КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 754/3017/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1714/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Клочко І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про забезпечення зустрічного позову

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал строй-3», Товариства з обмеженою відповідальністю «Київмонтажбуд», про визнання об'єктів інвестування спільною сумісною власністю подружжя та зобов'язання вчинити певні дії

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал строй-3», Товариство з обмеженою відповідальністю «Київмонтажбуд», про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, поділ майна подружжя та визнання коштів особистим майном,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року,

встановив:

у березні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про визнання об'єктів інвестування спільною сумісною власністю подружжя та зобов'язання вчинити певні дії. Відповідач ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, поділ майна подружжя та визнання коштів особистим майном та просила в порядку забезпечення позову накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки «BMW X1», державний номерний знак НОМЕР_1.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року заяву було задоволено, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки «BMW X1», державний номерний знак НОМЕР_1, які належать ОСОБА_5

Не погоджуючись із ухвалою, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, а заяву про забезпечення позову залишити без задоволення, посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8, дослідивши виділені матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

В ст. 149 ЦПК України передбачено забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Заява про забезпечення позову повинна містити обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В п. 4 постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 р. №9 дано роз'яснення про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що квартира, на яку було накладено арешт, не є спільним сумісним майном подружжя, оскільки придбана ним до реєстрації шлюбу з ОСОБА_3, а тому він є її єдиним власником. Також апелянт вказував на те, що судом не було з'ясовано за чиї кошти було придбано автомобіль марки «BMW X1» та не надано правової оцінки статусу вказаного рухомого майна. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Як вбачається з виділених матеріалів справи, ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5, в якому просила встановити факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з листопада 2012 року по 23 листопада 2013 року, а також визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя та поділити між сторонами дану квартиру та автомобіль марки «BMW X1», державний номерний знак НОМЕР_1.

Вказане свідчить про те, що майно, на яке було накладено арешт судом першої інстанції, є предметом спору, а тому забезпечення позову у вказаний спосіб є співмірним заявленим вимогам, а їх невжиття може утруднити виконання рішення суду, оскільки квартира та автомобіль зареєстровані за ОСОБА_5. який може їх відчужити без відома та дозволу інших осіб.

Посилання апелянта на те, що вимоги зустрічної позовної заяви є безпідставними, що залишилось поза увагою суду першої інстанції, також є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду, оскільки питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи слід позов задовольнити або в позові відмовити суд вирішує під час ухвалення рішення відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України, а не на стадії забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, ухвала була постановлена судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 14 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді