Постанова

Іменем України

30 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 727/10536/13-ц

провадження № 61-23563св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення апеляційного суду Чернівецької області

від 05 квітня 2017 року, у складі колегії суддів: Перепелюк І. Б., Височанської Н. К., Яремка В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», банк) звернулось до суду з позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позовна заява мотивована тим, що 13 липня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 20 815 доларів США зі сплатою 12,55 % річних. ОСОБА_4 зобов'язувалась виплачувати проценти за користування кредитом, згідно графіку погашення та кінцевим строком - не пізніше 12 липня 2014 року, та комісійну винагороду в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором.

13 липня 2007 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором укладено договір застави, відповідно до умов якого предметом застави є автомобіль марки Scoda, модель Octavia, рік випуску 2007.

Виконання умов кредитного договору також забезпечено договором поруки, укладеним того ж дня між банком і ОСОБА_5

Неналежне виконання позичальником умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості, яка станом на момент звернення до суду з позовом, склала 26 334,05 доларів США, що еквівалентно 210 488,03 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 14 867,80 доларів США, що еквівалентно 118 838,33 грн, заборгованість за відсотками - 8 735,83 доларів США, що еквівалентно 69 825,50 грн, пеня за не своєчасне повернення кредиту - 1 615,25 доларів США, що еквівалентно 12 910,69 грн, пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 1 115,16 доларів США, що еквівалентно 8 913,51 грн.

Посилаючись на невиконання позичальником зобов'язань щодо повернення кредитних коштів, банк звернувся з позовом до суду з вимогою солідарного стягнення з відповідачів суми виниклої заборгованості.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці

від 06 травня 2014 року, у складі судді Дудакова С. Є. позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 210 488,03 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недопустимістю відмови відповідачів в односторонньому порядку від виконання взятих на себе зобов'язань за дійсними договорами кредиту, застави та поруки, змін та доповнень до яких сторонами не вносилось. Зазначене, з урахуванням добросовісного виконання позивачем умов даних договорів, вказує на наявність підстав для задоволення позову.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 05 квітня 2017 року заочне рішення місцевого суду скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що пред'явлення банком вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитом змінило строк виконання зобов'язання. Звернувшись до суду з позовом 18 листопада 2013 року, ПАТ «Укрсоцбанк» пропустив як встановлений законодавством шестимісячний строк для пред'явлення вимог до поручителя, так і трирічний строк позовної давності для стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована відсутністю можливості застосування позовної давності на стадії апеляційного провадження, оскільки заява про її застосування може бути зроблена до винесення рішення судом першої інстанції.

Відповідачі не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року дану справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ПАТ «Укрсоцбанк» не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 13 липня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 20 815 доларів США строком до 12 липня 2014 року зі сплатою 12,55 % річних.

Згідно з підпунктом 1.1.1 пункту 1.1 статті 1 договору, ОСОБА_4 зобов'язалась повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки щомісячно у терміни, визначені договором: з серпня 2007 року по липень 2014 року щомісячно рівними частками по 247,80 доларів США.

Виконання зобов'язань позичальника забезпечено укладеними 13 липня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 договором застави, а також договором поруки, сторонами якого є банк та ОСОБА_5

У зв'язку із неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, станом на момент звернення до суду з позовом, утворилась заборгованість, розмір якої становить 26 334,05 доларів США, що еквівалентно 210 488,03 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 14 867,80 доларів США, що еквівалентно 118 838,33 грн, заборгованість за відсотками - 8 735,83 доларів США, що еквівалентно 69 825,50 грн, пеня за не своєчасне повернення кредиту - 1 615,25 доларів США, що еквівалентно 12 910,69 грн, пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 1 115,16 доларів США, що еквівалентно 8 913,51 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці стягнуто з відповідачів у солідарному порядку виниклу заборгованість за кредитним договором.

З матеріалів справи вбачається, що у заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_4 зазначала про пропуск позивачем строку позовної давності.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 грудня

2016 року дану заяву залишено без розгляду.

Оскаржуючи заочне рішення місцевого суду в апеляційному порядку, відповідачем ОСОБА_4 було заявлено про застосування строку позовної давності, посилаючись при цьому на наявність поважних причин її неявки у судове засідання до суду першої інстанції.

Місцевий суд, не повідомивши відповідача ОСОБА_4 належним чином про час і місце розгляду справи, фактично позбавив її права на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення по суті спору. Внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18).

Наведеним спростовуються доводи касаційної скарги про можливість розгляду апеляційним судом заяви про застосування позовної давності лише за умови її подання під час розгляду справи в суді першої інстанції до моменту винесення ним рішення.

За змістом статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Визначаючи початок перебігу строку позовної давності для пред'явлення вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, термін дії якого визначено до 12 липня 2014 року, апеляційний суд дійшов висновку, що банком було змінено встановлений у договорі строк виконання зобов'язання до 18 жовтня 2009 року, шляхом направлення боржнику письмової вимоги від 18 вересня 2009 року (а. с. 24).

Доказів здійснення боржником дій, які могли б свідчити про визнання ним боргу та вказували на переривання строку позовної давності матеріали справи не містять.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16, пред'явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, що звернувшись до суду з позовом у листопаді 2013 року, банк пропустив встановлений законом строк позовної давності, перебіг якого розпочався з дати, визначеної у вимозі банку про дострокове погашення заборгованості - 18 жовтня 2009 року.

Щодо пред'явлення банком вимоги до ОСОБА_4, яка, відповідно до укладеного договору поруки, зобов'язалась солідарно відповідати за виконання позичальником умов кредитного договору, колегія суддів зазначає наступне.

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слідує, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами).

Керуючись вказаними приписами цивільного законодавства, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду, вірно визнав поруку припиненою, оскільки протягом шестимісячного строку, обрахування якого розпочалось з дати, зазначеної у вимозі банку, позивач вимог до поручителя не пред'явив.

Виходячи із зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні даної справи судом апеляційної інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В.В. Пророк

І.М. Фаловська