Постанова

Іменем України

15 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 202/4243/14-ц

провадження № 61-9596св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), ШтеликС. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2015 року в складі судді Зосименко С. Г. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року в складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Григорченко Е. І., Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2011 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк»), ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 18 січня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 212 806,07 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22 % з кінцевим терміном повернення 18 січня 2016 року. Кредитне зобов'язання було забезпечено окремими договорами поруки, укладеними між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Оскільки позичальник не виконав належним чином свої кредитні зобов'язання у нього виникла заборгованість перед кредитором, яка станом на 13 січня 2015 року становить 66 968,71 грн та складається із заборгованості за тілом кредиту - 38 116,44 грн, заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом - 16 771,23 грн, пені - 73 153,02 грн, штрафу (фіксована частина) - 1 000 грн, штрафу (процентна складова) - 3 141,31 грн.

На підставі викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк», з урахуванням уточнених позовних вимог, просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 66 968,71 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором від 18 січня 2011 року у розмірі 59 887,67 грн, яка складається з: 38 116,44 грн - заборгованість за кредитом, 16 771,23 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 5 000 грн - пеня. Провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито. У задоволенні решти позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 598,88 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальником порушено умови кредитного зобов'язання, заборгованість виникла у лютому 2011 року, а з позовом до суду банк звернувся у жовтні 2011 року, тому відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припинилася. Оскільки визначена банком сума пені значно перевищує розмір збитків, тому наявні правові підстави для зменшення до стягнення з боржника її розміру. Крім того, штраф і пеня належить до одного виду цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування свідчить про недотримання встановленої законом заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому не є можливим.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позичальник не виконав належним чином умови кредитного договору, тому утворилася заборгованість, яка і підлягає стягненню на користь позивача. Вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід пред'явити в судовому порядку протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). Апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про те, що порука припинилася, оскільки кредитор не пред'явив протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу (виникнення заборгованості) вимоги до поручителів.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині зменшення суми пені та відмови у стягненні заборгованості з поручителя, справу у цій частині направити на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що позичальник не виконав належним чином кредитного зобов'язання, у зв'язку з чим банком правомірно нарахована пеня, тому суд безпідставно зменшив розмір пені. Суд фактично звільнив відповідача від відповідальності за порушення кредитного зобов'язання. Договорами поруки передбачено, що вони діють до повного виконання кредитного зобов'язання, тому порука не припинилася.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

21 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Встановлено, що 18 січня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 212 806,07 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22 % з кінцевим терміном повернення 18 січня 2016 року.

Кредитне зобов'язання було забезпечено окремими договорами поруки, укладеними між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Оскільки позичальник не виконав належним чином свої кредитні зобов'язання у нього виникла заборгованість перед кредитором, яка відповідно до наданого банком розрахунку станом на 13 січня 2015 року становить 66 968,71 грн та складається із заборгованості за тілом кредиту - 38 116,44 грн, заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом - 16 771,23 грн, пені - 73 153,02 грн, штрафу (фіксована частина) - 1 000 грн, штрафу (процентна складова) - 3 141,31 грн.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Встановлено, що у пункті 11 договорів поруки ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 погодили строк дії поруки протягом п'яти років, проте вказані умови цих правочинів суд залишив поза увагою.

Отже, у справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції неправильно застосував норму частини четвертої статті 559 ЦК України, за якою порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, ухвалу апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості з поручителів не можна вважати законною та обґрунтованою.

У мотивувальній частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідачі вказували, що кредитний договір від 18 січня 2011 року був укладений з метою погашення заборгованості за кредитним договором від 29 вересня 2008 року.

Відповідачі також вказували, що кредитні зобов'язання були забезпечені договором застави транспортного засобу від 18 січня 2011 року, який у подальшому за актом передано банку з метою погашення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, належний боржнику ОСОБА_2 транспортний засіб Renault Premium заборонено відчужувати, обтяжувач - ПАТ КБ «ПриватБанк», розмір основного зобов'язання - 212 806,09 грн.

Встановлено, що 07 серпня 2012 року між банком та позичальником підписано акт приймання автомобіля ОСОБА_2, відповідно до якого останній передав, а позивач прийняв автомобіль Renault Premium. На звороті вказаного акта міститься розписка ОСОБА_2, що він добровільно віддав на реалізацію заставний автомобіль Renault, який поставлений на майданчик банку та оцінений у суму 184 500 грн, та не заперечує проти реалізації цього автомобіля за 140 000 грн.

В матеріалах справи знаходиться платіжне доручення від 21 січня 2013 року, в якому зазначено: реалізація заставного майна, сума - 157 747,50 грн, одержувач - ОСОБА_2

27 січня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою, в якій повідомив про передачу на реалізацію автомобіля відповідно до вищевказаного акта, а також просив надати інформацію щодо реалізації автомобіля та зарахування коштів від продажу автомобіля з метою погашення кредитної заборгованості.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Проте, суд апеляційної інстанції на вказані вище обставини уваги не звернув, не перевірив обставини реалізації заставного автомобіля Renault Premium та зарахування коштів після його продажу з метою погашення кредитної заборгованості, не дослідив наданий банком розрахунок, не перевірив його обґрунтованості та правильності, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують, з урахуванням встановлених обставин та вищевикладених норм матеріального права.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Встановлено, що банком заявлено до стягнення заборгованість за кредитним договором у розмірі 54 887,67 грн (заборгованість за тілом кредиту - 38 116,44 грн та заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом - 16 771,23 грн), а також пеню в розмірі 73 153,02 грн.

Зменшуючи розмір пені з 73 153,02 грн до 5 000 грн, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, свої дії не мотивував, не вказав, з яких підстав визначена ним неустойка буде достатньою мірою забезпечення порушених прав кредитора та не зазначив інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з частиною першою статті 304 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.

Суд апеляційної інстанції зобов'язаний був перевірити рішення суду першої інстанції, усунути у межах своїх повноважень допущені місцевим судом недоліки, сприяти всебічному та повному дослідженню доказів і вирішити спір по суті в межах заявлених позовних вимог.

Перевірка доводів заявника, пов'язаних з установленням фактичних обставин справи та оцінкою доказів у ній перебуває поза визначеними статтею 400 ЦПК України межами перегляду справи в касаційному порядку.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Оскільки судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема не досліджено зібрані у справі докази, а суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, тому немає правових підстав для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень.

Таким чином, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Апеляційному суду слід звернути увагу, що в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження, основне зобов'язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов'язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Така правова позиція викладена у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик