області, Головне управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 01 лютого 2017 року в складі судді Чорної В. Г. та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 02 березня 2017 року в складі колегії суддів: Кузьми Р. М., Хоми М. В., Костіва О. З.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Підгаєцького районного суду Тернопільської області з позовом до Підгаєцького районного суду Тернопільської області, ОСОБА_5, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Тернопільській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 тис. грн.

В обґрунтування позову посилався на те, що ОСОБА_5 своєю протиправною бездіяльністю, яка встановлена постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 травня 2016 року, перешкоджала йому у реалізації його конституційних прав на відпочинок та лікування, що завдало позивачу моральної шкоди, яка полягає у фізичних стражданнях, погіршенні стану здоров'я та нормальних життєвих зв'язків.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 30 вересня 2016 року підсудність цієї справи визначено Зборівському районному суду Тернопільської області.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 01 лютого 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю причинно-наслідкового зв'язку між діями голови Підгаєцького районного суду Тернопільської області ОСОБА_5., яка на звернення позивача не видала наказ у березні 2016 року про його відпустку, та погіршенням його стану здоров'я, оскільки позивач проходив лікування опорно-рухового апарату в 2007 році, в зв'язку з чим йому призначено ІІІ групу інвалідності (загальне захворювання).

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 02 березня 2017 року рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 01 лютого 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі, поданій 20 березня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_4 просить скасувати рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 01 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 02 березня 2017 року, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. У поданій позовній заяві завдану йому моральну шкоду він обґрунтував, зокрема, й протиправною бездіяльністю голови суду, яка встановлена постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 травня 2016 року, однак суди такі його доводи залишили поза увагою.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали зЗборівського районного суду Тернопільської області.

10 травня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_5 на касаційну скаргу, мотивовані тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанції є законними і обґрунтованими, ухвалені з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 висновків судів не спростовують.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

24 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 15 листопада 2018 року справу призначено до розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на наступне.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що ОСОБА_4 з 18 серпня 2003 року працює на посаді судді Підгаєцького районного суду Тернопільської області.

21 березня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до голови Підгаєцького районного суду Тернопільскої області ОСОБА_5 із заявою, в якій просив надати йому невикористану відпустку терміном 16 календарних днів за відпрацьований період з 18 серпня 2012 року по 17 серпня 2013 року з 25 квітня 2016 року.

В цій же заяві він просив надати йому невикористану відпустку тривалістю 74 календарних дні з 20 червня 2016 року за відпрацьований період: з 18 серпня 2012 року по 17 серпня 2013 року 15 календарних днів; з 18 серпня 2013 року по 17 серпня 2014 року 25 календарних днів; з 18 серпня 2015 року по 17 серпня 2016 року 19 календарних днів. Також надати 15 календарних днів додаткової відпустки за вислугу років за відпрацьований період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року включно з виплатою матеріальної допомоги у розмірі посадового окладу.

Наказом від 11 квітня 2016 року № 4-В ОСОБА_4 надано невикористану щорічну відпустку терміном 16 календарних днів з 26 квітня 2016 року по 13 травня 2016 року за відпрацьований період роботи з 18 серпня 2012 року по 17 серпня 2013 року.

Згідно з резолюцією голови Підгаєцького районного суду Тернопільської області ОСОБА_5 на поданій 21 березня 2016 року заяві позивача про надання йому відпустки зазначено, що дане питання буде вирішено в передбачені строки перед наданням відпустки відповідно до графіку надання відпусток.

ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Підгаєцького районного суду Тернопільської області, третя особа - Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Тернопільській області, про визнання бездіяльності голови Підгаєцького районного суду Тернопільської області ОСОБА_5 протиправною та зобов'язання її вчинити певні дії, зазначаючи, що такі дії голови суду звужують його права, гарантовані приписами частини тринадцятої статті 10 Закону України «Про відпустки», а також, що він є особою з інвалідністю ІІІ групи (справа № 819/470/16).

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 травня 2016 року, прийнятою у справі № 819/470/16, визнано протиправною бездіяльність голови Підгаєцького районного суду Тернопільскої області ОСОБА_5 та зобов'язано видати наказ про надання відпустки згідно із заявою, поданою ОСОБА_4, із урахуванням приписів частини третьої статті 10 Закону України «Про відпустки». При цьому, встановлено протиправність бездіяльності голови Підгаєцького районного суду Тернопільської області ОСОБА_5, яка полягає у порушенні відповідачем законодавчо встановлених гарантій позивача, передбачених пунктом 2 частини тринадцятої статті 10 Закону України «Про відпустки». Постанова набрала законної сили 23 серпня 2016 року.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до вимог статті 1 ЦПК України (у чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій редакції) завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Аналогічне положення міститься у статті 2 ЦПК України, згідно з частиною другою якої суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно встановив відсутність причинно-наслідкового зв'язку між діями голови суду і погіршенням стану здоров'я позивача, оскільки відсутні належні та допустимі докази на підтвердження таких доводів. Разом з тим суд не звернув уваги на обґрунтування ОСОБА_4 заявленого ним позову, а саме щодо завдання йому моральної шкоди протиправною бездіяльністю ОСОБА_5, яка полягає в порушенні його права шляхом ненадання позивачу передбаченої законом відпустки, що встановлено постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 травня 2016 року, в результаті чого дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ураховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди завданої йому бездіяльністю голови суду, встановленої судовим рішенням.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер і обсяг душевних страждань позивача у зв'язку з порушенням його права на відпустку, характер немайнових втрат та можливість їх відновлення, стан його здоров'я, та виходячи із засад розумності і справедливості вважає за можливе стягнути на користь ОСОБА_4 1 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Керуючись статтями 400, 412, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 01 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 02 березня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_4 до Підгаєцького районного суду Тернопільської області, ОСОБА_5, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Тернопільській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 1 000 (одна тисяча) гривень моральної шкоди.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В. І. Крат

В. П.Курило