Справа № 345/2835/18
Провадження № 22-ц/4808/340/18
Головуючий у 1 інстанції Сухарник І. І.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Ясеновенко Л.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю сторін та представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Калуського міськрайонного суду, постановлене у складі судді Сухарник І.І. 08 жовтня 2018 року в м. Калуші,

в с т а н о в и в :

18.07.2018 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про стягнення на утримання неповнолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що вони з відповідачем проживають окремо і останній у добровільному порядку не надає кошти на утримання дітей.

08.10.2018 року ОСОБА_4 подала заяву про зменшення позовних вимог та просила стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі по 1559 грн. щомісячно на кожну дитину, а також стягнути з відповідача судові витрати, а саме: 700 грн. витрат за оформлення позовної заяви, 250 грн. витрат за оформлення відповіді на відзив та 1000 грн. витрат за ведення цивільної справи в суді.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 08 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Постановлено стягувати з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнення аліментів розпочати з 18 липня 2018 року і проводити до повноліття дітей.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 700 грн. судових витрат за оформлення позовної заяви.

У задоволенні решти позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що суд належним чином не дослідив усіх обставин справи, та не взяв до уваги того, що відповідач вигнав її з малолітніми дітьми з дому. Діти ніде не зареєстровані і відповідач дане питання не вирішує. В даний час вона з дітьми проживає в орендованій квартирі, оскільки в квартирі, де вона зареєстрована, через сирість і плісняву проживати неможливо. За користування орендованим житлом вона проводить щомісячну оплату.

Також суд не врахував, що відповідач працює керівником відділень №3 та №4 ПТ «Просто ломбард ОСОБА_7 і компанія», а також по сумісництву продавцем у ПП ОСОБА_8, за що отримує заробітну плату. Крім офіційної заробітної плати відповідач отримує відсотки від кожної реалізованої речі і, таким чином, доходи відповідача становлять більше десяти тисяч гривень в місяць.

На думку апелянта, суд безпідставно взяв до уваги довідку ДНЗ (ясел-садка) «Золотий ключик» від 16.08.2018 року про те, що відповідач цікавиться вихованням та успіхами сина ОСОБА_9, приводить його у дитячий садок, відвідує батьківські збори та спілкується з вихователями, оскільки дана характеристика відповідача стосується періоду, коли вони проживали разом. На даний час відповідач не цікавиться життям дітей, умовами їх проживання, не водить сина в дитячий садок та не надає коштів на утримання дітей.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апелянта заперечив.

Вказав, що питання реєстрації місця проживання дітей жодним чином не стосується питання визначення розміру аліментів.

Також зазначив, що не відповідають дійсності твердження ОСОБА_4 про те, що він не цікавиться своїми дітьми та не надає кошти на їх утримання. З того часу, відколи позивачка забрала дітей та проживає окремо, він допомагає дітям, по мірі необхідності купляє дитячий одяг, а також необхідні ліки. Після ухвалення Калуським міськрайонним судом оскаржуваного рішення у даній справі він 30.10.2018 року перерахував позивачці 6 877 грн. аліментів. Також він неодноразово повідомляв суд першої інстанції та свою колишню дружину про те, що він готовий придбавати дітям все необхідне, оплачувати дитячий садок, сплачувати аліменти, проте жодних повідомлень від позивачки щодо необхідності оплатити витрати на дітей він не отримував.

На думку відповідача, суд першої інстанції правильно дав оцінку його матеріальному становищу та обґрунтовано визначив розмір аліментів по 1000 грн. на кожну дитину щомісячно, а доводи ОСОБА_4 про те, що він отримує неофіційні доходи не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Також ОСОБА_3 вказав, що суд першої інстанції правильно вирішив питання відшкодування судових витрат.

Просив апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_3 та його представник апеляційну скаргу не визнали з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з 26.06.2015 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі і у них є двоє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні (а.с. 4, 5, 6).

Судом встановлено, що відповідач у добровільному порядку коштів на утримання дітей не надає.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції з урахуванням матеріального становища дітей сторін, які перебувають на утриманні матері, яка не працює, оскільки здійснює догляд за двома дітьми до шести років, матеріального становища відповідача, того факту, що він офіційного працевлаштований, та наявності в нього нерухомого майна, визначив до стягнення розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 1000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом наведеної статті обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07 грудня 2017 року №2246-VIII розмір прожиткового мінімуму на одну дитину віком до 6 років становить: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 пояснила, що з жовтня 2018 року вона працює в ломбарді.

Встановлено, що відповідач працює керівником відділення №3 та відділення №4 ПТ «Просто ломбард ОСОБА_7 і компанія» і його заробіток за період з липня 2017 року по липень 2018 року становив 45 859,31 грн. (а.с.62).

Крім того, ОСОБА_3 працює за сумісництвом у ФОП ОСОБА_8 і його заробіток за період з вересня 2017 року по серпень 2018 року становив 2 675,76 грн. (а.с.75)

Отже, дохід відповідача не є великим. Будь-яких доказів на спростування наведеного позивач не надала.

Враховуючи вищенаведене, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та положення ст. 180 СК України про те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Доводи апелянта про те, що відповідач, крім офіційної заробітної плати, отримує також неофіційні доходи і, таким чином, його доходи в місяць становлять більше десяти тисяч гривень, не приймаються судом до уваги, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інші доводи апелянта не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування рішення суду.

Тому рішення Калуського міськрайонного суду від 08 жовтня 2018 року в частині розміру стягуваних з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дітей слід залишити без змін.

Вирішуючи питання про відшкодування понесених ОСОБА_4 судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача, всупереч вимогам ст. 137 ЦПК України, не долучено детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути 700 грн. витрат на правничу допомогу тільки за оформлення позовної заяви.

Однак повністю погодитися з таким висновком суду не можна.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 понесла витрати на правничу допомогу за оформлення позовної заяви в розмірі 700 грн., за оформлення відповіді на відзив в розмірі 250 грн. та за ведення цивільної справи в суді в розмірі 1000 грн. (а.с. 11, 78, 79).

Колегія суддів вважає, що оскільки витрати за оформлення відповіді на відзив в розмірі 250 грн. підтверджені позивачкою належними чином, про що свідчить надана нею квитанція №0437398 від 28.08.2018 року, в якій вказано найменування послуги та її вартість, однак суд питання відшкодування вказаних витрат не вирішив, тому рішення суду першої інстанції в цій частині слід змінити та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 250 грн. витрат за оформлення відповіді на відзив.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Згідно ч.4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Висновок суду в частині відмови у відшкодуванні витрат за ведення цивільної справи в суді в розмірі 1000 грн. є обґрунтованим, оскільки стороною позивача в порушення вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України не надано детального опису виконаних адвокатом робіт та їх вартості. Крім того, розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань, а тому представництво адвокатом процесуальних прав та обов'язків позивачки в суді першої інстанції не здійснювалося. Отже, рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 08 жовтня 2018 року змінити.

Доповнити мотивувальну та резолютивну частини рішення щодо стягнення судових витрат та стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, жительки АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2, - 250 грн. витрат за оформлення відповіді на відзив.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Л.В. Ясеновенко

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 17 грудня 2018 року.