Справа № 191/638/18
Провадження № 2/191/213/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кухар Д.О.

за участю секретаря Яніної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 191/638/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа : Синельниківський районний сектор Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартирою ,-

ВСТАНОВИВ:

23.02.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа : Синельниківський районний сектор Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартирою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 13.07.2002 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі ОСОБА_2. Від цього шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 16 березня 2017 року шлюб поміж нею та відповідачем розірваний. Рішення набрало чинності 28 березня 2017 року.

3 31 березня 2003 року вона зареєструвалася за адресою: вул. Миру, 26/14 у м. Синельникове. Спірна квартира не приватизувалася та була надана для проживання померлій матері відповідача та членам її сімї на підставі ордеру. За цією ж адресою зареєстрований відповідач ОСОБА_2, але фактично не проживає у ній з березня 2017 року. Даний факт підтверджується Актом ЖЕК -2 від 27.12.2017 року за підписами паспортиста ОСОБА_5 та сусідів ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Відповідач своїх речей в квартирі не має, комунальні платежі не оплачує. Враховуючи викладене, вона, маючи на повному утриманні двох неповнолітніх дітей, змушена звернутися до суду за захистом своїх прав щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідач не користується житловим приміщенням в квартирі без поважних причин понад 6 місяців, виїхав з квартири на інше постійне місце проживання, своєю реєстрацією створює їй перешкоди в здійсненні права користування квартирою.

Враховуючи вищевикладене, просить суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: вул. Миру, 26/14 м. Синельникове.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 надала пояснення аналогічні, викладеним обставинам у позовній заяві, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить їх задовольнити. Пояснила, що відповідач інколи приходив до квартири поспілкуватись з дітьми, але через постійні сварки останнього, який чинить їх в присутності дітей, вона вимушена була в листопаді місяці 2017 року змінити замки. Квартира в якій вона проживає з дітьми є однокімнатною, неодноразові сварки та погрози, які відбуваються в присутності дітей - негативно впливають на їх емоційний та психологічний стан.

Представник позивача ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримала позицію позивача, просила задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення, надавати пояснення відмовився.

Представник відповідача ОСОБА_9 позовні вимоги позивача не визнав, заперечує проти їх задоволення. Пояснив, що відповідач проживає на даний час з іншою жінкою в орендованій квартирі, але періодично приходить до квартири де проживають його діти та колишня дружина. Через зміну замків позивачем, відповідач не може в неї зайти.

Третя особа Синельниківський районний сектор Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області у судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи належним чином.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що він є братом позивачки та проживає з нею в одному підїзді у будинку 26 по вул. Миру. Також зазначив, що він був свідком, того, як відповідач приходив до позивачки 24 липня 2017 року, вчинив сварку, бійку та вдарив його у ніс, через що було викликано робітників поліції.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивачки ОСОБА_1 Зазначила, що відповідач не проживає з позивачкою з моменту їх розлучення, чула, що відповідач проживає з іншою жінкою.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що зустрівши в травні місяці свого знайомого ОСОБА_2, дізнався від нього, що він не може потрапити до квартири.

Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.03.2017 року підтверджує факт знаходження позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 13.07.2002 року. Шлюб на підставі даного рішення розірвано ( а.с 4,5).

Факт наявності у сторін неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 підтверджується копіями свідоцтв про народження ( а.с. 6, 12).

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 не приватизована, основним квартиронаймачем даної квартири після смерті ОСОБА_12 (актовий запис про смерть № 396 від 01.12.2016 року) є ОСОБА_1.

З акту № 110 від 27.12.2017 року складеного паспортистом ОСОБА_5, затвердженого начальником ЖЕК-2 Синельниківської міської ради вбачається, що за адресою: вул. Миру, 26/14 м. Синельникове зареєстрований ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, але фактично не проживає за вказаною адресою з березня 2017 року по теперішній час.

Відповідно до довідки КП «Синельниківське МБТІ» від 12.06.2018 року № 94 інформація відносно, того кому та на підставі яких правовстановлюючих документів належить квартира АДРЕСА_2 відсутня ( а.с. 38).

З довідки КП «Синельниківське МБТІ» від 16.04.2018 року № 36 вбачається, що за відповідачем ОСОБА_2 нерухомого майна належного на праві особистої власності в м. Синельникове та Синельниківському районі не зареєстровано ( а.с. 41).

Судом досліджено постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.07.2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме: умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного характеру, в наслідок чого могла бути заподіяна шкода фізичному або психічному здоровю потерпілого. Як зазначено в постанові суду - ОСОБА_2 21.06.2017 року о 14 год. 00 хв., влаштував сімейну сварку за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Миру, 26/14, в ході якої висловлювався ненормативною лексикою на адресу дружини ОСОБА_1 та спричинив їй фізичний біль, чим вчинив психологічне та психічне насильство в сімї ( а. с. 40).

Зі змісту позову та пояснень свідків вбачається, що відповідач, хоча і зареєстрований в квартирі, проте з 2017 року там не проживає, не бере участі в утриманні житла, його особистих речей в квартирі немає, комунальні послуги не сплачує. Основним квартиронаймачем вищезазначеної квартири є позивач ОСОБА_1, яка разом з дітьми зареєстрована та проживає у даній квартирі за адресою: вул. Миру, 26/14 у м. Синельникове.

Згідно ч. 1 ст. 54 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

За ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до ч.2ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється у т.ч. на колишнє подружжя.

Положеннями ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Згідно приписів ст. 150 , ст. 154 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ЦК України при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Аналізуючи викладене, суд вважає доведеним факт, що ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство відносно ОСОБА_1 в присутності дітей, яке негативно впливає на їх психічний стан та розвиток, реєстрація відповідача у вищезазначеній квартирі створює основному квартиронаймачу перешкоди в здійсненні права користування квартирою та дає високу вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства відповідачем. Факт проживання відповідача з іншою жінкою підтверджений свідками, сумісне проживання двох сімей з малолітніми дітьми в однокімнатній квартирі неможливе, оскільки буде порушувати моральні засади суспільства. Також суд бере до уваги, що відповідач з 2017 року в квартирі не проживає, його особистих речей в квартирі немає, він не несе витрат по оплаті комунальних послуг,за таких обставин суд вважає позовну заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити згідно приписів ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 19, 141-142, 263-265, ЦПК України, ст. 54, ст. 71-72 ЖК УРСР, ст. 150 , ст. 154 СК України, Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Синельниківський районний сектор Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою, розташованою за адресою: вул. Миру, 26/14 м. Синельникове.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, на користьдержави в особі: Стягувач: Державна судова адміністрація України, Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м. Київ/22030106, Код за , Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код банку отримувача (МФО): 899998, Рахунок отримувача: 6001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106, судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 17.12.2018 року.

Суддя: ОСОБА_13