Ухвала

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 711/2310/17

провадження № 61-37622св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4, відповідач - ОСОБА_5,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 24 січня 2018 року

у складі судді Степаненко О. М. та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 10 травня 2018 року у складі колегії суддів: Нерушак Л. В., Бородійчука В. Г., Василенко Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_5, в якому просила визнати автомобіль марки Volkwagen Sharan, 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, автомобіль марки Nissan Almera, 1996 року випуску, державний номерний знак

СА 5040 АС, ПФ 01 фермер-причіп автомобільний, 2002 року випуску, спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5, розділити вказане майно та залишити ОСОБА_5 наступні транспортні засоби: автомобіль марки Volkwagen Sharan, 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, ПФ 01 фермер-причіп автомобільний, стягнувши з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 компенсацію за половину вартості всіх транспортних засобів у розмірі 162 500 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 24 січня

2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано автомобіль марки Volkwagen Sharan, 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, автомобіль марки Nissan Almera, 1996 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, ПФ 01 фермер-причіп автомобільний, 2002 року випуску, спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 80 800 грн у якості компенсації вартості ? частини від вартості автомобіля марки Volkwagen Sharan, 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, автомобіль марки Nissan Almera, 1996 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, ПФ 01 фермер-причіп автомобільний, 2002 року випуску.

Залишено у власності ОСОБА_5 автомобіль марки VolkwagenSharan, 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, автомобіль марки Nissan Almera, 1996 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, ПФ 01 фермер-причіп автомобільний, 2002 року випуску, припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_4 на вказані транспортні засоби.

У розподілі судових витрат, пов'язаних із залученням експертів, відмовлено.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2018 року рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 24 січня

2018 року залишено без змін.

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 24 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 10 травня 2018 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині позовних вимог про стягнення грошової компенсації і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2018 року відкрито провадження за вказаною касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції з метою перевірки доводів касаційної скарги.

Отримавши матеріали цивільної справи, перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суддею-доповідачем було виявлено, що провадження за касаційною скаргою було відкрито помилково, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, тому Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування;

3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами

у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного випровадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (Zubac v. Croatia

(Зубак проти Хорватії), від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Судом касаційної інстанції досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки Верховним Судом помилково відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 24 січня 2018 року

та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 10 травня 2018 року у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, касаційне провадження необхідно закрити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси

від 24 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 10 травня 2018 року закрити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк