Справа № 127/9949/18
Провадження № 22-ц/801/344/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 рокуСправа № 127/9949/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу №127/9949/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення сплаченого авансу в сумі 1234715,62 грн.

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 жовтня 2018 року, повний текст якого складено 17 жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Гриневича В.С.,

встановив:

27 квітня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про повернення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 02 вересня 2008 року сторони досягли усної домовленості про купівлю-продаж житлового будинку та земельної ділянки, площею 0, 1600 га, з яких 0,0600 га була в оренді у відповідача, по вул. Садовського, 107 в м. Вінниці, належних ОСОБА_4 за ціною 69 000 доларів США. Договір купівлі-продажу повинен був бути укладений після введення відповідачем в експлуатацію самочинно зведених споруд і оформлення права власності на земельну ділянку площею 0,0600 га. На підтвердження своїх намірів та з метою виконання угоди 24 жовтня 2008 року позивач передав відповідачеві 47 000 доларів США як завдаток, про що останньою було надано розписку. Водночас позивач разом із сімєю поселився у вказаному будинку. В даний час йому стало відомо, що інша особа займається питанням оформлення орендованої ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0, 0 600 га. На початку квітня 2018 року сторони домовилися про зменшення суми доплати за будинок, та 24 квітня 2018 року з метою укладення договору купівлі-продажу зустрілися в нотаріальній конторі, де позивачу стало відомо, що офіційно на праві власності ОСОБА_4 належить земельна ділянка площею 0, 1000 га, а також остання інвентаризація будинку проводилася у 2008 році, в звязку з чим неможливо встановити наявність чи відсутність самочинно збудованих приміщень. З цих підстав нотаріусом винесено постанову №310/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Оскільки договір купівлі-продажу не було укладено у звязку з відсутністю у відповідача необхідного обсягу документів, що свідчить про односторонню відмову від взятих на себе зобовязань, передана сума коштів в сумі 47000 доларів США, що станом на 26 квітня 2018 року за офіційним курсом НБУ до іноземної валюти еквівалентно 1 234 715, 62 грн. (47 000 х 26,270545), підлягає поверненню на користь позивача як аванс.

З цих підстав, просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь 1 234 715, 62 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Судові витрати позивача зі сплати судового збору та на правничу допомогу адвоката залишено без відшкодування.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 10 400 грн. судових витрат, повязаних з правничою допомогою адвоката.

Скасовано заходи забезпечення позову, які вжиті ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 травня 2018 року у справі №127/9949/18, а саме арешт на житловий будинок з господарськими будівлями під № 107 (77), (105), що знаходиться у м. Вінниці по вул. Садовського, арешт на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:032:0031, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в м. Вінниці по вул. Садовського, 107 та арешт на квартиру АДРЕСА_1, які належать на праві власності ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовував тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам позивача про те, що договір-купівлі продажу не було укладено з вини відповідача, а тому позивач має право на повернення авансу, а висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з підстав, що можливість укладення договору не втрачена не ґрунтуються на нормах матеріального права.

У строк, визначений судом, від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали з підстав, зазначених в ній, просили скаргу задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 проти апеляційної скарги заперечила, просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на час надання розписки були відсутні перешкоди для укладення договору купівлі-продажу з підстав, що в технічному паспорті на житловий будинок від 17 вересня 2008 року відсутні вказівки про наявність самовільних побудов, відповідач ОСОБА_4 виконала свої зобовязання щодо передачі житлового будинку покупцеві-позивачу у справі, можливість укладення договору купівлі-продажу не вичерпана і не втрачена, оскільки відповідач неодноразово виражала готовність оформити договір.

З такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо.

По справі встановлено, що ОСОБА_4 є власником житлового будинку з господарськими будівлями під номером 107 (77), (105), що знаходиться в м. Вінниці по вул. Садовського, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 09 червня 2005 року державним нотаріусом Першої вінницької нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №4-888.

За змістом вказаного свідоцтва, відповідно до даних викладених в довідці-характеристиці, виданої КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 27 травня 2005 року за №4541, на земельній ділянці розташовано: житловий будинок «А», сам.об.цег., 1959 року побудови, огорожа №1-2, криниця К, сараї Б,В, погріб п/Б.

В той же час, самовільно зведені: житловий будинок Д, житловою площею 74,7 кв.м., сіни а, сараї б, в, вбиральня Г до свідоцтва про право на спадщину не включені (т.1 а.с. 15).

В технічному паспорті на житловий будинок індивідуального житлового фонду по вул. Садовського, 107 (77), виготовленому 16 травня 2005 року КП «ВООБТІ наявні відмітки про самовільно збудовані сіни літера «а», площею 10,8 кв.м., сараї б, в, вбиральню «Г», а також будинок «Д» (т. 1 а.с. 16-20).

На підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №495486, виданого 15 листопада 2007 року на підставі рішення Вінницької міської ради від 30 березня 2007 року №895, відповідач ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в м. Вінниця, вул. Садовського, 107. Кадастровий номер земельної ділянки :01:032:0031(т.1 а.с. 26).

Відповідно до договору оренди землі від 11 серпня 2006 року Вінницькою міською радою, на підставі рішення від 04 липня 2006 року за №232, надано ОСОБА_4 в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Садовського, 107 (77) строком на 4 роки 10 місяців з моменту прийняття рішення Вінницькою міською радою про надання земельної ділянки в оренду (т.1 а.с. 213-219).

25 вересня 2015 року між Вінницькою міською радою та ОСОБА_4 було укладено угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки від 11 серпня 2006 року, площею 0,0269 га, під городництво, терміном на 4 роки 10 місяців, з моменту прийняття рішення міською радою.

Відповідно до пункту 3 угоди вона набуває чинності з дня її підписання сторонами та діє до 28 червня 2020 року (а.с. 148 - на звороті).

За замовленням ОСОБА_4, КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» було виготовлено новий технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок по вул. Садовського, 107 (77) в м. Вінниці від 17 вересня 2008 року, в якому відсутні відмітки про наявність самочинного будівництва, а також записи про наявність приміщень сіней літера «а», площею 10,8 кв.м., сараїв б, в, вбиральні «Г», а також будинку «Д» (т.1 а.с. 21-24).

Згідно з актом поточних змін від 15 вересня 2008 року під час обстеження в натурі будинковолодіння по вул. Садовського, 107 в м. Вінниця було виявлено знесення сараїв «в», «б», вбиральні «Г», прибудови «а», заміряно земельну ділянку та виявлено віддані землі, площею 0,03 га сусідці по вул. І Савченка, 70а, де остання побудувала новий самочинно збудований будинок.(т.1 а.с. 212).

24 жовтня 2008 року ОСОБА_4 склала розписку про те, що вона отримала від ОСОБА_3 завдаток в сумі сорок сім тисяч доларів США за будинок, що належить їй за адресою: м. Вінниця, вул. Садовського, 107, вартість якого 69 000,00 дол. США. В розписці зазначено, що будинок може бути куплений за готівку або іпотеку. Ця розписка підписана ОСОБА_4, ОСОБА_3 та двома свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (т.1 а.с. 10).

Згідно з відміток у паспорті ОСОБА_3, з 02 грудня 2008 року його зареєстрованим місцем проживання є вул. Садовського, 107 м. Вінниця (т.1 а.с. 12-13).

Позивачем не заперечується, що з вересня 2008 року по даний час він разом із своєю дружиною та дочкою фактично проживає у житловому будинку, який мав намір придбати у відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

24 квітня 2018 року ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 звернулися до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 для оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, розташованих по вул. Садовського, 107 (77), (105), що належать ОСОБА_4, однак постановою приватного нотаріуса №310/02-31 від 24 квітня 2018 року відмовлено у посвідчені договорів купівлі-продажу обєктів нерухомості.

Відмова обґрунтована тим, що подані ОСОБА_4 документи, на посвідчення договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки не містять витягу з Державного земельного кадастру, оцінки нерухомого майна, а з технічного паспорта видно, що остання інвентаризація обєкта була у 2008 році, з якого неможливо перевірити наявність або відсутність самовільно збудованих або перепланованих будівель, чим порушено ст. 46, п.2 ч.1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» (т.1 а.с.11).

23 травня 2018 року на замовлення ОСОБА_4 КП «ВМБТІ» виготовлено технічний паспорт на будинок по вул. Садовського, 107 в м. Вінниця, згідно з яким приміщення «кухні» площею 10,9 кв.м., яке відображено на схематичному плані № «І» збудовано самочинно (т.1 а.с. 224-226).

7 червня 2018 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8, на прохання ОСОБА_4, було надіслано ОСОБА_3 заяву наступного змісту: «ОСОБА_3, згідно наших домовленостей я продаю вам належні мені житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,1 га, по вул. Садовського, 107 в м. Вінниця, за 1 794 000 гривень. Прошу вас з'явитися 12 червня 2018 року на 10 год. 00 хв., до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8, за адресою: м. Вінниця, вул. Замостянська, 27 для посвідчення договорів купівлі-продажу зазначеної нерухомості». Дана заява була зареєстрована в реєстрі за № 4255 (т.1 а.с. 154).

