Справа № 215/3432/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 року Тернівський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі:

головуючого, судді - Демиденка Ю.Ю.

при секретарі - Азаренко К.М.

За участю представників:

позивача - ОСОБА_1

відповідача Доценко Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №1 Тернівського районного суду м.Кривого Рогу в спрощеному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_3 до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» про стягнення невиплаченої при звільненні одноразової допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

СУТЬ СПОРУ:

02.08.2018 позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» про стягнення невиплаченої при звільненні одноразової допомоги при виході на пенсію, середнього заробітку за час затримки при кінцевому розрахунку.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що він з 06.12.1966 по 30.11.2006 працював гірничим майстром на підприємстві ПрАТ «ПівнГЗК». Наказом по підприємству №146 від 30.11.2006 був звільнений з підприємства за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію відповідно до ст.38 КЗпП України. Позивач зазначає, що йому стало відомо, що при звільненні у зв'язку із виходом на пенсію відповідач повинен був сплатити одноразову допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, оскільки він працював на підприємстві відповідача більше 20 років та був звільнений за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію, відповідно до положень п.6.1 Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2005-2006 роки. Однак при звільнені та станом на теперішній час належні до виплати кошти у вигляді вихідної допомоги не виплачені, а тому просить стягнути з відповідача невиплачену одноразову вихідну допомогу, належну йому при звільнені у розмірі 6857,64 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30.11.2006 по 31.12.2009 у розмірі 82198,65 грн.

14.12.2018 позивач подав до суду уточнену позовну заяву в якій просить стягнути з відповідача невиплачену одноразову вихідну допомогу, належну йому при звільнені у розмірі 6857,64 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30.11.2006 по 30.08.2009 у розмірі 72855,78 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав.

Представник відповідача Доценко Т.Ю. не погодившись із позовом надала суду письмовий відзив, який підтримала в судовому засіданні та в якому зазначила, що позивачем не доведено, що підприємство відповідача брало участь у підписанні Галузевої угоди ГМК на 2005-2006 роки. Разом з тим, 23.12.2004 на підприємстві відповідача був укладений Колективний договір на 2005-2006 роки, згідно якого, з метою забезпечення захисту працівників, які мають право на отримання пенсії, виплачувати, за умови їх звільнення за власним бажанням, щомісячно матеріальну допомогу у розмірі 100 грн., протягом одного року з дати звільнення за рахунок коштів підприємства. Після звільнення позивача на пенсію, він протягом 1 року щомісячно отримував матеріальну допомогу у розмірі 100 грн., передбачену п.9.8. Колективного договору на 2005-2006 роки, у зв'язку з чим вважають неправомірною вимогу позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати одноразової допомоги при виході на пенсію. Крім того, позивач звільнився 30.11.2006, а до суду звернувся у серпні 2018 року, таким чином пропустив строк позовної давності, оскільки стягнення одноразової допомоги працівникам, які виходять на пенсію, не є оплатою праці, а тому до зазначеної вимоги повинна бути застосована позовна давність встановлена в три місяці, як це передбачено ст.233 КЗпП України.

Ухвалою судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.08.2018 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.09.2018 постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались.

Заслухавши думку сторін, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 у період з 06.12.1966 по 30.11.2006 (час звільнення у зв'язку із виходом на пенсію), перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював гірничим майстром, зазначені обставини не заперечувались сторонами під час розгляду справи, та підтверджуються копією трудової книжки. (а.с.6-8).

Згідно запису у трудовій книжці ОСОБА_4, звільнено з підприємства 30.11.2006 за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, ст.38 КЗпП України, наказ №146 від 30.11.2006 (а.с.8).

Позивачу ОСОБА_4 за червень 2006 року при звільненні із підприємства відповідача допомога при виході на пенсію не виплачувалась (а.с.11).

Відповідно до копії довідки ПрАТ «ПівнГЗК» №784 від 04.05.2018, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_4 за період з 01.09.2006 по 31.10.2006 склала 2285,88 грн., середньогодинна заробітна плата за період з 01.09.2006 по 31.10.2006 склала 13,29 грн. (а.с.9).

Із Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2005-2006 роки встановлено (п.1.12), що Угода набирає чинності з 1 січня 2005 року і діє до укладення нової або перегляду цієї Угоди. Угода була підписана Головою Центрального комітету профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України та її дія поширювалась на ВАТ «ПівнГЗК» (а.с.12-15).

Пунктом 6.1 Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2005-2006 роки розділу 6 «Соціальний захист та задоволення духовних потреб» передбачено, що власник за рахунок коштів підприємства у порядку та на умовах, передбачених колективним договором, зобов'язується: виплачувати працівнику при виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: при стажі роботи від 20 і більше років - тримісячної середньої заробітної плати (а.с.13).

