Номер провадження: 22-ц/785/2305/18
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Кононенко Н.А.,

суддів: Гірняк Л.А., Цюри Т.В.,

за участю секретаря: Ткачука В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2017 року, -

встановив:

23 червня 2016 року КП «Теплопостачання м. Одеси» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 13185,23 грн.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що між КП „Теплопостачання міста Одеси»" і ОСОБА_2 був укладений договір № 4742 від 01.10.2014 року на постачання теплової енергії на об'єкт, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Згідно Договору теплопостачальна організація зобов'язується постачати споживачу теплову енергію, а останній, в свою чергу, зобов'язується проводити оплати за фактично одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені Договором. Відповідно до п. 5.1. Договору, облік споживання теплової енергії визначається на опалення - розрахунковим способом. Відповідно до п.10 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630 оплата послуг за показаннями квартирних засобів обліку провадиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок. Відповідно до п.17,18 „Правил надання населенню послуг з централізованого опалення постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630, послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Згідно п.6.2 та 6.4. Договору, розрахунковим періодом оплати послуг є календарний місяць, плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно пункту 11.1 Договору на постачання теплової енергії, споживач - ОСОБА_2 зобов'язується сплатити вартість послуг з теплопостачання, фактично отриманих в період з 01.10.2007р. по 01.10.2014р. в сумі 13 252.60 грн. в термін до 31.12.2014р. Як вбачається з розрахунку заборгованості боржника на виконання договірних зобов'язань КП «Теплопостачання м. Одеси» відпускало теплову енергію за вище вказаною адресою, проте, в порушення своїх обов'язків, визначених у п. 3.2.2., 6.2., 6.4., 11.1 Договору, ОСОБА_2 спожиту теплову енергію не сплачував. Таким чином, у споживача виникла заборгованість в розмірі 13 185,23 грн. за період з жовтня 2007 року по червень 2015 року включно, в зв'язку з чим позивач звернувся з зазначеним позовом до суду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2017 року в задоволенні позову комунального підприємства «Теплопостачання м. Одеси» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» сплачені судові витрати.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

У відповідності до вимог частини другої ст.367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси», районний суд виходив з того, що договір на постачання теплової енергії №4742 від 01.10.2014 року, на який посилається у позовній заяві позивач, ОСОБА_2 не укладав, а тому у нього не виникло договірних зобов'язань за зазначеним договором, а заборгованість за спожиту теплову енергію виникла у період з 01.10.2007 року по 01.10.2014 року, тоді як на той час, ОСОБА_2 взагалі не був власником приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

Проте погодитись з такими висновками районного суду не можна, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником нежитлових приміщень магазину - аптеки під № 1, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Краснова, загальною площею 67,6 кв.м., що підтверджується договором дарування від 11.04.2014 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 15).

Власником приміщення до 11.04.2014 року був батько відповідача - ОСОБА_4, який в подальшому подарував квартиру відповідачу по справі.

Як вбачається з реєстрів нарахувань та сплаті по абоненту заборгованість за спожиту теплову енергію виникла у період з 01.10.2007 року по 01.10.2014 року (а.с.7-8).

КП «Теплопостачання м. Одеси» звернулось до суду 23.06.2016 року з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 13 185,23 грн. посилаючись на договір № 4742 від 01.10.2014 року.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Договір це господарсько-договірний документ.

Як вбачається з наданої суду копії договору № 4742 від 01.10.2014 року на постачання теплової енергії на об'єкт, розташований за адресою: АДРЕСА_1, договір укладено між КП «Теплопостачання м. Одеси» та ОСОБА_2, однак підписано представником по довіреності ОСОБА_2 - ОСОБА_5 (а.с.9-12).

ОСОБА_5 діяла на підставі довіреності від 16 серпня 2013 року дійсної до 16 серпня 2016 року (а.с.19).

Апеляційний суд вважає висновок районного суду про те, що за змістом зазначеної довіреності, ОСОБА_5 не було надано право бути представником в органах ЖКХ з питань укладання та підписання договорів необґрунтованим, оскільки текст довіреності вказує на те, що ОСОБА_2 на термін дії довіреності надав своєму представнику ОСОБА_5 повноваження бути його представником в державних, господарських та інших підприємствах, установах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, органах ЖКХ та ін. з усіх питань, що його стосуються.

Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг з виконавцем є саме тим питанням, що стосується ОСОБА_2, оскількиє безпосереднім його обов'язком, згідно п.3 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», і відповідно напряму стосується його прав та обов'язків як споживача житлово-комунальних послуг, а саме: укладення договору, своєчасної оплати ним спожитих житлово-комунальних послуг, та інших прав та обов'язків споживачів, передбачених діючим законодавством.

Таким чином, апеляційний суд, погоджуючись із доводами апеляційної скарги, приходить до висновку про те, повноваження представника споживача на момент укладення договору на постачання теплової енергії слід вважати оформленими належним чином, за змістом та текстом довіреності - достатніми для укладення договорів, і відповідно, договір на постачання теплової енергії є чинним, а його вимоги є обов'язковими до виконання.

Висновок районного суду про те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки відповідач не був власником приміщення під час спірного періоду по справі, апеляційний суд, погоджуючись із доводами апеляційної скарги, вважає необґрунтованими., виходячи з наступного.

Так, власником приміщення до 11.04.2014 року був батько відповідача, який в подальшому подарував квартиру відповідачу по справі.

Згідно п.4 договору дарування, дарувальник ОСОБА_4 свідчить та гарантує, що нежитлові приміщення на момент укладення цього договору боргом за житлово-комунальні послуги не обтяжені, усі інженерні комунікації знаходяться у робочому стані і функціонують за призначення, самовільних переобладнань в приміщенні немає.

Таким чином, дізнавшись про недостовірну інформацію, надану під час укладення договору дарування ОСОБА_4 (дарувальником) щодо відсутності боргу за централізоване обладнання та здійснене відключення від систем ЦО, обдарований ОСОБА_2 в порядку ст.659 ЦК України, має можливість звернутись до суду у регресному порядку для відшкодування своїх порушених прав та інтересів через приховування дарувальником обставин, що мають істотне значення для договору дарування - а саме наявності боргу за централізоване опалення в сумі 13 252,60 грн., та здійснення протиправного відключення від системи ЦО.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, не оспорюючи наявність заборгованості та необхідності врегулювання питання щодо її погашення, ОСОБА_2, при укладенні договору на постачання теплової енергії, добровільно взяв на себе обов'язок сплатити заборгованість за період споживання з 01.10.2007 р. по 01.10.2014 р. в сумі 13 252,60 грн., та підтвердив права і обов'язки споживача, передбачені договором на постачання теплової енергії. Крім того, ОСОБА_2 зобов'язався сплатити зазначену заборгованість у строк до 31.12.2014 р.

Зазначені обставини узгоджені сторонами у п.11.1 Договору на постачання теплової енергії.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що позиція відповідача про відсутність у нього зобов'язань по сплаті заборгованості за спірний період є необґрунтованою.

У апеляційній скарзі позивач посилається на те, що районний суд помилково прийшов до висновку про відсутність у приміщенні відповідача централізованого опалення та гарячого водопостачання на підставі наданої представником відповідача довідки ЖБК «Укрніїгіпросельхоз» із повідомленням, що в приміщенні відсутнє гаряче водопостачання та опалення, оскільки зазначена довідка не являється належним доказом у справі, так як судом не враховані положення діючого законодавства з цих питань. Апеляційний суд погоджується із такими доводами апелянта, виходячи з наступного.

Опалення нежитлового приміщення, розташованого по вул. Краснова, 1 у м.Одеса здійснюється від системи централізованого опалення житлового будинку. Система опалення приміщення, що належить відповідачу, єдина з системою опалення будинку та приєднана до внутрішньобудинкових стояків.

Питання відключення від мереж централізованого опалення та від мереж гарячого водопостачання житлових будинків регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.05 № 630 та Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 4 від 22.11.2005 р.

Власники окремих приміщень у будинку не мають права самовільно змінювати систему опалення та здійснювати відключення від мереж централізованого опалення. Переобладнання системи опалення призводить до розбалансування внутрішньо будинкової системи опалення, яка відноситься до інженерної системи будинку як цілісного майнового комплексу. Будь-яке втручання в неї шляхом зміни гідравлічного опору (від'єднання від системи централізованого опалення) погіршує роботу системи загалом, чим порушує права інших власників приміщень або їх мешканців, що неприпустимо за Цивільним кодексом України (п. 2 ст. 383 ЦКУ).

Згідно п.п. 24, 25 Правил надання з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується централізованим органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до Порядку відключення окремих приміщення житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від листопада 2005 року №4 при позитивному рішенні комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП виконує проектна або проектно-монтажна організація. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж.

Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача квартири або уповноваженими ними особами. По закінченню робіт складається акт про відключення квартири від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Затверджений акт є єдиною підставною для зняття з обліку та припинення відповідних нарахувань за надані послуги з теплопостачання.

Враховуючи вищенаведене, питання відключення від систем централізованого опалення, припинення нарахувань через відключення або розірвання договору з цих підстав входить до компетенції визначених законодавством органів, а саме: міжвідомчої комісії. Єдиним доказом здійснення такого відключення у відповідності з вимогами законодавства може бути акт про відключення, виданий міжвідомчою комісією.

До матеріалів справи не надано жодного доказу, який би підтверджував ту обставину, що відповідачем отримані відповідні погодження та дозвіл органу місцевого самоврядування на відключення від системи централізованого опалення, та після здійснення процедури відключення отримано відповідний акт, який може підтвердити цей факт, та слугувати підставою для припинення нарахувань.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає встановленим вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до норм матеріального і процесуального права.

У зв'язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати і винести у справі постанову, якою задовольнити позовні вимоги Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» підлягає стягненню судовий збір, сплачений останнім при поданні позовної заяви до суду у розмірі 1378,00 грн. та при поданні апеляційної скарги у розмірі 1600,00 грн.

Керуючись: ст.ст. 141, 374, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2017 року скасувати і прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 13 185,23 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» понесені витрати за сплату судового збору в суді першої інстанції та за апеляційну скаргу в розмірі 2978,00 грн.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 10 грудня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра