Номер провадження: 22-ц/785/6690/18
Номер справи місцевого суду: 507/1627/16-ц
Головуючий у першій інстанції Дармакука Т.П.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Гірняк Л.А., Цюри Т.В.,

за участю секретаря: Ткачука В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Бобрицька сільська рада Любашівського району Одеської області про визнання заповіту недійсним, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 07 червня 2018 року, -

встановив:

11.11.2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом. Свої вимоги обґрунтувала наступним. ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла її бабця ОСОБА_5. Після її смерті стало відомо про наявність заповіту від 03.06.2016 року , згідно якого ОСОБА_5 все своє майно заповіла ОСОБА_3, зазначений заповіт був посвідчений секретарем Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області. Вказуючи на те, що ОСОБА_5 заповіт не підписувала та він не відповідає її волі, позивач просила визнати недійсним заповіт складений від імені ОСОБА_5 та посвідчений секретарем Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області 03 червня 2016 року за реєстровим № 20. Позивач також зазначила, що заповіт був посвідчений в присутності ОСОБА_3, що є порушенням посвідчення заповіту. Із сільської ради її повідомляли, що ОСОБА_3 хоче, щоб ОСОБА_5 склала на неї заповіт. Після смерті бабки вона звернулася до нотаріуса із питання прийняття спадщини та їй стало відомо про наявність заповіту. Проте, нотаріус запідозрила, що заповіт підроблений.

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 07 червня 2018 року позовОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Бобрицька сільська рада Любашівського району Одеської області про визнання заповіту недійсним - задоволено.

Заповіт складений від імені ОСОБА_5 та посвідчений секретарем Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області 03 червня 2016 року за реєстровим № 20 - визнано недійсним.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Любашівського районного суду Одеської області від 07 червня 2018 року, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Бобрицька сільська рада Любашівського району Одеської області про визнання заповіту складеного від імені ОСОБА_5 та посвідченого секретарем Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області 03 червня 2016 року за реєстровим номером № 20 - недійсним.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, районний суд виходив з того, що заповіт від імені ОСОБА_5 підписано не нею особисто, а тому його слід визнати недійсним.

З таким висновком районного суду повністю погоджується апеляційний суд, з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_5, бабця позивачки ОСОБА_2 Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть та свідоцтвами про народження позивачки, що підтверджують родинні зв'язки між позивачкою та спадкодавцем (а.с.7-10). Із свідоцтва про смерть вбачається, що батько позивачки ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с.9), що дає їй підстави для спадкування, як це передбачено ст. 1266 ЦК України.

Відповідно до заповіту, складеного 03 червня 2016 року і посвідченого секретарем Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області Горбатюк С.І., зареєстрованого за номером 20, ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_3 все те, що буде належати її на день її смерті по Закону України, усе своє майно, де б воно не знаходилося і в чому б не виражалося б (а.с.67).

Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст.1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановленіст.1247 ЦК України, зокрема, що заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Ст.1251 Цивільного кодексу України передбачає, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Із пояснень секретаря Бобрицької сільської ради Горбатюк С.І., допитаної в якості свідка, встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 приїхали до сільської ради із метою посвідчення заповіту, але оскільки в них були копії документів на землю, секретар їм рекомендувала приїхати із оригіналами. Потім через деякий час приїхала ОСОБА_3 із оригіналом паспорту та довіреністю, і сказала, що ОСОБА_5 хоче залишити їй все своє майно. Горбатюк С.І. зателефонувала фельдшеру ОСОБА_9, який наглядав за ОСОБА_5, від якого вона дізналася, що ОСОБА_5 в стані середньої важкості, але при розумі. Секретар Горбатюк С.І. виготовила варіант заповіту та разом із головою села приїхали до ОСОБА_5 щоб остання написала відповідні записи та поставила свій підпис в заповіті.

Під час розгляду даної справи, з метою встановлення волевиявлення заповідача на момент складення заповіту, ухвалою суду призначалась судово-почеркознавча експертиза.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи судового експерта Одеського науково-дослідчого інституту судових експертиз Міністерства Юстиції України від 25 квітня 2018 року, неможливо надати відповідь чи виконанні ОСОБА_5 або іншою особою рукописний текст та підпис у заповіті, який посвідчено 03 червня 2016 р., через незіставимість зразків підпису із досліджуваним підписом.

27 січня 2016 року державним нотаріусом Любашівської районної державної нотаріальної контори Котюжинською Л.Д. була посвідчена довіреність від імені ОСОБА_5 на ім'яОСОБА_3

На дослідження експерту, з метою надання порівняльного підпису ОСОБА_5 було надано вищезазначену довіреність, та поставлено питання перед експертом чи виконаний підпис у заповіті від 03.06.2016 р. від імені ОСОБА_5 та у довіреності ОСОБА_5 від 27.01.2016 р. однією чи різними особами. (а.с.91).

Відповідно до п.6 вищезазначеного висновку підписи від імені ОСОБА_5 у вигляді запису прізвища «Цуркан» у заповіті від 03 червня 2016 року та довіреності від 27 січня 2016 року, яка посвідчена нотаріусом, виконанні різними особами.

Також згідно висновку експерта підпис у довіреності від 27 січня 2016 року від імені ОСОБА_5 у вигляді запису прізвища «Цуркан» виконаний під впливом збиваючих факторів природного характеру, ймовірно, внутрішнього характеру, до яких можна віднести: вікові зміни організму - старечий вік виконавця, хворобливий стан виконавця, який впливав на рухові функції організму, обмеження зорового контролю (а.с.224).

Висновок експерта про те, що підпис від імені ОСОБА_5 виконаний під впливом збиваючих факторів природного характеру, узгоджується із фактичним обставинами справи, оскільки в судовому засіданні було безспірно встановлено, що ОСОБА_5 була похилого віку, хворіла, мала порушення зору, із труднощами пересувалася, зазначенні обставини підтверджуються довідкою Любашівської ЦРЛ та поясненнями сторін та свідків (а.с.11).

Із свідчень ОСОБА_9, який працює фельдшером, вбачається, що ОСОБА_5 хворіла, йому часто приходилося із нею бачитися, вона була адекватна, психічних розладів в неї не було, на одне око вона бачила добре, любила випити, на початку січня 2016 року почала проживати у ОСОБА_3, була неграмотною, в школу не ходила.

Із свідчень ОСОБА_10, яка працює листоношею,вбачається, що ОСОБА_5 проживала в с.Арчепитівка Любашівського району, отримувала в неї пенсію. Коли підписувалася за отримання пенсії, вона ставила одну букву, оскільки не могла підписуватися. Останні три місяці до дня своєї смерті вона проживала в будинку ОСОБА_3

В оспорюваному заповіті, який посвідчено на декілька місяців пізніше від довіреності від 27.01.2016 року, міститься рукописний запис на п'яти рядках: «Цей заповіт на моє особисте прохання, з моїх слів та за допомогою загальних прийнятих технічних засобів записано секретарем вірно до підписання прочитано вголос». Вказаний запис написано чітким, розбірливим почерком, без орфографічних помилок.

ОСОБА_3 у наданих поясненнях запевнила суд, що бачила як ОСОБА_5 особисто підписувала заповіт.

Такі поясненняОСОБА_3 районний суд, вважає такими, що не відповідають дійсності, і не можуть свідчити доказом дійсності заповіту, оскільки вона є зацікавленою у результаті розгляду справи. З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції, враховуючи при цьому фактичні обставини справи, зокрема пояснення свідків про те, що спадкодавиця була неписьменною, що саме вона підписувала довіреність 27 січня 2016 року у присутності нотаріуса, який засвідчив справжність її підпису, висновок судово-почеркознавчої експертизи, яка однозначно визначила, що підписи на дорученні та на заповіті виконані різними особами. Оскільки підпис на дорученні виконано у присутності нотаріуса особисто спадкодавицею, а на заповіті - іншою особою, то значить саме заповіт вона не підписувала.

Судом першої інстанції також встановлено, що оформлення заповіту відбувалось у присутності особи, на користь якої заповіт складено.

Встановлені обставини підтверджують обґрунтованість вимог позивачки про визнання заповіту - нікчемним, оскільки, згідно абз.3 п.7 «Порядку посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених заяв», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 р. №413, фізична особа, на користь якої заповідається майно, не може бути присутньою під час підписання заповіту, а також, підписувати його за заповідача, що є самостійною підставою нікчемності заповіту.

Відповідно до ч.2 ст.1257 України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Районний суд обґрунтовано прийшов до висновку про те, що на момент складання заповіту волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, виходячи з того, що заповідачка проживала у домі особи, на користь якої складала заповіт і повністю від неї залежала, до того ж заповіт складався у присутності цієї особи, що не могло не вплинути на внутрішню волю заповідачки.

За змістом ст..215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зазначеними частинами статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, апеляційний суд, в межах доводів апеляційної скарги, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи свідчення свідків, які зазначили, що ОСОБА_5 була неграмотною, а в оспорюваному заповіті міститься запис розбірливим почерком на п'яти рядках, поряд із тим, в довіреності від 27 січня 2016 р., який посвідчено державним нотаріусом Любашівської районної державної нотаріальної контори Котюжинською Л.Д., ОСОБА_5 ледве написала своє прізвище та в інших документах, підписуючи ставила лише одну букву, також враховуючи висновок експерта згідно якого заповіт та довіреність підписано різними особами, приходить до висновку, що районний суд вірно прийшов до висновку, що заповіт від імені ОСОБА_5 підписано не нею особисто і тому його слід визнати недійсним.

Посилання апелянта на постанову слідчого СВ Любашівського ВП Балтського ВП ГУНП Одеської області від 20.06.2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000052 31.01.2017 року, якою кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушення, як на підтвердження того, що ОСОБА_5 особисто підписала заповіт без сторонньої допомоги і без присутностіОСОБА_3, і тому відсутні підстави для визнання заповіту недійсним, апеляційний суд вважає безпідставними, та такими, що суперечать матеріалам справи та свідченням самої ОСОБА_3

Так, із наданих районному суду усних пояснень ОСОБА_3 вбачається, що остання переконувала суд, що бачила як ОСОБА_5 особисто підписувала заповіт.

Також, із згаданої постанови про закриття кримінального провадження, вбачається, що слідчим було встановлено, що складення заповіту відбувалося у присутності ОСОБА_3 Більше того, слідчим у постанові було зазначено, що «при вивченні всіх вище вказаних обставин встановлено, що в даних матеріалах відсутній склад злочину передбаченого ст.358 КК України, але встановлено що секретар Бобрицької с/ради Любашівського району Горбатюк С.І. порушила норми ЦК України, а саме: ст.1253 «Посвідчення заповіту при свідках» та ст. 1255 «Таємниця заповіту».

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд вважаєщо відповідачем не доведено належними і допустимими доказами наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позову. Зібрані у справі докази, у своїй сукупності дали змогу суду дійти висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв'язку з цим апеляційний суд вважає, що висновок районного суду про визнання недійсним заповіту є обґрунтованим.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, апеляційний суд Одеської області прийшов до висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 07 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 грудня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра