Справа № 456/3288/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Сас С.С.
Провадження № 22-ц/811/1634/18 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.;

позивача ОСОБА_2 і його представника - адвоката ОСОБА_3;

адвоката ОСОБА_4 - представника відповідачки ОСОБА_5;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, треті особи: Верхньосиньовидненська селищна рада Сколівського району Львівської області та служба у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації Львівської області, в кінцевій редакції позовних вимог якого просив: 1) встановити факт проживання позивача із спадкодавцем ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, однією сім'єю більше п'яти років до часу його смерті; 2) встановити нікчемність заповіту ОСОБА_7 в користь малолітньої ОСОБА_6, посвідченого 27.12.2011 року секретарем виконавчого комітету Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області Заревичем P.C., та 3) визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_7.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, а сааме: на квартиру АДРЕСА_1.

Починаючи з 2009 року і до дня смерті спадкодавець проживав із позивачем та дружиною позивача ОСОБА_9 однією сім'єю та вів з ними спільне господарство. ОСОБА_7 вселився до позивача після виписки з Івано-Франківського обласного наркологічного диспансера, де в червні 2009 року проходив лікування від алкоголізму, і позивач з дружиною підтримали ОСОБА_7 у важкий для нього час. Стверджувалося, що позивач був єдиною людиною, якій довіряв ОСОБА_7, оскільки вони разом виховувались та навчались в Підгірцівській спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті в с. Підгірці Стрийського району Львівської області.

Після смерті ОСОБА_7 позивач зі своєю дружиною організували його поховання, а відтак позивач вважає себе його спадкоємцем за законом четвертої черги, однак нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи тим, що позивач не входить до кола спадкоємців після смерті ОСОБА_7

Крім цього, в жовтні 2016 року позивач також дізнався, що ОСОБА_7 за час свого життя склав заповіт в користь чужої для нього малолітньої ОСОБА_6, який був посвідчений 27 грудня 2011 року секретарем виконавчого комітету Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області Заревичем Р. С., хоча ОСОБА_7 проживав в м. Стрию Львівської області, де є достатня кількість нотаріусів.

За час спільного проживання з позивачем ОСОБА_7 ніколи не говорив про складення ним заповіту, оскільки він був молодого віку.

Відповідачка була подругою покійного і ніколи не перебувала з ним у шлюбі, постійно з ним не проживала та не вела спільного господарства, спільних дітей вони не мали, а тому позивач вважає, що ОСОБА_7 не міг скласти заповіт в користь чужої для нього людини, а якщо склав, то (на переконання позивача) тільки під психічним впливом відповідача та будучи у такому психічному стані, коли не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними (а.с. 1, 20-21).

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено (а.с. 147-149).

Дане рішення оскаржив позивач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального права.

Вважає необгрунтованою відмову суду у задоволенні його клопотання про витребування з нотаріальної контори спадкової справи після смерті ОСОБА_7, що (на думку апелянта) унеможливило перевірку його доводів про нікчемність заповіту ОСОБА_7 (а.с. 155-160).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і його представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника відповідачки ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

А частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається зі змісту позову, позивач свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що він є спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 відповідно до статті 1264 ЦК України, якою встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» міститься роз'яснення про те, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином, з урахуванням предмета спору та (зокрема) переліку позовних вимог, саме на позивача (ОСОБА_2) покладається обов'язок доведення суду за допомогою належних та допустимих доказів факту того, що не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини він проживав зі спадкодавцем (ОСОБА_7) однією сім'єю, тобто: факту спільного проживання, спільного побуту, наявності взаємних прав та обов'язків.

На твердження позивача, вони спільно з ОСОБА_7 проживали однією сім'єю у квартирі позивача з 2009 року і до дня смерті ОСОБА_7 у квітні 2016 року.

Незважаючи на такий тривалий час проживання однією сім'єю з ОСОБА_7 у квартирі позивача, останнім не було подано до суду жодного доказу, який би можна було визнати належним та допустимим, про таке спільне сімейне проживання.

В той же час, станом на 2009 рік (по версії позивача - початок проживання однією сім'єю з ОСОБА_7) останньому було лише 41 рік і будь-які докази про необхідність стороннього догляду за ним у матеріалах справи відсутні.

Крім цього, ОСОБА_7 був власником 3-х кімнатної квартири у місті Стрию загальною площею 57,8 кв.м (а.с. 6, 7), у якій і був зареєстрованим (на спадкування якої і претендує позивач), у якій і помер у квітні 2016 року у віці 47 років та у якій приблизно два тижня після своєї смерті і пролежав, поки був встановлений факт його смерті.

Вище наведені обставини в суді апеляційної інстанції позивач пояснив тим, що ОСОБА_7 періодично не приходив до свого постійного місця проживання в квартирі позивача (по версії останнього), пояснюючи це тим, що має право на своє приватне життя, в яке позивача просив не втручатися. В доводах позовної заяви сам позивач визнає, що відповідачка „була подругою покійного" однак „не перебувала з ним в шлюбі, постійно з ним не проживала та не вела спільного господарства, спільних дітей вони не мали".

Принагідно слід зауважити, що сам позивач всі ці роки перебував та перебуває до цього часу у зареєстрованому шлюбі та проживає з дружиною у цій же квартирі, у якій (по його версії) він проживав однією сім'єю також і з ОСОБА_7

За вище наведених обставин в їх сукупності у суду першої інстанції були відсутніми правові підстави для задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання позивача із ОСОБА_7 однією сім'єю більше п'яти років до часу смерті останнього у квітні 2016 року.

А за недоведеності факту проживання позивача зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини відсутні правові підстави для визнання позивача спадкоємцем ОСОБА_7 четвертої черги за законом. Відповідно, відсутні правові підстави для задоволення і інших позовних вимог ОСОБА_2, оскільки за наведених обставин (відсутності прав на спадкування після смерті ОСОБА_7) відсутній факт порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи законних інтересів позивача, що давало б право останньому вимагати захисту у судовому порядку (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 травня 2018 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 17 грудня 2018 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.