Справа № 168/775/17 Головуючий у 1 інстанції: Назарук О.В.
Провадження № 22-ц/773/648/18 Категорія: 2 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів Русинчука М. М., Матвійчук Л. В.,

з участю секретаря - Губарик К. А.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Любохинівської сільської ради Старовижівського району Волинської області, треті особи, Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» в особі Старовижівського районного виробничого відділу Волинської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», Головне управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання права на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документа про право власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 04 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд із зазначеним позовом. Покликалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її родичка ОСОБА_5, яка на випадок своєї смерті все своє майно заповіла їй, посвідчивши заповіт у Любохинівській сільській раді Старовижівського району Волинської області. Після смерті спадкодавця ОСОБА_5., вона як єдиний спадкоємець успадкувала і оформила своє право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 який належав померлій.

Крім того позивач вказувала, що ОСОБА_5 за життя розпочала приватизацію земельних ділянок, які були передані їй безоплатно у приватну власність рішенням сесії Любохинівської сільської ради Старовижівського району Волинської області № 13/74 від 16 листопада 1993 року, а саме земельні ділянки: площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку; площею 0,18 га для ведення особистого селянського господарства, розташовані по АДРЕСА_1 Волинської області. Рішенням цієї ж сільської ради від 11 грудня 2009 року № 29/8 було здійснено уточнення площі земельної ділянки , переданої у приватну власність ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства, збільшено її розмір до 0,30 га. З незалежних від неї обставин ОСОБА_5 до моменту смерті не отримала державні акти на право власності на зазначені земельні ділянки.

Також позивач ОСОБА_1 зазначала, що завершити процес приватизації і оформити на себе право власності у порядку спадкування , зокрема на земельну ділянку площею 0,30 га для ведення особистого селянського господарства , у позасудовому порядку, вона не може, оскільки відповідач Любохинівська сільська рада у цьому їй відмовила.

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право на завершення приватизації вказаної земельної ділянки та отримання правовстановлюючого документа на цю земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 після смерті спадкодавця ОСОБА_5

Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 4 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій на рішення апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить його скасувати як незаконне, прийняте судом з порушенням норм матеріального і процесуального права, без належної оцінки всіх зібраних доказів та передчасним висновком по суті спору, який не відповідає дійсним обставинам справи, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи спадкоємцю ОСОБА_1 у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, зокрема те, що спадкодавець ОСОБА_5 розпочала процес приватизації саме спірної земельної ділянки площею 0,30 га для ведення особистого селянського господарства.

Погодитись з таким висновком суду не можна.

Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до ст. 1216 ЦК України, входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.

Згідно з абзацом 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Таким чином, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування на завершення приватизації та одержання державного акту на право власності на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 (а. с. 7-10, 12).

Після смерті спадкодавця ОСОБА_5 позивач стала власником нерухомого спадкового майна - житлового будинку АДРЕСА_1 та зареєструвала своє право власності на даний об'єкт нерухомого майна у відповідному реєстрі (а. с. 11).

Крім того, з наявних у матеріалах справи письмових доказів, показів свідків ОСОБА_6, землевпорядника Любохинівської сільської ради Старовижівського району, бувшого голови цієї ж сільської ради ОСОБА_7, які він дав у суді апеляційної інстанції, встановлено, що спадкодавцю ОСОБА_5 рішенням Любохинівської сільської ради народних депутатів Старовижівського району від 16 листопада 1993 року №13/74 на підставі Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» безоплатно, у приватну власність, були передані земельні ділянки: для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,25 га, ведення особистого селянського господарства площею 0,18 га, що по АДРЕСА_1 (а. с. 16, 122).

11 грудня 2009 року Любохинівською сільською радою за заявою ОСОБА_5 на сесії було прийнято рішення № 29/8 про уточнення площ і цільового призначення раніше переданих їй у приватну власність земельних ділянок , які знаходяться за вказаною адресою, зокрема визначено, що площа земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства становить 0,30 га. (а. с. 13).

За життя спадкодавець ОСОБА_5 користувалась саме вказаними земельними ділянками, що розташовані на території АДРЕСА_1, та розпочала процес їх приватизації, замовивши виготовлення на них відповідної технічної документації 22 листопада 2007 року у Волинській регіональній філії Центру ДЗК, та сплатила на рахунок виконавця даних послуг через відділення банку необхідну грошову суму 306 грн.(а. с. 14 - 15).

Також встановлено, що позивач ОСОБА_1, будучи єдиним спадкоємцем померлої ОСОБА_5, після її смерті, зверталась з письмовою заявою до відповідача Любохинівської сільської ради про надання їй дозволу на завершення приватизації спірної земельної ділянки площею 0,30 га для ведення особистого селянського господарства без зміни її цільового призначення, якою вона користується на даний час, про те як вбачається з письмової відповіді сільського голови від 17 жовтня 2017 року №384/02.07 їй у цьому було відмовлено (а. с. 17 - 20).

Враховуючи наведені обставини , суд вважає встановленим той факт , що спадкодавець ОСОБА_5 за життя розпочала і не завершила на час смерті процедуру приватизації наданої їй безоплатно згідно з Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» спірної земельної ділянки площею 0,30 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території відповідача, а тому це її право на завершення приватизації підлягає спадкуванню спадкоємцями після її смерті , що цілком відповідає зазначеним вище нормам матеріального права, які регулюють дані правовідносини.

Отже, на думку суду, відповідачем Любохинівською сільською радою безпідставно було відмовлено позивачу - спадкоємцю померлої ОСОБА_5 у завершенні процедури приватизації вказаної земельної ділянки, а тому позов ОСОБА_1 про визнання за нею права на завершення приватизації зазначеної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 підлягає до задоволення.

У зв'язку з наведеним, оскаржуване рішення суду першої інстанції , на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального права, в якому зроблені висновки не відповідають встановленим обставинам справи, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції скасовано , то в силу вимог ч. ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1697 грн. 20 коп. (640 + 1057,20).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 04 квітня 2018 року в даній справі скасувати.

Визнати за ОСОБА_1 право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,30 га для введення особистого селянського господарства за рахунок земель Любохинівської сільської ради Старовижівського району Волинської області за адресою: АДРЕСА_1

Стягнути з Любохинівської сільської ради Старовижівського району Волинської області в користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1697 (однієї тисячі шістсот дев'яносто сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді