ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа №295/14205/15-ц

провадження № 61-5423св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 19 жовтня 2016 року, ухвалене колегією у складі суддів: Галацевич О. М., Борисюка Р. М., Жигановської О. С.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_5 про стягнення коштів.

В обґрунтування позову вказувала, що 25 квітня 2012 року між нею та ОСОБА_5 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, яка належала останньому на підставі договору довічного утримання. Продаж квартири відбувся за 17 400 доларів США, про що ОСОБА_5 написав розписку.

У подальшому правовстановлюючий документ на нерухоме майно продавця ОСОБА_5 визнаний судом недійсним, а квартиру у неї витребувано як у добросовісного набувача.

Уточнивши позовні вимоги, посилаючись на статті 661, 1212 ЦК України, ОСОБА_4 просила стягнути з ОСОБА_5 17 400 доларів США, що за курсом НБУ становить 433 412,12 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 26 липня 2016 року, постановленим у складі судді Полонець С. М., позов задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 74 470 грн. та 744,70 грн. судових витрат. У задоволені інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що квартиру вилучено у добросовісного набувача ОСОБА_4 за рішенням суду на користь третьої особи на підставах, що виникли внаслідок визнання недійсними правовстановлюючих документів продавця. Суд вважав чинним договір купівлі-продажу, оскільки він не визнаний недійсним у встановленому законом порядку, а тому дійшов висновку про стягнення з відповідача як продавця майна на користь позивача як добросовісного набувача завдані збитки за ціною цього договору відповідно до статті 661 ЦК України.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 19 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. Ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнено з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 433 413,12 грн. та судові витрати в сумі 9 101,67 грн.

Апеляційний суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу був укладений після договору довічного утримання, визнаного недійсним, тому він презюмується як недійсний.

З огляду на те, що правова підстава набуття спірного майна (квартири) є недійсною, кошти, передані на виконання цієї угоди, підлягають стягненню з відповідача в порядку статті 1212 ЦК України.

Визначаючи розмір коштів, що підлягають поверненню позивачу, апеляційний суд виходив зі змісту особистої розписки відповідача, якою він підтвердив факт отримання від позивача 17 400 доларів США за продаж своєї квартири. Вказана розписка не оспорена і містить всі дані щодо об'єкта продажу та його ціни.

У листопаді 2016 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно взяв до уваги розписку про отримання ним, ОСОБА_5, коштів у розмірі 17 400 доларів США, оскільки він не складав таку розписку; спірна квартира фактично не була вилучена у позивача, тому їй не завдано ніяких збитків.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_4 посилається на те, що доводи касаційної скарги є надуманими; квартиру від неї витребувано, оскільки визнано недійсним договір, на підставі якого ОСОБА_5 отримав право власності, тобто відпала правова підстава, на якій ОСОБА_5 відчужив їй квартиру. Вважає рішення апеляційного суду законним і обґрунтованим.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та ухвалою цього ж суду від 29 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню задоволення.

Так, положення глави 83 ЦК України щодо зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Обов'язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість за статтею 1212 ЦК України не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов'язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Судом встановлено, що 25 квітня 2012 між ОСОБА_5 як продавцем та ОСОБА_4 як покупцем укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого відповідач продав позивачу квартиру АДРЕСА_1. У нотаріально посвідченому договорі ціна визначена за домовленістю сторін складає 74 470 грн.

Також сторонами складено розписку, за якою ОСОБА_4 передала ОСОБА_5 за продаж ним вказаної квартири 17 400 доларів США.

Суд визнав цю розписку належним та допустимим доказом отримання ОСОБА_5 за відчуження квартири саме такої суми 17 400 доларів США, адже зміст розписки не спростовано продавцем.

Договір купівлі-продажу укладено ОСОБА_5 як власником спірної квартири на підставі договору довічного утримання від 1 жовтня 2011 року.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 29 серпня 2013 року вказаний договір довічного утримання визнаний недійсним, а рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 28 серпня 2015 року квартиру витребувано від ОСОБА_4 як добросовісного набувача на користь ОСОБА_6

З огляду на встановлені судом фактичні обставини Верховний Суд вважає вірним висновок апеляційного суду про те, що до спірних правовідносин підлягає застосовуванню положення глави 83 ЦК України, оскільки визнання недійсним правовстановлюючого документа на квартиру, який давав ОСОБА_5 право укладати договір щодо її відчуження та отримувати кошти за відчуження, призвело до недійсності цього договору, тобто правова підстава, на якій ОСОБА_5 отримав кошти від ОСОБА_4, відпала.

Верховний Суд також враховує право особи на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, який безпосередньо передбачено статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, встановивши, що відповідач фактично отримав грошові кошти від позивача у розмірі, вказаному у розписці, проте позивач не отримав того, що мав отримати за ці кошти - квартиру, правомірно захистив порушене право.

Апеляційним судом надана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наявними у справі доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Доводи касаційної скарги про те, що фактично квартира не витребувана від ОСОБА_4, не мають правового значення для вирішення позову, оскільки знаходяться поза межами позовних вимог у цьому провадженні.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене, доводи касаційної скарги не свідчать про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, тому Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

О. В.Ступак

Г. І. Усик