ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2420/18 Справа № 214/2793/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Хомініч С.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рога Дніпропетровської області від 07 червня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Альфа-Банк до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_6, про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за обєднаним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства Альфа-Банк, третя особа на стороні позивача ОСОБА_3, про визнання недійсним споживчого кредитування, -

в с т а н о в и л а:

12 травня 2016 ПАТ «Альфа-Банк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вказували, що 24 вересня 2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2 уклали кредитний договір №0307/0908/88-231, з подальшим внесенням змін та доповнень. Відповідно до умов вказаного договору банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 60.000 доларів США, які останній зобовязався повернути і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком №1 до нього Графіком погашення кредиту.

Зазначали, що в якості забезпечення зобовязання по кредитному договору між ОСОБА_3 та ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») 24 вересня 2008 року укладено договір поруки №0307/0908/88-231-Р-1, за умовами якого ОСОБА_3 зобовязалася відповідати за належне виконання ОСОБА_2 виниклого зобовязання по кредитному договору №0307/0908/88-231 від 24 вересня 2008 року.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. В свою чергу, 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта-Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. Згідно вищезазначених угод (договорів) відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №0307/0908/88-231 від 24 вересня 2008 року, укладений між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2, на користь ПАТ «Альфа-Банк».

Посилаючись на те, що відповідачі порушили умови зобовязання, що випливають з кредитного договору, у них виникла заборгованість станом на 01 квітня 2016 року у розмірі 12.640 доларів США 37 центів, яка складається з заборгованості за кредитом 12.108 доларів США 14 центів, по відсотках 512 доларів США 91 цент, пені 19 доларів США 32 центів, позивач просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку вказану заборгованість та судові витрати.

24 липня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним договору споживчого кредитування, в якому просив суд поновити строк позовної давності для подачі позову, визнати договір споживчого кредитування №0307/0908/88-231 від 24 вересня 2008 недійсним (т.3 а.с.2-7).

Вказував, що 24 вересня 2008 року ним укладено кредитний договір №0307/0908/88-231 з ВАТ «Сведбанк».

Зазначав, що вважає вказаний договір недійсним, оскільки його права, як споживача, порушено тим, що споживчий кредит наданий йому в іноземній валюті. В матеріалах справи відсутня генеральна ліцензія ВАТ «Сведбанк», ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» на здійснення валютних операцій. Після кожного відступлення прав вимоги за кредитним договором йому не повідомили про зміну кредитора; фактично заміна кредитора не відбулася і він не був належним чином повідомлений про заміну кредитора і це питання не було врегульоване відповідно до умов договору. Банк при укладенні спірного договору не здійснив розрахунок реальної процентної ставки за користування кредитом, не визначив сукупну вартість подорожчання кредиту та розміру суми абсолютного значення подорожчання кредиту. В договорі відсутні відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту. Він був введений в оману відповідачем щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, оспорюваний кредитний договір грубо порушує його права як споживача щодо ненадання інформації про тип (вид) відсоткової ставки та інформації про наявні у Банку форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача. Умови кредитного договору є несправедливими, оскільки суперечить принципу добросовісності, що має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу.

Посилався також на те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування та підписував лише анкету-заяву без зазначення у ній суми кредитного ліміту, виду платіжної картки, у звязку з чим істотних умов договору досягнуто не було, тому просив суд визнати недійсним договір споживчого кредитування №0307/0908/88-231 від 24 вересня 2008 року.

06 листопада 2017 року ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривого Рога Дніпропетровської області обєднано в одне провадження цивільну справу №214/4209/17 за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Альфа-Банк», третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 про визнання недійсним споживчого кредитування та цивільну справу №214/2793/16-ц за позовом ПАТ «АльфаБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус ОСОБА_6, про стягнення заборгованості за кредитним договором для їх спільного розгляду, присвоєно єдиний номер справи 214/2793/16-ц, провадження №2/214/533/17 (т.3 а.с.38-39).

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рога Дніпропетровської області від 07 червня 2018 року позовні вимоги ПАТ «АльфаБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_6, про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «АльфаБанк» заборгованість в розмірі 12.640 доларів США 37 центів, яка складається: із заборгованості за кредитом 12.108 доларів США 14 центів, по відсотках 512 доларів США 91 цент, пені -19 доларів США 32 центи.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «АльфаБанк» судові витрати.

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Альфа-Банк», третя особа на стороні позивача ОСОБА_3, про визнання недійсним договору споживчого кредитування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ Альфа-Банк відмовити, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ Альфа-Банк про визнання недійсним споживчого кредитування задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем не надано документів на підтвердження його повноважень; банк не надав позичальнику повної інформації про умови кредиту перед укладенням; у змісті оскаржуваного кредитного договору не встановив умови договору щодо збереження реальної вартості предмету іпотеки; надав кредит в іноземній валюті; не встановлено про можливі настання валютних ризиків; в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують факт видачі та надання позичальником грошових коштів; між сторонами не укладено договір іпотеки квартир як це передбачено п.2.1. спірного кредитного договору; у банку не було індивідуальної ліцензії.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що 24 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №0307/0908/88-231, з подальшим внесенням змін та доповнень (т.1 а.с.4-16).

Відповідно до умов вказаного договору банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 60.000 доларів США, які останній зобовязався повернути і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком №1 до нього Графіком погашення кредиту. Кредит надається лише після підписання іпотечного договору.

В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 24 вересня 2008 року був укладений договір поруки №0307/0908/88-231-Р-1 (т.1 а.с.17).

За договорами поруки ОСОБА_3 зобовязалась перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобовязань, що виникли з кредитного договору, в повному обсязі.

Крім того, в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором були укладені два іпотечних договора.

25 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2, ОСОБА_3 укладено іпотечний договір №0307/0908/88-231-Z-1 (т.3 а.с.63-65).

25 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та третіми особами за первинним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4 укладено іпотечний договір №0307/0908/88-231-Z-2 (т.3 а.с.66-68).

Відповідно до умов кредитного договору банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 60.000 доларів США. Кредит надавався у готівковій формі через касу банку на підставі заяви позичальника з урахування вартості і ліквідності майна, що передається позичальником в іпотеку. ОСОБА_2 зобовязався щомісячно повертати кредит та сплачувати проценти шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісяця через касу банку згідно додатку №1 у розмірі 500 доларів США до 20-го числа кожного календарного місяця, але у будьякому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 23 вересня 2018 року (п.1.1.,3.1, додаток №1 договору).

За користування кредитними коштами ОСОБА_2 зобовязався сплатити проценти у розмірі 12.50% річних. Проценти нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення (п.3.2 кредитного договору).

Згідно з п.8.1. кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості. За неповідомлення банку про зміну свого місця проживання, а також умов зазначених у п.п. 5.1.6, 5.1.7, 5.1.8, 5.1.9, 5.1.10, 5.1.11, 5.1.12, 9.3, 9.4 даного договору позичальник сплачує штраф у розмірі 2% від суми зазначеної у п.1.1 даного договору за кожен випадок (п.8.2 кредитного договору).

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами (т.1 а.с.24-41).

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта-Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами (т.1 а.с.42-51). Згідно вищезазначених угод (договорів) відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №0307/0908/88-231 від 24 вересня 2008 року, що укладений між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2, на користь ПАТ «Альфа-Банк».

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0307/0908/88-231 від 24 вересня 2008 року та відмовляючи в позовних вимогах ОСОБА_2 до ПАТ Альфа-Банк про визнання недійсним споживчого кредитування, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами за первісним позовом належним чином не виконувались умови укладеного кредитного договору, підстав для визнання його недійсним не встановлено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки.

У статті 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За положеннями статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зважаючи на зазначені норми закону та на те, що оскільки у результаті розгляду справи не здобуто доказів на спростування презумпції правомірності правочину у цілому, зокрема, не спростовано, що при укладенні договору про надання споживчого кредиту ОСОБА_2 діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами, визначивши, характер правочину і всі його істотні умови, відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору від 24 вересня 2008 року.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що на виконання умов спірного договору ОСОБА_2 без заперечень отримав кредитні кошти, тривалий час виконував свої зобовязання з повернення цих коштів.

Доводи апеляційної скарги про неправомірність укладення договорів про відступлення права вимоги між банками спростовуються наступним.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 25 травня 2012 року між ВАТ «Сведбанк» і ПАТ «Дельта Банк» укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» передано право грошової вимоги за вказаним кредитним договором від 24 вересня 2008 року.

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» і ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, за умовами якого ПАТ «Альфа-Банк» було передано право грошової вимоги за вказаним кредитним договором від 24 вересня 2008 року.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. (частина третя статті 656 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У частині першій статті 510 ЦК України визначено, що сторонами у зобовязанні є боржник і кредитор.

Таким чином, з урахуванням вказаного, ПАТ «Альфа-Банк» як новий кредитор набув статусу сторони за спірним кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні документи, що свідчать про отримання позичальником грошових коштів є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_2 на видачу готівки №624/11(а.с.154), відповідно до якої 25 вересня 2018 року банком здійснено операцію видача кредиту згідно договору №0307/0908/88-231 від 24 вересня 2008 року на суму 60.000 доларів США.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 після отримання кредитних коштів здійснював погашення місячних платежів, про що свідчить розрахунок заборгованості. Погашення заборгованості за кредитом ОСОБА_2 здійснювалося і в той період, коли право вимоги належало ПАТ «Альфа-Банк», а саме після червня 2012 року, чим фактично визнавав свої зобовязання за договором.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на висновок експертного економічного дослідження №26-18 від 16 серпня 2018 року, оскільки вказаний висновок не є результатом проведення судової експертизи, складений за заявою ОСОБА_2 після постановлення оскаржуваного рішення, а тому не є обов'язковим при здійснені оцінки доказів у справі. Крім того, наявність даного висновку з урахуванням наявності інших доказів у справі не впливає на висновки суду про обґрунтованість первісних позовних вимог та відмову в задоволенні зустрічних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рога Дніпропетровської області від 07 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_7