Постанова

Іменем України

13 грудня 2018 року

місто Київ

справа № 2-901/10

провадження № 61-11069св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК»,

суб'єкт оскарження - державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гаврилів Андрій Володимирович,

заінтересована особа - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 грудня 2017 року у складі судді Шахової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК» (далі - ПАТ «РОДОВІД БАНК», банк) звернулось до суду зі скаргою на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гавриліва А. В. щодо ухвалення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу. У скарзі заявник просить суд скасувати постанову про повернення виконавчого документа, визнати дії державного виконавця незаконними та зобов'язати державного виконавця продовжити виконавчі дії у виконавчому провадженні № 52465214.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року у задоволенні скарги банку відмовлено.

ПАТ «РОДОВІД БАНК», не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, у грудні 2017 року звернулося до Апеляційного суду міста Києва з апеляційною скаргою на судове рішення Подільського районного суду міста Києва.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 грудня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «РОДОВІД БАНК» залишено без руху з підстав несплати судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 грудня 2017 року у задоволенні клопотання ПАТ «РОДОВІД БАНК» про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року відмовлено. Апеляційну скаргу ПАТ «РОДОВІД БАНК» повернуто особі, яка її подала.

Ухвала апеляційного суду обґрунтовувалась тим, що наведені банком доводи про відсутність підстав для сплати судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення у справі за скаргою на дії державного виконавця не є підставою для звільнення від сплати судового збору. Законом України «Про судовий збір» питання оплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС не врегульовано. У підпункті 23 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу суду підлягає сплаті незалежно від того, чи передбачено Законом України «Про судовий збір» справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких постановляються відповідні ухвали.

Під час подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, особа, яка подала таку скаргу повинна сплачувати судовий збір, передбачений підпунктом 9 пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (за подання до суду апеляційної скарги на ухвалу суду юридичною особою).

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року до Верховного Суду, ПАТ «РОДОВІД БАНК» просить скасувати ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 грудня 2017 року та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що банк своєчасно усунув недоліки, наявні у апеляційній скарзі, направив у встановлений апеляційним судом строк заяву, в якій зазначив про відсутність підстав для сплати судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення у справі за скаргою на дії державного виконавця. На переконання заявника, враховуючи, що Закон України «Про судовий збір» не містить правила про сплату судового збору за подання скарги на дії державного виконавця, то за оскарження ухвали суду першої інстанцій у цій категорії справ судовий збір не сплачується. Заявник додатково посилається на пункт 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6, за змістом якого суди не повинні відкривати нове провадження за скаргою на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, при цьому відповідна скарга не підлягає оплаті судовим збором. Також банк посилається на пункт 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10, відповідно до якого від сплати судового збору звільняються позивачі не лише у суді першої інстанції, а й під час подання апеляційних та касаційних скарг. Зважаючи на наведене, заявник вважає, що звільнений від сплати судового збору за подання апеляційних та касаційних скарг.

Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2018 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу із суду першої інстанції.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

За змістом правил частини першої та третьої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Верховний Суд перевірив правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, за наслідками чого зробив висновок, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

В оцінці доводів касаційної скарги Верховний Суд врахував, що провадження з виконання судових рішень є завершальною й невід'ємною частиною (стадією) судового провадження в конкретній справі, у якій провадження за скаргою не відкривається. За подання позовної заяви позивачем сплачено відповідний судовий збір. У розділі VII ЦПК України та в Законі України «Про судовий збір» не передбачено необхідності сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС позивачем, який є стягувачем. Таке правове регулювання є логічним з урахуванням того, що виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду, а позивачем уже сплачено судовий збір при зверненні до суду з позовом, або він мав пільги зі сплати такого збору.

Разом з тим, частина друга статті 3 Закону України «Про судовий збір» не передбачає звільнення від сплати судового збору за звернення з апеляційною чи касаційною скаргою на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця, такий об'єкт справляння судового збору у зазначеній нормі відсутній.

Крім того, у статті 5 Закону України «Про судовий збір», яка передбачає пільги зі справляння судового збору для певних осіб за визначеними категоріями справ чи процесуальних дій, відсутні пільги щодо сплати судового збору за подання апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

З урахуванням визначення стадії виконання судового рішення як завершальної стадії судового провадження, суд за результатами розгляду скарги постановляє ухвалу. Відповідно до підпункту 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду, заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду юридичною особою або фізичною

особою-підприємцем судовий збір становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а в разі подання таких скарг фізичною особою судовий збір становить 0, 2 розміру розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, за подання до суду апеляційної та касаційної скарги на ухвалу суду, заяви про приєднання до такої скарги особою, яка не належить до категорії осіб, які звільнені від сплати судового збору або стосовно яких законодавцем прямо встановлені пільги щодо сплати судового збору, судовий збір сплачується у розмірі, передбаченому підпунктом 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI у редакції, що була чинною на час подання відповідної скарги.

Такі висновки викладені й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц (провадження № 14-19цс18), від 29 травня 2018 року у справі № 915/955/15 (провадження № 12-66гс18), у постанові Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі №752/7347/16-ц (провадження

№ 61-10168сво18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху з підстав несплати судового збору та повертаючи її з підстав неусунення недоліків, наявних у апеляційній скарзі, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про обов'язковість сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, постановленої за результатами розгляду скарги на дії державного виконавця. Заявник не навів у апеляційній скарзі та заяві про усунення недоліків обґрунтованих доводів щодо звільнення від сплати судового збору на підставі Закону. Враховуючи, що підстави звільнення від сплати судового збору у заявника відсутні, на нього покладено обов'язок надати суду документ про його сплату з метою подальшого вирішення апеляційним судом питання про відкриття апеляційного провадження у разі дотримання заявником вимог процесуального закону щодо форми і змісту скарги.

Зважаючи на наведене, підстави для скасування ухвали Апеляційного суду міста Києва від 27 грудня 2017 року Верховним Судом не встановлено. Оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Згідно з підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, в тому числі і з розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Враховуючи, що на момент відкриття касаційного провадження заявник не сплатив судовий збір за подання касаційної скарги, Верховний Суд зробив висновок про залишення її без задоволення, належний до сплати судовий збір підлягає стягненню із ПАТ «РОДОВІД БАНК» в дохід держави.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання юридичною особою касаційної скарги на ухвалу суду складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на 2018 рік з 01 січня 2018 року складає 1 762, 00 грн.

Таким чином, належний до сплати судовий збір за подання ПАТ «РОДОВІД БАНК» касаційної скарги на Апеляційного суду міста Києва від 27 грудня 2017 року складає 1 762, 00 грн.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 грудня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» в дохід держави судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1 762, 00 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик