Справа № 573/1759/18
Номер провадження 2/573/569/18
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
(вступна і резолютивна частина)
13 грудня 2018 року м. Білопілля
Білопільський районний суд Сумської області в складі:
головуючої судді: Черкашиної М.С.,
з участю секретаря: Терещенко О.В.,
представника позивача : ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білопіллі заочно справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Білопільська міська рада Сумської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Враховуючи складність у виготовленні повного тексту судового рішення, що потребує значного часу в обґрунтування доводів сторін, суд вважає за необхідне проголосити вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення буде виготовлено протягом десяти днів.
Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування квартирою № 2 по вул. Шевченка, буд. 35 в м. Білопілля Сумської області.
Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп. судових витрат.
Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області.
Заочне рішення може бути переглянуте Білопільським районним судом Сумської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Повний текст судового рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення його вступної та резолютивної частин.
Суддя
Справа № 573/1759/18
Номер провадження 2/573/569/18
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
(повний текст рішення)
13 грудня 2018 року м. Білопілля
Білопільський районний суд Сумської області в складі:
головуючої судді: Черкашиної М.С.,
з участю секретаря: Терещенко О.В.,
представника позивача : ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білопіллі заочно справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Білопільська міська рада Сумської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Ухвалою від 05 жовтня 2018 року відкрито провадження та призначено до підготовчого засідання справу за вказаним вище позовом.
08 листопада 2018 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті.
У судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявилась. Адвокат ОСОБА_1, що діє в інтересах позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Проти заочного винесення рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_3 належним чином повідомлявся судом про розгляд справи за місцем реєстрації: АДРЕСА_1. Повідомлення про вручення поштового відправлення судової повістки про виклик у судове засідання повернулося без вручення, оскільки за зареєстрованою адресою останній не проживає. На підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка вважається врученою (а. с. 32, 48-49).
Представник третьої особи Білопільської міської ради Сумської області у судове засідання також не зявився. Міський голова письмовою заявою повідомив, що заперечень проти позову не мають, просить розглянути справу без участі представника міської ради, проти заочного рішення не заперечують (а. с. 30, 52).
Статтею 280 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення.
Заслухавши представника позивача адвоката ОСОБА_1, свідка ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно положень ст. 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Статтею 55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
У відповідності до ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право використання помешканням для власного проживання та для проживання членів сімї, інших осіб належить його власнику, а за ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном (ст. 383 ЦК України).
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
У відповідності до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
У відповідності з ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Частиною першою статті 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.
Таким чином, під час вирішення питання про втрату особою права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.
Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу № НБЛ-125, укладеного 04 червня 2002 року через брокера брокерської контори № 007, зареєстрованого в реєстрі за № 4736 Сумським обласним обєднанням БТІ, на імя ОСОБА_5 посвідчено продаж квартири під № 2 у будинку № 35 по вул. Шевченка в м. Білопілля Сумської області, що також підтверджується реєстраційним посвідченням (а. с. 9-10).
Аналогічне підтверджується довідкою Філіалу Білопільської ГВД КП «Сумське МБТІ» на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2, яка зареєстрована за ОСОБА_2 (а. с. 40).
Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3, власником є ОСОБА_5 (а. с. 12-14).
Із довідки про склад сімї, виданої КП «Житловик Білопілля» від 24 вересня 2018 року встановлено, що ОСОБА_2 є власником без реєстрації квартири за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. Шевченка, 35/2. До складу її сімї входить: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та мати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 11).
Зі змісту довідки депутата виконавчого комітету Білопільської міської ради Сумської області від 24 вересня 2018 року вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, але фактично тривалий час не проживає за вказаною адресою (а. с. 15).
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 178385 після реєстрації шлюбу 02 жовтня 2012 року ОСОБА_5 отримала прізвище чоловіка ОСОБА_2 (а. с. 16).
Зі змісту акту про відсутність особи та речей по місцю реєстрації, складеного 05 жовтня 2018 року депутатом Білопільської міської ради ОСОБА_6 за участю свідків ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вбачається, що останні стверджують про відсутність у квартирі АДРЕСА_4 ОСОБА_3, який за вказаною адресою зареєстрований, але фактично з 2011 року не проживає, його речі у квартирі за місцем реєстрації відсутні (а. с. 41).
З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 є сином ОСОБА_2, який зареєстрований у її квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Проте, починаючи із 2011 року ОСОБА_3 фактично у квартирі не проживає, місце його проживання на даний час не відомо, оскільки він виїхав за межі населеного пункту, участі в утриманні квартири та сплаті комунальних послуг син позивача не приймає, його речі у квартирі відсутні.
Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_4 підтвердила, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, який є сином ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_5 не проживає тривалий час, починаючи з 2011 року. У даній квартирі проживає вона одна.
Підстав сумніватись у показах вищевказаного свідка у суду немає, так як вони не суперечать і підтверджуються дослідженими судом письмовими матеріалами справи в їх сукупності.
За приписами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Відповідно до 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, здійснюється зняття з реєстрації місця проживання особи.
Суд вважає, що реєстрація відповідача у квартирі, що належить позивачу, порушує її права як власника, оскільки перешкоджає здійсненню права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності, у звязку з чим позов підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується положеннями п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, згідно з яким судові витрати покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
З матеріалів справи вбачається, що у звязку зі зверненням до суду з даним позовом ОСОБА_2 понесла судові витрати у виді судового збору у сумі 704 грн. 80 коп. (а. с. 1). Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 41, 47, 55 Конституції України, ст. ст. 9, 64, 71, 72, 150, 156 ЖК України, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 10, 81, 141, 247, 259, 265, 273, 280, 354-355, ЦПК України, суд,
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування квартирою № 2 по вул. Шевченка, буд. 35 в м. Білопілля Сумської області.
Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп. судових витрат.
Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області.
Заочне рішення може бути переглянуте Білопільським районним судом Сумської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя