№ 336/2753/18
провадження № 2/336/1882/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2018 р. м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Петрова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон та в зону АТО неповнолітньої дитини без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В:

22.05.2018 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що вона є матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьком дитини є відповідач по справі. Шлюб між сторонами розірвано 21.04.2011 р. Вона разом з донькою проживає в Київській області, Києво-Святошинському районі, АДРЕСА_1. Позивач має намір на канікулах виїжджати з донькою до ближнього та дальнього зарубіжжя з метою відпочинку (лікування) та відвідування близьких родичів та на в'їзд/виїзд на тимчасово непідконтрольну територію України до повноліття дитини. У зв'язку з тим, що відповідач добровільної згоди не надає, вона не має змоги отримати від останнього нотаріально посвідчену довіреність на перетин кордону донькою.

За позовом ОСОБА_1 просить надати дозвіл малолітній дитині ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасові виїзди за межі України, з метою відпочинку з обов'язковим поверненням на територію України строком до досягнення повноліття та на в'їзд/виїзд на тимчасово непідконтрольну територію України у супроводі матері або уповноваженої нею особи без згоди та супроводу батька.

Ухвалою від 31.05.2018 р. було відкрито провадження і призначено підготовче засідання на 27.06.2018 р.

27.06.2018 р. закінчено підготовче провадження і призначено судове засідання на 27.08.2018 р.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов, просив його задовольнити, вказавши, що відповідач взагалі не цікавиться донькою, не спілкується з дитиною та позивачем, має заборгованість зі сплати аліментів.

Відповідач до суду не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подавав.

У відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України розгляд справи було проведено за відсутності відповідача.

Вивчивши обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Встановлено, що сторони мають малолітню дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_3 разом з матір'ю ОСОБА_1 проживає за адресою: в АДРЕСА_1 (а.с.6,11).

Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Окрім того, у відповідності до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Чинним законодавством України передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини (дітей) за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення, із зазначенням конкретного місця перебування дитини (дітей) у такий часовий проміжок, а не ймовірні, не визначені у датах виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній, конкретно визначеній державі. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст.141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини.

А також, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, однак позивачем чи її представником не надано, а судом не здобуто жодних належних та допустимих доказів, щодо відмови відповідача надати дозвіл на виїзд за кордон дитини чи створенні перешкод у її виїзді за межі України.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем заявлені вимоги про неодноразові, без визначення місця перебування та часу, виїзди за кордон доньки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з необгрунтованністю.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 261, 264, 265, 354ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон та в зону АТО неповнолітньої дитини без згоди батька - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Дмитрюк