Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 464/2033/14-ц

провадження № 61-24326св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6 (правонаступник - ОСОБА_7), третя особа - Шоста львівська державна нотаріальна контора,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 листопада 2014 року у складі судді Чорної С. З. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 08 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Крайник Н. П., Левика Я. А.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1

Спадкоємцями померлого є його син ОСОБА_3, онуки: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (за правом представлення після смерті свого батька ОСОБА_9.) та його дружина ОСОБА_6 Усі ці особи подали заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Однак відповідач ОСОБА_6 не надає їм оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру, і тому вони не можуть отримати свідоцтва про право на спадщину.

З урахуванням зазначених обставин позивачі просили визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 13 листопада 2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 243,60 грн судових витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_8 після смерті залишив спадкове майно у вигляді квартири, спадкоємцями за законом є сторони у справі, який фактично прийняли спадкове майно, проте позбавлені можливості відновити та надати оригінали правовстановлювальних документів для одержання свідоцтва про право на спадщину. Обставин, які свідчили б про необхідність іншого розподілу часток, ніж зазначений у позовних вимогах, не встановлено.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 08 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами у справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив, правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення цієї справи.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_7 просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не залучили до участі у справі житлово-будівельний кооператив як третю особу; дійшли помилкового висновку про те, що право власності на спірну квартиру набуте ОСОБА_8 до шлюбу з ОСОБА_6, оскільки частину пайових внесків сплачено під час шлюбу; квартира є спільним сумісним майном ОСОБА_8 та ОСОБА_6; у справі відсутня постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину.

У квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу, у яких ОСОБА_3 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Справи про спадкування за законом мають вирішуватись відповідно до глави 86 ЦК України.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1217 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України).

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Правових наслідків невиконання такого обов'язку, зокрема у вигляді втрати права на спадщину, положеннями цивільного законодавства не передбачено.

Згідно з частиною першою статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Таким чином, відповідно до статті 392 ЦК України з вимогами про визнання права власності на спадкове майно спадкоємець може звернутися до особи, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Суд установив, що ОСОБА_8 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 з 01 липня 1957 року. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_9

26 квітня 1990 року ОСОБА_8 як члену Житлово-будівельного кооперативу № 136 (далі - ЖБК № 136) був виданий ордер № 4426 на окрему квартиру за адресою: АДРЕСА_1. В ордер також була включена його дружина ОСОБА_10 (а. с. 19).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_10 01 серпня 1992 року ОСОБА_8 одружився з ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_9 (син ОСОБА_8 та ОСОБА_10.).

Згідно з довідкою ЖБК № 163 від 22 вересня 2008 року, ОСОБА_8 повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, який становить 8 300 карбованців (а. с. 20).

10 грудня 2008 року ОСОБА_8 отримав свідоцтво про право власності НОМЕР_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 21, 58).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8, після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1

За життя ОСОБА_8 склав заповіт від 24 квітня 2012 року, яким усе своє майно заповів ОСОБА_6

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 15 травня 2013 року, яке було залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, заповіт визнано недійсним.

Спадкоємцями померлого за законом є його син ОСОБА_3, онуки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (за правом представлення після смерті свого батька ОСОБА_9.), а також дружина ОСОБА_6, які звернулися до Шостої львівської нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

Відповідно до листа-відповіді Шостої львівської державної нотаріальної контори від 23 січня 2014 року нотаріус не може оформити свідоцтво про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, через те, що ОСОБА_6 не пред'явила до нотаріальної контори оригінал свідоцтва про право власності та оригінал технічного паспорта.

У судових засіданнях ОСОБА_6 заперечувала вимоги позивачів щодо розподілу часток між спадкоємцями, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1, є спільним майном подружжя - її та ОСОБА_8, оскільки ОСОБА_8 лише у 2008 році оформлено свідоцтво про право власності на це майно. Залучена на стадії апеляційного провадження правонаступник померлої ОСОБА_6 - ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної скарги ОСОБА_6, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_8 входить лише 1/2 згаданої квартири, а не вся квартира.

Суди попередніх інстанцій вірно встановили спірні правовідносини між сторонами, усунули суперечності між наданими доказами, а висновки судів про недоведеність повного внесення пайових внесків за квартиру ОСОБА_8 у шлюбі з ОСОБА_6 відповідають обставинам справи.

Доводи касаційної скарги спростовуються встановленими судами попередніх інстанцій обставинами та висновками, обґрунтовано викладеними в мотивувальних частинах судових рішень, і зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, правильно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик