Провадження № 2/760/2769/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2018 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом і, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 3 800, 00 гр. до повноліття дитини, та додаткові витрати в твердій грошовій сумі в розмірі 12 125, 00 гр. щомісячно до повноліття дитини.

Посилається в позові на те, що з 06 вересня 2003 року перебуває з відповідачем у шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5.

На даний час вони проживають окремо, дитина проживає з нею.

У двохрічному віці дитині поставили діагноз: аутизм складної форми, у зв'язку з чим дитина постійно потребує спеціального догляду, лікування та реабілітації.

Оскільки вони з відповідачем на даний час проживають окремо, вони дійшли згоди щодо виконання обов'язків щодо неповнолітньої дитини, а саме: відповідач зобов'язався брати дитину на своє виховання з 10.00 кожної неділі до 09.00 кожної середи. В інший час дитина проживає з нею.

Крім того, вони з відповідачем дійшли згоди щодо матеріальної допомоги на утримання дитини, а також проведення з дитиною новорічних свят, дня народження, та щорічного, двічі на рік, відпочинку (оздоровлення) дитини строком на 10 днів.

В зв'язку з наявним захворюванням дитина перебуває на індивідуальній формі навчання в школі «Надія», а також відвідує корекційні заняття в ДК «Соняшник».

В той же час, вона не має достатнього рівня доходів для забезпечення належного лікування та виховання дитини.

Так, в місяць на одяг та харчування дитини вона витрачає близько 8 000, 00 гр.

Додаткові витрати на дитину складають 25 250, 00 гр. на місяць.

З метою врегулювання виконання нею та відповідачем обов'язків щодо утримання дитини вона запропонувала відповідачу укласти договір, однак останній відмовляється його підписувати, хоча зобов'язання фактично виконує.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала.

В подальшому в судове засідання позивачка та її представник не з»явилися.

Представник позивачки, яка приймає участь у справі, належним чином повідомлена про час розгляду справи під розписку в суді, про причину неявки суд до відома не поставила.

Виходячи з вимог ч.1 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе закінчувати розгляд справи в її відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував.

Посилався на те, що відповідач виконує свої батьківські обов'язки по утриманню сина, сплачує кожного місяця на користь позивачки 13 000, 00 гр., за потреби несе додаткові витрати на дитину.

Крім того, три дні на тиждень дитина проживає разом з ним за місцем його проживання і в цей час знаходиться на його повному утриманні.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки. виходячи з наступного.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

При цьому обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька.

За змістом ч.ч.1,2 ст. 181 СК України способи виконання батьками свого обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд, відповідно до ст. 182 СК повинен враховувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело надходження коштів;інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони з 06 вересня 2003 року перебувають у шлюбі.

З жовтня 2017 року сторони проживають окремо, справа про розірвання шлюбу сторін знаходиться в провадженні суду.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з медичним висновком №61 від 24 січня 2017 року Київського міського психоневрологічного диспансеру №5 дитині встановлено діагноз: дитячий аутизм, системне недорозвинення мовлення 2 рівня.

/ а. с. 5 - 6; 15 - 16 /

Відповідно до ст.181 СК України та пункту 16 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3" Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Звертаючись до суду, позивачка зазначає, що відповідач добровільно надає кошти на утримання сина як для його постійного поточного утримання, так і при виникненні необхідності в додаткових витратах, пов»язаних з його захворюванням.

При цьому позивачка зазначила, що дитина 3 / три / дні на тиждень знаходиться у батька, а 4 /чотири / дні з нею.

Крім того, ними досягнуто усної згоди щодо участі батька в вихованні дитини, її матеріального утримання і ці домовленості ним виконуються.

Судом встановлено та не спростовувалося сторонами, місце проживання дитини з одним із батьків не визначалося, дитина за домовленістю сторін проживає як з матір»ю, так і з батьком.

Представник позивачки в судовому засіданні підтвердила, що при знаходженні дитини у батька позивачка будь-яких витрат, пов»язаних з його утриманням, не несе, дитина в цей час знаходиться на повному утриманні батька.

Крім того, підтвердила, що відповідач ніколи не ухилявся від утримання дитини і виступав ініціатором укладення письмового договору з питань, пов»язаних з виховання та утриманням дитини.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив і це підтверджується банківською випискою, кошти на утримання дитини відповідач перераховує на картковий рахунок позивачки.

З наданої представником відповідача інформації вбачається, що протягом листопада 2017 року - січня 2018 року, тобто перед зверненням позивачки до суду і з моменту їх роздільного проживання, суми перерахувань з карткового рахунку відповідача на рахунок позивачки, а також безготівкове зарахування коштів відповідачем на картку позивачки становили від 1 500, 00 гр. до 13 407, 57 гр. одноразово

/ а. с. 64 - 66 /

Як зазначено вище, представник позивачки підтвердила участь відповідача в утриманні та вихованні дитини та дотримання ним усної домовленості з позивачкою з цього приводу.

Які обставини змусили позивачку звернутися до суду при таких обставинах, не зазначила.

Частина 1 статті 2 ЦПК України визначає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Тобто, з точки зору даних норм права, підставами для захисту цивільного права особи є: порушення, невизнання, оспорювання цього права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.129 Конституції України одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

За таких обставин, домовленості сторін щодо утримання сина між батьками дитини, його виконання з боку відповідача, надання останнім коштів на утримання дитини, а також проживання дитини як з матір»ю, так і з батьком, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки в частині стягнення аліментів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Судом встановлено та не спростовується сторонами, що син сторін має вади зі здоров»ям, потребує додаткових витрат для догляду, лікування, оздоровлення.

За змістом ст. 185 СК України витрати є додатковими, якщо вони понесені понад витрат, що здійснюються у звичайному житті дитини, та викликані особливими обставинами.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини.

В пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства га стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року увагу судів звернуто на те, що до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Виходячи з викладеного вище, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов'язковою.

Звертаючись до суду, позивачка просить стягувати з відповідача щомісяця по 12 125,00 гр. додаткових витрат на дитину, пов»язаних з його захворюванням.

Під час судового розгляду представником позивача надано розрахунок витрат на дитину на харчування та придбання одягу, а також передбачуваний нею розрахунок додаткових витрат на дитину.

З медичних консультативних висновків, наданих позивачкою, вбачається, що син сторін у зв»язку з наявним у нього захворюванням потребує спеціального місця навчання, психологічної та логопедичної корекції, занять з корекційним та соціальним педагогом, а також спеціальної дієти.

Будь-яких доказів у порядку, визначеному ст.80 ЦПК України, та приведеному в вище приведеній постанові Пленуму Верховного Суду УКраїни, потреби саме в такому розмірі додаткових щомісячних витрат, позивачка при зверненні до суду і представник останньої в судовому засіданні не надали.

Представник позивачки в судовому засіданні посилалася на те, що такі витрати позивачка несе в приватному порядку, і документів про понесені витрати їй не видаються.

З Актів про надання медичних послуг в ТОВ »Медичний центр «Здоров»я столиці», а також Лабораторії «Київ» вбачається, що нею неслися витрати за консультації спеціалістів та здачу аналізів.

В той же час, даних про те, що ці витрати є додатковими в розумінні вимог ст.185 СК України, суду не надано, а тому суд вважає, що ці витрати є витратами при звичайному способі життя, і не можуть бути свідченням особливих обставин, які мають покладатися на відповідача.

/ а.с. 40; 58 - 63; 73 - 76; 100 - 101 /

Крім того, представником позивача надано до суду чисельну кількість квитанцій з закладів торгівлі, автозаправних станцій, зоомагазинів про придбання товарів та послуг.

/ а. с. 77 - 89; 100 /

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи дані норми закону, суд вважає, що надані позивачкою квитанції та розрахунки не можуть бути доказом потреби в додаткових витратах на дитину в розумінні вимог ст.185 СК України та вище приведеної постанови Пленуму Верховного Суду України, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки і в цій частині.

Керуючись ст.ст. 3, 141, 150, 180, 181, 182, 185 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 31 серпня 2018 року.

Суддя Л. А. Шереметьєва