12 червня 2018 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 було винесено постанову №397/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено у посвідченні договорів купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями №107 по вул. Садовського в м. Вінниці та земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий № :01:032:0031, за цією ж адресою з підстав, що покупець по зазначеним договорам до нотаріуса не з'явився, а під час здійснення перевірок заборони відчуження (арешту) по Реєстру речових прав на нерухоме майно було виявлено арешт зазначеного нерухомого майна, накладений на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 03 травня 2018 року, справа № 127/9949/18. (т.1 а.с. 155).

В подальшому 21 червня 2018 року ОСОБА_4 звернулася до КП «ВМБТІ» із заявою про винесення на розгляд комісії по прийняттю в експлуатацію обєктів нерухомого майна, побудованих (переобладнаних, перепланованих) з 06 серпня 1992 року без дозволу на виконання будівельних робіт, питання про прийняття в експлуатацію прибудови, зафіксованої в технічному паспорті від 23 травня 2018 року та яка значиться під літерою «а?», 1996 року будівництва, по вул. Садовського, 107 в м. Вінниця, (т.1 а.с. 186).

На підставі вказаної заяви державною технічною комісією прийнято в експлуатацію прибудову літ. «а?», загальною площею 10,9 кв.м. про що складено Акт комісії про прийняття в експлуатацію від 25 червня 2018 року, затверджений рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради 05 липня 2018 року за №1450 (т.1 а.с. 187, 188).

На підставі Акта про прийняття до експлуатації будівель 09 липня 2018 року було внесено зміни до технічного паспорта на житловий будинок від 23 травня 2018 року шляхом вилучення з відміток про самочинне будівництво прибудови «а?» , площею 10, 9 кв.м (т.1 а.с. 184-185) .

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Згідно із ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст. 635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно із ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок.

Сторонами не заперечується, що у жовтні 2008 році між ними було досягнуто домовленості про купівлю-продаж житлового будинку та земельної ділянки, належних ОСОБА_4 по вул. Садовського, 107 (77), (105) в м. Вінниці за 69 000 доларів США без встановлення строку укладення договору купівлі-продажу.

Обставина досягнення домовленості щодо купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, належних ОСОБА_4 по вул. Садовського, 107 (77), (105) в м. Вінниці також підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_4М від 07 червня 2018 року.

В рахунок попередньої оплати ОСОБА_3 було передано ОСОБА_4 47000 доларів США.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, чи направлялися сторонами з 24 жовтня 2008 року по 24 квітня 2018 рік пропозиції щодо укладення договору купівлі-продажу.

Лише 24 квітня 2018 року сторони звернулися до приватного нотаріуса з метою укладення договору купівлі-продажу, проте їм було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з підстав відсутності у продавця необхідного обсягу правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельну ділянку, зокрема наявні документи не надавали змоги встановити наявність чи відсутність самочинного будівництва станом на день такого звернення.

Позивач зазначав, що сторонами не було погоджено конкретний строк укладення договору купівлі-продажу в звязку з необхідністю отримання відповідачем правовстановлюючих документів на самочинно збудовані приміщення та земельну ділянку, яка перебувала в оренді відповідача.

Такі доводи підтверджуються матеріалами справи, зокрема матеріалами інвентаризаційної справи, з яких видно, що лише 25 червня 2018 року було прийнято в експлуатацію прибудову «а?», площею 10,9 кв.м. 1996 року будівництва в будинковолодінні по вул. Садовського, 107 в м. Вінниці.

Тобто, ще з 1996 року в будинковолодінні, яке мав намір придбати ОСОБА_3, існувала самочинна будівля, наявність якої унеможливлювала укладання договору купівлі-продажу.

Висновки суду першої інстанції про те, що на час досягнення між сторонами домовленості у вересні-жовтні 2008 року були відсутні перешкоди для укладення правочину, оскільки в технічному паспорті від 17 вересня 2008 року відсутні відомості про самочинно збудовані будівлі, спростовуються вищевказаними доказами.

Водночас висновки суду першої інстанції про те, що відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії №310/02-31 не є належним доказом існування перешкод для укладення договору купівлі-продажу з підстав, що останнім не направлялися запити щодо наявності самочинно збудованих будівель не ґрунтуються на нормах закону, оскільки такі вимоги не покладають на нотаріуса обовязок самостійно здійснювати збір інформації у відповідних органів щодо предметів правочину.

Звернення ж обох сторін договору до нотаріуса з метою укладення договору купівлі-продажу, свідчить про наявність волевиявлення і готовність реалізувати попередньо досягнуті домовленості , а відтак усвідомлення значення таких дій.

Таким чином, оскільки підставою для відмови у посвідченні договору 24 квітня 2018 року стала саме відсутність відповідного комплекту документів у продавця, є доведеними доводи ОСОБА_3 про те, договір не було укладено з причин невиконання відповідачем своїх зобовязань згідно досягнутої у жовтні 2008 року домовленості.

Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Оскільки договір купівлі-продажу будинку і земельної ділянки, який би за своєю формою відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, передана ОСОБА_4 грошова сума в розмірі 47000 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що сторонами не обумовлений строк укладення основного договору, що не позбавляє сторін в будь-який час звернутися до нотаріуса для його оформлення, а можливість укладення договору не втрачена і не вичерпана, оскільки відповідач демонструє готовність до його оформлення.

Так, відповідні дії щодо введення в експлуатацію самочинної будівлі 21 червня 2018 року, запрошення до нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу 07 червня 2018 року мали місце вже місце вже після звернення позивача з відповідним позовом за захистом свого права, а тому не підтверджують наявності добровільного волевиявлення відповідача на укладення такого договору.

При цьому, підтвердженням направлення пропозиції укласти договір купівлі-продажу є саме звернення сторін до нотаріуса 24 квітня 2018 року, яка не була прийнята через невиконання своїх зобовязань продавцем відповідачем у справі.

А тому саме з цього часу права позивача є порушеними і останній має право на захист своїх інтересів, зокрема, шляхом витребування авансу переданого на виконання договору, який мав бути укладений в майбутньому.

Висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4 виконала свої зобовязання за договором купівлі-продажу, оскільки передала житловий будинок для проживання позивачу разом з його сімєю не ґрунтуються на нормах матеріального права, оскільки договір купівлі-продажу у встановленому законом порядку не було укладено, а відтак сам по собі факт реєстрації і проживання сімї позивача у вказаному приміщенні не підтверджує укладення правочину.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову не відповідають встановленим обставинам справи, до яких суд дійшов з порушенням норм матеріального права.

Вимоги позивача є доведеними належними та допустимими доказами, та є такими, що підлягають до задоволення.

Статтею 524 ЦК України встановлено, що зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні.

Відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим ч.2 ст. 524 ЦК України та ч. 2 ст. 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно з домовленістю від 24 жовтня 2008 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 суму авансу в розмірі 47000 доларів США.

Разом з тим, у позовній заяві ОСОБА_3 визначивши еквівалент іноземної валюти до національної валюти за офіційним курсом на день звернення з позовом, просив стягнути на його користь аванс виключно в грошовій одиниці України в сумі 1 234 715, 62 грн., а не у валюті зобовязання.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню аванс в розмірі, визначеному у позові 1 234 715, 62 грн.

Згідно з ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу;

Згідно з ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до квитанції № 0.0..1 від 27 квітня 2018 року ОСОБА_3 сплачено 8810 грн. судового збору за подання позовної заяви та відповідно до квитанції № 0.0.102.3560339.1 352,4 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Відповідно до квитанції № 0.0..1 від 18 жовтня 2018 року ОСОБА_3 сплачено 13215 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Згідно з квитанцією №37 від 26 квітня 2018 року, договором про надання професійної правничої допомоги від 26 квітня 2018 року №31, актом виконаних робіт по договору про надання правової допомоги №31 від 27 квітня 2018 року, квитанцією №17 від 23 травня 2018 року, квитанцією №18 від 23 травня 2018 року, актом виконаних робіт по договору про надання правової допомоги №34 від 12 жовтня 2018 року адвокатом ОСОБА_5 на надання правової допомоги ОСОБА_3 витрачено 13 годин часу, а ОСОБА_3 оплачено вартість виконаних робіт в сумі 7000 грн. (т. 1 а.с. 69-72, 230-232)

Згідно з пунктами 3, 4 ст. 376, пунктом 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 376, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 жовтня 2018 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2) суму авансу в розмірі 1 234 715, 62 гривень (один мільйон двісті тридцять чотири тисячі сімсот п'ятнадцять гривень 62 копійки).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 9162,40 гривень (девять тисяч сто шістдесят дві гривні 40 копійок) судового збору та 7000 (сім тисяч) гривень витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 13215 (тринадцять тисяч двісті пятнадцять) гривень судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2018 року.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: І.М. Стадник

ОСОБА_9