Провадження № 4-с/235/21/18
Справа № 235/2962/18
У Х В А Л А

Іменем України

30 серпня 2018 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Величко О.В.

при секретарі Лебеденко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Покровськ Донецької області справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересована особа: державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління у м. Києві ОСОБА_2 про визнання дій та рішення незаконними та зобовязати скасувати постанову від 18.06.2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії, рішення державного виконавцяПечерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління у м. Києві ОСОБА_2. В обґрунтування своєї скарги вказав, що 18.06.2018 року державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління у м. Києві ОСОБА_2 виніс постанову про арешт майна боржника. В постанові неповністю вказано її зміст резолютивної частини, зокрема вказано лише : «що належить боржнику ОСОБА_1». Тобто, із вказаної постанови невідомо, що постановив державний виконавець.

Після ознайомлення з виконавчим провадженням 13.06.2018 року державним виконавцем Рудиком В.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, вказана постанова йому не направлялась.

18 червня 2018 року була винесена постанова про накладення арешту на майно боржника і в той же день винесена постанова про накладення арешту на кошти боржника в межах суми 176,20 грн. в 5 банках України. Такі дії, за думкою скаржника, вказують на замовний характер дій державного виконавця і порушують його права та свободи. Скаржник просить визнати рішення та незаконними дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління у м. Києві ОСОБА_2 щодо винесення постанови від 18.06.2018 року про арешт майна боржника з виконання судового наказу № 235/2962/18 від 07.06.2018 року про стягнення з нього на користь держави суми в розмірі 176,20 грн.; зобовязати державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ усунути порушення, с касувати постанову від 18.06.2018 року про арешт майна боржника. Також просить визнати рішення та незаконними дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ОСОБА_2 щодо винесення постанови від 18.06.2018 року про арешт коштів боржника з виконання судового наказу № 235/2962/18 від 07. Червня 2018 року про стягнення з нього на користь держави суми в розмірі 176,20 грн.; зобовязати державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління у м. Києві ОСОБА_2 усунути порушення тобто скасувати постанову від 18.06.2018 року про арешт коштів боржника.

Скаржник в судове засідання не з»явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили. ( а.с. 28,29).

Представник Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління у м. Києві в судове засідання не з»явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з"явилась, про день і час слухання справи повідомлялась належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила ( а.с. 26,27).

Відповідно до ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення , дія чи бездіяльність яких оскаржується.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Звертаючись до суду з вказаною скаргою, скаржником вказується на неправомірні дії державного виконавця, а саме винесення двох постанов про накладення арешту на майно та про накладення арешту на кошти на одну суму в розмірі 176,20 грн., стягнутих за судовим наказом № 235/2962/18 від 07.06.2018 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 10 Закону « Про виконавче провадження» одним із заходів примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України « Про виконавче провадження» Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обовязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Відповідно до ст. 48 Закону «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до ст. 56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Відповідно до ч. 10 ст. 56 Закону у порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Такий арешт знімається, якщо протягом пяти днів з дня його накладення стягувач не звернеться до суду про звернення стягнення на грошові кошти такої особи в порядку, встановленому процесуальним законом.

Як встановлено в судовому засіданні державним виконавцем постановою ВП № 56593725 від 13.06.2018 року відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу № 235/2962/18 від 07.06.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 176,20 грн. Повідомлено сторін виконавчого провадження про їх право на ознайомлення виконавчого провадження, внесеними до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень в мережі Інтернет з відповідним ідентифікатором доступу. Вказана постанова направлена сторонам виконавчого провадження 13.06.2018 року, що відповідає вимогам ст. 26 Закону ( а. с. 10-12).

Як вбачається з матеріалів справи державним виконавцем 18.06.2018 року винесена постанова ВП № 56593725 про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках : ПАТ ОСОБА_4 «Приватбанк» код фінансової установи 305299, ПАТ «Державний ощадний банк України» код фінансової установи 300465, ПАТ ОСОБА_5 «Укргазбанк» код фінансової установи 320478, АТ «ОСОБА_6 Аваль» код фінансової установи 300335, ПАТ «Альфа Банк» код фінансової установи 300346 та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення у розмірі 176,20 грн. в дохід держави.

Отже, у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу.

Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Вказані дії державного виконавця відповідають вимогам ч. 7 ст. 26 Закону «Про виконавче провадження».

Отже, арешт майна боржника є одним із заходів виконавчого провадження з метою примусового виконання рішення суду для задоволення законних інтересів стягувача.

При цьому за змістом статті 48 Закону звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на грошові кошти, а черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Таким чином, чинне законодавство не містить заборони накладення державним виконавцем арешту одночасно на грошові кошти на інше майно боржника з метою забезпечення примусового виконання судового рішення. У цьому випадку в першу чергу здійснюється примусове списання грошових коштів, а за їх відсутності у достатньому для виконання рішення обсязі - відбувається вилучення та примусова реалізація виявленого майна боржника. При цьому, враховуючи динамічність руху грошових коштів на рахунках боржника, черговість здійснення таких виконавчих дій визначається державним виконавцем самостійно, з урахуванням конкретних обставин, у тому числі фінансового стану боржника.

Відповідно, накладення арешту на майно одночасно з накладенням арешту на кошти не суперечить приписам Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином, посилання скаржника на порушення ДВС при прийнятті постанови про арешт коштів боржника від 18.06.2018 року не відповідають матеріалам справи.

В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження порушення прав боржника шляхом прийняття державним виконавцем вказаних постанов про накладення арешту на на майно боржника та накладення арешту на кошти боржника.

Відповідно до ст. 74 Закону « Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Оскільки в постанові про накладення арешту на майно боржника від 18.06.2018 року державним виконавцем дійсно була допущена описка, зокрема не повністю зазначено порядок звернення стягнення на майно боржника, незважаючи на той факт, що сама постанова прийнята відповідно до норм діючого законодавства, скаржник як сторона виконавчого провадження, не позбавлений можливості звернутись до державного виконавця із заявою про усунення такої помилки в вищезазначеній постанові.

Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема той факт, що скаржником не доведено порушення його прав і свобод з боку дій державного виконавця, зокрема прийняття вищезазначених постанов про накладення арешту на кошти боржника та накладення арешту на майно боржника, вказані постанови прийняті відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», усунення помилки, допущеної в постанові про накладення арешту на майно боржника вирішується шляхом винесення окремої постанови в позасудовому порядку, суд не може взяти на себе функції державного виконавця щодо усунення помилки в прийнятих постановах, та у зв»язку з цим, з урахуванням всіх обставин справи, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги в частині визнання незаконними дій державного виконавця щодо винесення постанов від 18.06.2018 року про накладення арешту на кошти боржника та накладення арешту на майно боржника. Вимоги скарги про скасування вказаних постанов є похідними, і задоволенню, у звязку з цим, не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 450-451 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання незаконними рішення та дій державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київа ГТУ у м. Києві ОСОБА_2 щодо винесення постанови від 18.06.2018 року про арешт майна боржника та постанови від 18.06.2018 року про арешт коштів боржника з виконання судового наказу № 235/2962/18 від 07.06.2018 року, виданого Красноармійським міськрайонним судом Донецької області про стягнення на користь держави суми у розмірі 176,20 грн., зобовязання скасувати постанови відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: