441/1451/18 2/441/755/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2018 р. Городоцький районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді - Яворської Н.І.

за участю секретаря - Цап І.М.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Городок Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тулиголівської сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В:

31.08.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Тулиголівської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. про визнання права власності на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_3, яка до дня смерті проживала та була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 і мала на праві фактичної власності вказаний житловий будинок.

Звернувшись до приватного нотаріуса Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Павлишин Х.М. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті бабусі йому було відмовлено, що підтверджено постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.08.2018 року (а.с.11).

Таким чином, відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок в АДРЕСА_1 унеможливлює для нього реалізацію своїх спадкових прав шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом у нотаріальному порядку.

У зв»язку з цим позивач змушений звернутись до суду і просить визнати за ним право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Ухвалою судді від 18.09.2018 провадження у справі відкрито.

В підготовчому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав наведених у позові. Крім того ОСОБА_1 додав, що він фактично вступив в управління спадковим майном, оскільки постійно проживав із спадкодавцем однією сім»єю, вели спільне господарство. Протягом шести місяців після смерті бабусі також проживав у спадковому будинковолодінні.

04.12.2018 позивач подав заяву в порядку п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України про уточнення позовних вимог стосовно допущеної помилки в нумерації вищевказаного житлового будинку по вул. Весела з неправильного АДРЕСА_2., про що зазначено в листі Тулиголівської сільської ради від 27.11.2018 №352 (а.с.48-54) та просив визнати право власності на будинок №57 «А» за вказаною вище адресою.

Представник відповідача - Тулиголівської сільської ради Городоцького району Львівської області до суду не з»явився, 27.11.2018 сільський голова подав листа про те, що з даним позовом згідний, просить розглядати справу у відсутності представника сільської ради (а.с. 47)

Заслухавши позивача, представника позивача, вивчивши матеріали справи, заяву відповідача в якій позов визнав, суд приходить переконання про задоволення позову в підготовчому засіданні у відповідності до ч.3 ст. 200 ЦПК України.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватись законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво про смерть НОМЕР_2 (а.с.10). ОСОБА_1 є онуком спадкодавця, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №8 та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №3 (а.с.59-62).

На момент смерті ОСОБА_3 у спадковому будинку постійно проживав і утримує його ОСОБА_1, за будинком закріплена земельна ділянка площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку, що підтверджується довідками Тулиголівської сільської ради від 28.08.2018 №№ 392, 393, 394 (а.с.17-19) та вступив в управління та володіння спадковим майном, а отже згідно положень ч.1 ст. 549 ЦК УРСР, що діяв на час відкриття спадщини, він прийняв спадщину.

Той факт, що спадкодавиця вважалась фактичним власником житлового будинку по АДРЕСА_2 має підтвердження на підставі записів погосподарських книг за 1986-1990, 1991-1995, 1995-2000, 2001-2005рр., з яких видно, що головою домогосподарства вважалася ОСОБА_3 (а.с.12-15).

За життя ОСОБА_3 розпорядилась своїм майном і зокрема склала заповіт, що посвідчений 14 березня 2002 року секретарем виконкому Тулиголівської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. і зареєстрованого в реєстрі за №09, та згідно якого все своє майно, в т.ч. спірний будинок, заповіла своєму онуку ОСОБА_1 (а.с.9).

Згідно оригіналів Інвентаризаційних справ №57 «А» виданих КП «Городоцьке районне бюро технічної інвентаризації» та Самбірського МБТІ (а.с.45-46), даних вказаних у технічному паспорті житловий будинок в АДРЕСА_2 зведений до 1939 року, що складається з трьох кімнат, однієї кухні, коридору, веранди, житлова площа - 34,6 кв.м, загальна площа - 54,0 кв.м. (а.с.5-8, 49-52)

Довідкою Тулиголівської сільської ради від 27.11.2018 №352 спростовано нумерацію будинку та зазначено, що правильним є будинок АДРЕСА_2, який належав ОСОБА_3

Згідно ст.328 ЦК України в ред. 2004 право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст.392 ЦК України в ред. 2004 власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстр будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджені Міністерством комунального господарства У PCP 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року.

Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948р. «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 р. «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР 26.08.1948р. «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва, зокрема за вказаними Указом і постановою підставою виникнення права власності на житловий будинок був сам факт збудування цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства.

Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Такого висновку дійшов ВСУ, виклавши правову позицію у постанові від 18.12.2013 у справі N 6-137цс13, яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК є обов'язковою для судів.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» з подальшими змінами та доповненнями не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року.

Так, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2004, якщо спадщина відкрилася після 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за заповітом.

Оскільки ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті слід застосовувати положення Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року.

Так, ст. 524 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України 1963, прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця.

Статею 549 ЦК УРСР, передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

За життя ОСОБА_3, яка була зареєстрована і до дня смерті постійно проживала в АДРЕСА_2 (а.с.20-22) не зареєструвала право власності на вказаний житловий будинок, що також підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, інше від 19.09.2018 № 138323732 (а.с.33-35)

З матеріалів справи видно, що спадкових справ після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Павлишин Х.М. не заводились (а.с.43-44)

Таким чином, суд приходить переконання про успадкування позивачем житлового будинку, оскільки такий прийняв спадщину.

На підставі викладеного суд знаходить за належне визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_2, оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом належного майна ОСОБА_3, яка за життя не оформила права власності на житловий будинок.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.529, 549 ЦК УРСР, ст.ст.346, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати в порядку спадкування за заповітом за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого в АДРЕСА_3 проживаючого за адресою: с. Нове Село Городоцького району Львівської області право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

Стягнути з Тулиголівської сільської ради Городоцького району Львівської області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено «17» грудня 2018р.

СуддяН. І. Яворська