Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Трояновської Г.С.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №761/36222/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 16 травня 2018 року суддею Мозговим В.Б. у м. Новограді-Волинському, повний текст рішення складений 18 травня 2018 року,

в с т а н о в и в :

10 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив поновити йому строк звернення до суду, стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти за договором позики в сумі 287713,71 грн, з яких: 146855 грн борг, 128051,71 грн інфляційні втрати, 12807 грн - три проценти річних від простроченої суми.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15.01.2018 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів надіслано за територіальною підсудністю до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 травня 2018 року ОСОБА_1 поновлено строк позовної давності для захисту своїх прав в суді. Позовні вимоги останнього задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 159662 грн, з яких: сума боргу в розмірі 146855 грн; сума 3% річних в розмірі 12807грн. У частині позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат в сумі 128051,71 грн відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати зазначене рішення у частині поновлення ОСОБА_1 строку позовної давності для захисту прав в суді та у частині задоволення позовних вимог останнього і ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На його думку суд дійшов помилкового висновку про поновлення позивачеві пропущеного строку, оскільки зазначені останнім причини є неповажними. Також послався на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування позовної давності.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, представник позивача не визнав, посилаючись на її безпідставність.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно оригіналу розписки, складеної 02.10.2013, ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 5000 доларів США, які зобовязався повернути зі сплатою 15 %, тобто в сумі 5750 доларів США в строк до 02.10.2014 (а.с. 47).

Відповідач у встановлений договором строк, а саме до 02.10.2014, взяті на себе зобовязання не виконав, отримані ним грошові кошти з врахуванням відсотків, визначених договором, позивачу не повернув, що потягло за собою порушення прав позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані як позика.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції частково задовольнив позов та ухвалив рішення про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 146855 грн; 3% річних в розмірі 12807 грн. У частині позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат в сумі 128051,71 грн відмовив, посилаючись на те, що норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривні, а позика надавалась у іноземній валюті.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції поновив строк позовної давності для захисту прав в суді, про що просив позивач у справі.

Суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком суду, який здійснений судом із додержанням норм процесуального права, відповідає встановленим судом обставинам справи та ґрунтується на правильному застосуванні норм ст. ст. 257, 261, 625, 1046-1050 ЦК України.

Посилання представника відповідача на неповажність причин пропуску позивачем строку для звернення до суду за захистом своїх прав та помилковість висновку суду щодо поновлення останньому такого строку є безпідставними з огляду на наступне.

У даному випадку, строком, у межах якого ОСОБА_1 міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права, було 02.10.2017.

У зазначений строк, а саме 30.08.2017, позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики до Святошинського районного суду м. Києва за адресою місця проживання відповідача, яка була особисто зазначена останнім у розписці від 02.10.2013.

Ухвалою суду від 25.09.2017 позовну заяву було залишено без руху в звязку з отриманням відповіді відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА, з якої вбачалося, що будинок №80/57 по проспекту Перемоги в м. Києві, знаходиться на території Шевченківського району м. Києва.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.10.2017 позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 була повернута за заявою адвоката ОСОБА_4 для подальшого звернення до належного суду (Шевченківського районного суду м. Києва).

10.10.2017 позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даною позовною заявою, яку в подальшому цим судом, ухвалою від 15.01.2018, було направлено за підсудністю до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області, в звязку з тим, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є Новоград-Волинський район Житомирської області.

Помилкове звернення ОСОБА_1 до Святошинського районного суду м. Києва в межах строку позовної давності за наявності очевидного факту тривалого вирішення цим судом питання щодо відкриття провадження у справі або повернення позовної заяви позивачеві, вказує на поважність пропущення позивачем строку позовної давності.

Крім того, ОСОБА_2 на час написання розписки був зареєстрований у Новоград-Волинському районі Житомирської області, проте цієї адреси у ній не вказав. Доказів про повідомлення позикодавця про зміну свого місця проживання відповідач не надав.

У даному випадку, суд апеляційної інстанції не вбачає порушення принципу законності та правової визначеності, оскільки захист судом порушеного права позивача здійснений з поновленням строку позовної давності за наявності поважних причин для цього.

Помилкове зазначення у резолютивній частині рішення про поновлення ОСОБА_1 строку позовної давності для захисту своїх прав в суді на правильність ухваленого рішення не впливає.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 травня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді:

Повний текст постанови складений 31 серпня 2018 року.