У відзиві наданим відповідачем зазначено, що пунктом 9.8 Колективного договору ВАТ «ПівнГЗК» на 2005-2006 роки встановлено, що з метою забезпечення захисту працівників, які мають право на отримання пенсії, виплачувати, за умови їх звільнення за власним бажанням, щомісячно матеріальну допомогу у розмірі 100 грн., протягом одного року з дати звільнення за рахунок коштів підприємства (а.с.76).

Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст.13 КЗпП України, колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 1 липня 1993 року N3356-XII встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Стаття 9 цього Закону передбачає, що Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угоди діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги Галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі.

Статтею 16 КЗпП України встановлено, що умови колективного договору, що погіршують порівняно із чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними.

Судом встановлено, що вимоги до власників підприємства, передбачені Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу України та колективного договору підприємства, в частині соціальних гарантій працівників при виході на пенсію, які були чинні на час звільнення позивача із підприємства відповідача різняться, так Галузевою Угодою передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу, така ж норма передбачена і колективним договором, однак колективний договір погіршує становище працівників підприємства в порівнянні з умова Галузевої Угоди, оскільки суттєво зменшує розмір одноразової допомоги при звільненні із підприємства за власним бажанням при виході на пенсію.

Крім того, представником відповідача не надано копію зазначеного Колективного договору на який вона посилалась при розгляді даної справи, а тому суд позбавлений можливості дати належну оцінку її доводам викладеним як в судовому засіданні так і у відзиві на позовну заяву.

У зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин умов саме Галузевої Угоди, виконання якої є обов'язком для відповідача, а не Колективного договору, положення якого погіршують становище працівника.

Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу України в частині соціальних гарантій (соціального захисту), яка була чинна на час звільнення позивача із підприємства, передбачено виплачувати працівнику при виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: при стажі роботи від 20 і більше років - тримісячної середньої заробітної плати.

Як встановлено у судовому засіданні, позивач ОСОБА_4 відпрацював на підприємстві відповідача 40 років та був звільнений за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію.

Таким чином суд приходить до висновку, що на ОСОБА_4 розповсюджується дія п.6.1 Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України та його при звільненні роботодавцем повинна бути сплачена вихідна допомога в розмірі тримісячної середньої заробітної плати.

Згідно довідки ПрАТ «ПівнГЗК» №567 від 20.03.2018 про середню заробітну плату, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_4 складає 2285,88 грн.

Враховуючи, що відповідачем при звільненні позивача не сплачено вихідну допомогу, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 6857,64 грн.

Положеннями ст.47 КЗпП України встановлений обов'язок для власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Положеннями ст.117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, беручи до уваги спірну суму, на яку працівник мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інші конкретні обставини справи.

Оскільки позовні вимоги позивача в частині стягнення вихідної допомоги задоволені у повному обсязі, тому підстави для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні відсутні.

Враховуючи, що кількість робочих годин затримки виплати зарплати у вигляді одноразової допомоги за період з 30.11.2006 по 31.08.2009 становить 5482 годин, середньогодинна заробітна плата позивача за останні два місяці перед звільненням склала 13,29 грн. стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні в розмірі 72855,78 грн. (5482 год. х 13,29 грн.).

При цьому, суд відкидає доводи представника відповідача щодо пропуску позивачем тримісячного строку звернення до суду з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.233 КЗпП України роз'яснив, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Рішенням №8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.233 КЗпП України, статей 1,12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України роз'яснив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в рішеннях Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року, дає підстави вважати, що порушення законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з відповідним позовом незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Так, згідно ст.2 Закону України «Про оплату праці», структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Оскільки вихідна допомога є грошовою виплатою, яка не передбачена актами чинного законодавства та входить до структури заробітної плати, а тому позовні вимоги щодо її виплати не обмежується будь-яким строком звернення до суду.

Також згідно до положень ст.141 ЦПК України з ПрАТ «ПівнГЗК» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 797,13 грн.

На підставі ст.ст.47, 97, 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст.4, 12, 23, 76-83, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Анікєєва Григорія Володимировича до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» про стягнення невиплаченої при звільненні одноразової допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» на користь ОСОБА_3 - 6857 грн. 64 коп. невиплаченої при звільненні одноразової допомоги при виході на пенсію, 72855 грн. 78 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.11.2006 р. по 31.08.2009 р., а всього 79713 /сімдесят дев'ять тисяч сімсот тринадцять/ грн. 42 коп.

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» - 797 грн. 13 коп. судового збору на користь держави.

Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі тридцяти днів з дня складання повного рішення апеляційну скаргу в Дніпровський апеляційний суд через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу.

Повне рішення складено 18.12.2018.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_3, 50089, місце проживання АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ», місце знаходження, 50079, м. Кривий Ріг, вул. Черкасова, Код .

СУДДЯ: