_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/2039/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2018

Київський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Бундєвій Я.І., розглянувши в місті Одеса в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом 30.09.2015р. який обґрунтувала тим, що під час зареєстрованого шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 автомобіль «Тойота Кемрі» д/н НОМЕР_2 вартістю 162778 грн. та квартиру АДРЕСА_1 В подальшому шлюб між ними було розірвано і позивачу стало відомо, що вказаний автомобіль відповідачем було продано іншій особі, при цьому він згоди на його відчуження не надавав. Просив суд стягнути з відповідача половину вартості вказаного автомобіля, визначити порядок користування квартирою, вселити його у неї та зобов'язати відповідача не чинити йому перешкод у його користуванні квартирою і надати дублікати ключів від вхідних дверей, а також визнати за ним право власності на ? частину цієї квартири. Крім цього позивач просив суд визнати за ним майнові права на частку в незавершеному будівництві квартири АДРЕСА_2, у розмірі 224473,29 грн. згідно договору інвестування №329/16-81 від 20.06.2007р., договору №5-К про резервування квартири та додаткових угод №1 та №2, а також виділення йому грошової компенсації у розмірі 22225,07 доларів США, які були інвестовані у квартиру за вищезазначеною.

Не погоджуючись з первісним позовом, ОСОБА_2 подано зустрічний позов, у якому вона просила суд припинити право власності ОСОБА_1 на ? частину АДРЕСА_1 визнавши за нею право власності на цю квартиру, припинити право власності на 1/2 частину магазину «Анюта», який ухвалою суду від 6.12.2018р. залишено без розгляду.

Позивач та його представник у судове засідання не явилися, подали заяву у якій позов підтримали, просили його задовольнити.

Відповідач та її представник до суду повторно не з`явилися, заяви про слухання справи у їх відсутність не надходило.

Дослідивши письмові докази, оцінивши їх з урахуванням належності, допустимості, достатності та достовірності, суд приходить до наступного.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 4.11.2014р., яке набрало законної сили, у справі № 2-6742/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, виділ майна в натурі, визнання права власності, стягнення грошових коштів та визнання права особистої приватної власності на майно, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя, визнання майна особистою приватною власністю, про виділ майна в натурі, визнання права власності, встановлення порядку користування та стягнення грошових коштів, встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 18 лютого 1988 року був укладений шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. Від вказаного шлюбу у сторін є син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 10 листопада 2011 року (цивільна справа № 2-1101/2011) за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, позовна заява ОСОБА_2- задоволена. Розірвано шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований Кизилординським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 170 від 18.02.1988 року. Прізвища після розірвання шлюбу: чоловіка - ОСОБА_1, жінки - ОСОБА_2. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 січня 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 10 листопада 2011 року залишено без змін. Вказаним рішенням суду встановлено, що сторони не живуть однією сім'єю, тобто припинили шлюбні стосунки з січня 2011 року.

Відповідно до положень ст. 22 КпШС України та ст. 60 СК України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова Пленуму ВСУ № 11) поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Стаття 71 СК України вказує, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Згідно п.23 зазначеної Постанови Пленуму ВСУ № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Вказаним рішенням суду встановлено, що сторони не живуть однією сім'єю, тобто припинили шлюбні стосунки з січня 2011 року.

Даний факт має для суду преюдиційне значення та не потребує доказування в силу положень ч.4 ст.82 ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 22 КпШС України та ст. 60 СК України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова Пленуму ВСУ № 11) поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Стаття 71 СК України вказує, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Згідно п. 23 зазначеної Постанови Пленуму ВСУ № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Щодо поділу транспортного засобу.

Під час шлюбу між сторонами ними було придбано у власність автомобіль «Тойота Камрі», 2002 року виготовлення, вартістю 160 000 грн., який було зареєстровано в органах ДАЇ на її ім'я ОСОБА_2, реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_1.

В подальшому після припинення між сторонами шлюбних відносин 16.09.2011р. ОСОБА_2 зняла спірний автомобіль з обліку та зробила відчуження цього автомобілю. Подальшу його реєстрацію проведено 17.09.2001р. в ЦНП м.Ізмаїл Одеської області за ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3. Про цей факт позивачу стало відомо лише в травні 2014 року із довідки №615 від 02.04.2014 року Центра надання послуг, пов'язаних з використанням транспортних засобів, з обслуговування м.Теплодар, Біляївського, В.Михайлівського, Роздільнянського та Фрунзівського районів підпорядкованого управлінню Державтоінспекції ГУМВС України в Одеської області.

Проте, як співвласник зазначеного автомобіля позивач не знав щодо його реалізації та ніякої згоди на його реалізацію іншому власнику не давав.

Згідно висновку автотоварознавчої експертизи №270/16 від 30.11.2016р. середня вартість автомобілю Тойота Кемрі 2002 року випуску на момент його відчуження складає 325556 грн.

Отже, на підставі ст.60, 65, 71 Сімейного Кодексу та положення Постанови пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» позивні вимоги щодо стягнення грошової компенсації ? частини вартості спірного автомобілю у сумі 162778 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 остання належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності. Свідоцтво видано Виконавчим комітетом Одеської міської ради від 6 грудня 2005 року на підставі договору про інвестування будівництва житла від 14 січня 2004р., № 516/2-50; акту прийому передачі квартири. Свідоцтво про право власності на квартиру зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 11.01.2006 року, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», номер витягу: 9545908 від 11.01.2006року, номер запису: 3373 в книзі: 583пр-40.

Згідно ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним до шлюбу; за час шлюбу але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Таким чином суд вважає, що зазначена квартира була набута у період шлюбу сторін, а отже є їх спільною сумісною власністю, тому за позивачем слід визнати право власності на ? частину цієї квартири та зобов'язати відповідача надати дублікати ключів від неї.

Оскільки суду не надано доказів того, що відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні квартирою, то у задоволенні позову про вселення, зобов'язання відповідача не чинити перешкод та визначення порядку та способу користування квартирою, слід відмовити.

Також позивачем заявлені вимоги щодо визнання за ним майнових прав на частку в незавершеному будівництві квартири АДРЕСА_2, у розмірі 224473, грн. згідно договору інвестування №329/16-81 від 20.06.2007р., договору №5-К про резервування квартири та додаткових угод №1 та №2, а також виділення йому грошової компенсації у розмірі 22225,07 доларів США, які були інвестовані у квартиру за вищезазначеною.

Згідно копій акту прийому передачі права на об'єкт нерухомості у вигляді квартири АДРЕСА_2 адреса нерухомості знаходиться не в місті Одеса, а отже і у визнанні майнових прав на квартиру в АДРЕСА_2 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4-13,76-89,258-273ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ? частину вартості автомобіля Toyota Camry 2002 року випуску державний номерний знак НОМЕР_2 у сумі 162778 грн.

Визнати право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, зобов'язавши ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 дублікат ключів від цієї квартири.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Одеської області через Київський райсуд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бескровний Я. В.