КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/1012/16
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2980/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Юрчуку С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Лазаренка В.В., -

встановила:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року названий позов задоволено.

Визнано недійсним заповіт, складений ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, або у випадку неприйняття ним спадщини, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, посвідчений 23 жовтня 2013 року державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_5

Проведено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримала.

Представник ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що позивач ОСОБА_6 є матір'ю ОСОБА_4

23 жовтня 2013 року ОСОБА_4 склав заповіт, згідно якого усе своє майно заповів ОСОБА_2, а у випадку неприйняття ним спадщини - ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4 помер.

15 липня 2015 року заведена спадкова справа № 535/2015.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_6 зазначила, що ОСОБА_4 страждав на психічне захворювання, неодноразово лікувався в Київському міському психоневрологічному диспансері № 5, Київській міській психоневрологічній лікарні №1, а також ТМО «Психіатрія». У зв'язку з психічним захворюванням йому з дитинства була встановлена ІІ група інвалідності довічно. Позивач вказує, що ОСОБА_4 перебував у стані, який не дозволяв йому усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, а відтак на підставі ст. 225 ЦК України складений заповіт на користь відповідачів слід визнати недійсним.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частинами 1 - 3 статті 1247 ЦК України передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 640 від 27 вересня 2017 року, ОСОБА_4 у момент складання ним заповіту (23.10.2013 року) страждав стійким хронічним психічним розладом: Шизофренія, параноїдальна форма, безперервно-прогредієнтний перебіг, дефектний стан. За своїм психічним станом у цей період він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дав правильну оцінку висновку експерта, та вірно вважав, що при складанні заповіту ОСОБА_4 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а відтак заповіт слід визнати недійсним.

Відповідно до ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Вбачається, що в суді першої інстанції учасники справи не ставили під сумнів висновки проведеної експертизи, клопотання про призначення повторної або додаткової експертиз не заявляли.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_4 нормально закінчив середню школу, був комп'ютерним програмістом, отримав диплом у 1997 році - дизайнер комп'ютерної графіки, оператор ПВОМ, згідно військового квитку - «годен к нестроевой службе», працював, був двічі одружений, виховував двох дітей, колегія суддів оцінює критично, оскільки зазначені обставини в сукупності з медичними документами були враховані експертом при проведенні експертизи.

Доводи апеляційної скарги про те, що при проведенні експертизи не було встановлено психічний стан ОСОБА_4 саме 23 жовтня 2013 року, в момент підписання заповіту, колегія суддів відхиляє, оскільки експертиза з цього приводу містить категоричні висновки: ОСОБА_4 у моментскладання ним заповіту (23.10.2013) страждав стійким хронічним психічним розладом: Шизофренія, параноїдальна форма, безперервно-прогредієнтний перебіг, дефектний стан. За своїм психічним станом у цей період він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не приймала участі в житті ОСОБА_4, а відповідачі протягом багатьох років допомагали ОСОБА_4 в усьому, колегія суддів не приймає, оскільки зазначені обставини не мають значення для вирішення спору про визнання заповітну недійсним.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 08 червня 2018 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 17 грудня 2018 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко