Справа №333/976/18
Пр. № 2/333/1556/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 серпня 2018 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді: Наумової І.Й.,
за участю секретаря судового засідання: Кунець В.В.,
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, зобов'язання вчинити певні дії, -
Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою в якій просить суд: визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на домоволодіння АДРЕСА_2, зобов'язати відповідача прийняти матеріали справи на даний житловий будинок та провести технічну інвентаризацію житлового будинку з оформленням всіх необхідних документів.
В обґрунтування позовних вимогпозивач зазначає, що він та його родина є добропорядними господарями домогосподарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, про це свідчать договори про оплату комунальних послуг, земельного податку та страхове свідоцтво на домосподарство. Домогосподарство за цією адресою було придбане його бабусею ОСОБА_3, (померла у 2008 р.), у 1986 році про що свідчить згода купівлі-продажі домогосподарства від 28.07.1985 року, для проживання її дітей та онуків, тобто його та батьків - ОСОБА_4, ОСОБА_1 Але домогосподарство не було оформлено згідно чинного законодавства, згода купівлі не була посвідчена нотаріально. За допомогою у узаконенні домогосподарства він звертався з листом до Комунарської районної адміністрації та БТІ, а у відповідь отримали листа з відпискою. Позивач вказує, що він починаючи з 1987 р. добросовісно, відкрито, та безперервно володів вищевказаним домоволодінням, утримував його, підтримував в належному стані, мешкав, в зв'язку з чим претендує на визнання права власності на домоволодіння в порядку ст.. 344 ЦК України, оскільки прямі нащадки ОСОБА_3 відмовилися від володіння домогосподарством.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2018 р. відкрито провадження у справі та призначений її розгляд в порядку загального позовного провадження.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав зазначених в позові, відносно ухвалення заочного рішення не заперечував.
Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та будь-яких інших заяв чи клопотань до суду не надавав.
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що існують всі умови, передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про заочний розгляд справи, за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів.
Суд, вислухав пояснення позивача, дослідив матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Судом встановлені наступні обставини та правовідносини.
Згідно з розписки від 28.07.1985 р. гр.. ОСОБА_5 отримав, в присутності свідків, кошти від гр. ОСОБА_3 у розмірі 6000 рублів за передання їй у власність домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, яке складається з будинку та времянки.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1
Позивач зазначає, що на підставі даної розписки його бабуся ОСОБА_3 стала власницею вищезазначеного спірного домоволодіння. Суд не погоджується з цією обставиною виходячи з наступного. В матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_5 на законних підставах був власником спірного домоволодіння.
Згідно ст. 227 ЦК Української РСР від 1963 р., який діяв на момент видання даної розписки, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
Позивачем не надано підтвердження, що угода купівлі-продажу спірного домоволодіння між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 була укладена у відповідності з вимогами ст.. 227 ЦК Української РСР від 1963 р.
Враховуючи вищезазначене, суд визнає не належним доказом по справі вищевказану розписку.
Позивачем також не надано суду належного допустимого доказу на підтвердження родинних відносин між ним та ОСОБА_3.
З довідки (виписки з домової книги) вбачається, що ОСОБА_1 мешкає постійно у спірному домоволодінні, яке належить ОСОБА_4, особовий рахунок відкритий на останнього, в цьому домоволодінні без прописки мешкають: ОСОБА_4, 1961 р.н., домовласник, ОСОБА_1, 1965 р.н., дружина домовласника, ОСОБА_2, 1987 р.н., син домовласника. Суд критично ставиться до інформації, яка міститься в даній довідці, та визнає її неналежним доказом по справі, оскільки на даній довідці є штамп Квартального комітету №15 Комунарської районної ради народних депутатів при цьому відсутня вказівка, якою уповноважено особою даного комітету виданий документ, на довідці відсутня дата її видачі.
В позові позивач зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є його батьками, доказів на підтвердження даної обставини суду не надано.
Позивач зазначає, що він з 1987 р. мешкає у спірному домоволодінні. На підтвердження даної обставини надана довідка від 16.10.2007 р. видана головою квартального комітету №22 Комунарського району м. Запоріжжя, в якій зазначено, що позивач мешкає у спірному домоволодінні разом з батьками: ОСОБА_4, ОСОБА_1 Суд критично відноситься до даної довідки, оскільки згідно паспорту позивача місце проживання останнього зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1, з 23.02.2004 р. Належних, допустимих доказів на підтвердження, що позивач мешкає у спірному домоволодінні, у зазначений в позові період, суду не надано.
Згідно з договору №551330043 від 27.04.2014 р., між позивачем та ВАТ «Запоріжжяобленего» укладений договір про користування електричною енергією за адресою: АДРЕСА_1.
Згідно листа Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя від 23.12.2010 р. ОСОБА_4, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, станом на 22.12.2010 р. по сплаті податку на землю з фізичних осіб не має, рахується сплата в період з 2008 по 2010 р.р.
У відповіді Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради від 28.02.2011 р. №Р-155, наданої на заяву позивача щодо оформлення права власності на житловий будинок зазначено наступне: «…Відповідно до наданого Вами технічного паспорту (остання інвентаризація від 27.12.1966р.) встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 самовільно збудовані будівлі, а саме: житловий будинок літ. «А-1», сіни л'т. «а-1» та літ. «а1-1», літня кухня літ.«Б-1» та сарай літ. «В-1», які належать гр. ОСОБА_7, який у технічному паспорті не значиться ні як співвласник, ні як користувач. Ви у технічному паспорті також не значитесь ні як співвласник, ні як користувач. Вам необхідно виконати теперішню інвентаризацію нерухомості на ділянці, для чого звернутись до ОГІ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації». Якщо, Вами здійснено незаконну угоду (домашня угода) з приводу купівлі-продажу житлового будинку, про що свідчить приєднана до Вашої заяви розписка, то визнання за Вами права власності на житловий будинок з будівлями, необхідно вирішувати у судовому порядку…»
Позивачем до позову додані заява від ОСОБА_4 про відмову від прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 у вигляді спірного будинку.
Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Суд критично ставиться до цієї заяви, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що спірне домоволодіння є спадщиною ОСОБА_3, крім того дана заява не подана в порядку передбаченому ч. 1 ст. 1273 ЦП України.
Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Згідно п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.
Згідно п.п. 9, 11 вищевказаної Постанови Пленуму ВССУ, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).
Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).
Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю.
Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.
При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.
Позивачем не залучено в якості відповідача попереднього власника майна чи уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади та не надано доказів для встановлення судом власника спірного майна або безхазяйності цього майна.
Належних, допустимих, достатніх доказів на підтвердження того, що позивач, добросовісно заволодів чужим майном чи безхазяйним майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років суду не надано.
Таким чином позовні вимоги про визнання право власності на спірне майно за набувальною давністю не обґрунтовані, тому не підлягають задоволенню.
Не підлягають задоволенню і заявлені позивачем позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача прийняти матеріали справи на даний житловий будинок та провести технічну інвентаризацію житлового будинку з оформленням всіх необхідних документів, які є передчасними, оскільки позивачем не доведено факту порушення відповідачем своїми діями чи бездіяльністю будь-яких прав позивача, за захистом яких останній звернувся до суду.
Керуючись ст.ст. 5, 12, 141, 258, 263- 265, 280-282, 354-355 ЦПК України, суд -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, зобов'язання вчинити певні дії, - відмовити в повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду позивачем може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 03.09.2018 р.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя І.Й.Наумова