КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №22ц/824/3063/18 Головуючий у 1 інстанції -Шевченко Т.М.
Унікальний №752/6593/18 Доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 10 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної у м.Києві державної адміністрації, третя особа ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_4, про визнання права на приватизацію та спонукання до вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної у м.Києві державної адміністрації і, з урахуванням уточнень до позову, просила визнати за нею право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті її двоюрідного брата ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року /а.с.1-10, 70/.

Послалась на те, що її покійний брат, як єдиний наймач спірної квартири, ще за життя розпочав процедуру приватизації цієї квартири, але у зв»язку зі смертю не встиг отримати свідоцтво про право власності на квартиру, а тому вона, позивачка, як єдиний спадкоємець брата, має право на приватизацію цієї квартири на своє ім»я відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Представник відповідача у відзиві на позов заперечував вимогам позивачки, зазначивши, що покійний брат позивачки ніколи не звертався до органу приватизації з відповідною заявою.

Третя особа ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_4, якому державою надано у користування вище зазначену квартиру, також заперечував задоволенню позову.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 10 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено /а.с.92-95/.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що покійний брат позивачки звертався лише до органів БТІ із замовленням про виготовлення технічного паспорту на квартиру та проведення технічної інвентаризації квартири АДРЕСА_1. А між тим, в силу ч.5 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» слідує, що, в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом вимог матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі /а.с.107112/.

Скаржник послався на доводи, викладені в у позовній заяві, а також зазначив, що відповідно до постанови від 11.12.2013 року, ухваленої Верховним Судом України при розгляді справи 6-121цс13 слідує, що у тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати за ним права власності на таку квартиру. Отже, при розгляді питання потрібно враховувати перш за все наявність волевиявлення спадкодавця про приватизацію квартири, у якій він мешкав, та наявність підстав для її приватизації спадкодавцем.

А, оскільки, на думку позивачки, мають місце дії спадкодавця щодо приватизації спірної квартири, що свідчить про його волевиявлення на приватизацію, тому скаржниця вважала аргументованим доводом для задоволення її позову.

Заслухавши доповідь по справі, вивчивши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу в межах заявлених доводів, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення залишити без змін з таких підстав .

Як слідує з матеріалів справи і таке встановлено судом, в період з 02.03.1973 року по день своєї смерті, 11.04.2012 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, був зареєстрований та фактично проживав у квартирі АДРЕСА_1/а.с.13/.

Знятий з реєстрації 21.08.2012 року у зв»язку зі смертю.

Встановлено, що станом на день його смерті, ОСОБА_5 проживав і був зареєстрований в указаній квартирі один.

Як слідує із відомостей з реєстру речових прав власності на нерухоме майно, зазначена квартира АДРЕСА_1, відповідно до свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 30.11.2012 року виданого Відділом приватизації житлового фонду Голосіївської районної у м.Києві державної адміністрації (розпорядження №37108 від 30.11.2012 року) зареєстрована 15.12.2012 року на ім»я ОСОБА_3 /а.с.41/.

ОСОБА_2, як єдиний спадкоємець покійного свого двоюрідного брата ОСОБА_5, звернулась до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого брата, однак у видачі свідоцтва про право на спадкування вище зазначеної спірної квартири їй було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючого документа на квартиру на спадкодавця /а.с.11,33/.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивачка зазначила, що за життя її брат спадкодавець ОСОБА_5 розпочав процес приватизації своєї квартири, зокрема, письмово звернувся із замовленням до органів БТІ щодо виготовлення технічного паспорта на квартиру та проведення технічної інвентаризації цієї квартири, однак, не встиг його завершити у зв»язку зі смертю. А із копії листа в.о.директора КП «ЖЕО-103» Голосіївської районної у Києві ради від 03.04.2011 року, адресованого начальнику БТІ м.Києва, слідує, що КП просить надати викопіровку поверхового плану квартири АДРЕСА_2; оплата за рахунок ОСОБА_5

А із копії КП «Київське міське БТІ» від 21.07.2017 року, адресованого позивачці, вбачається, що у квітні 2011 року ОСОБА_5 було оформлено замовлення на проведення технічної інвентаризації зазначеної квартири на підставі листа КП «ЖЕО-103» /а.с.17,19/.

Між тим, з листа Голосіївської районної адміністрації від 19.02.2018 року вбачається, що ОСОБА_5 документи на приватизацію зазначеної квартири до органу приватизації житлового фонду не подавались, рішення про передачу житла у приватну власність ОСОБА_5 не приймалось./а.с.30/.

Відмовляючи у позові, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно керувався наступним.

Так, відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

А, згідно зі ст.345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є у комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку встановленому законом.

Частиною 4 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

За змістом статей 1,3,8 указаного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Відповідно до п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків передбачено, що для проведення поцедури приватизації громадянином до органу приватизації подається відповідний перелік документів, в тому числі оформлена заява на приватизацію квартири.

В силу п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначив, що у разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві його спадкоємці вправі вимагати за ними визнання права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

Отже, як встановлено судом першої інстанції, спадкодавець ОСОБА_5 за життя не звертався до органу приватизації із заявою про приватизацію спірної квартири, а наявність лише волевиявлення у нього на вчинення цього правового акту, на що посилається позивачка, не може слугувати підставою для спадкування за нею права на приватизацію спірної квартири.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення судом першої інстанції ухвалене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.374, 375, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 10 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 14 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді