ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/9224/15-ц Головуючий суддя І інстанції Єрмоленко В.Б.
Провадження № 22-ц/818/1035/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: В порядку ЦПК України
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Кіся П.В.,

за участю секретаря : Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» та представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 01 березня 2018 року в складі головуючого судді Єрмоленко В.Б. по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, Страхової компанії «Провідна», треті особи -ОСОБА_6, Публічне акціонерне товариство «Фармстандарт-Біолік» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

23 жовтня 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, Страхової компанії «Провідна», треті особи -ОСОБА_6, Публічне акціонерне товариство «Фармстандарт-Біолік» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 15.08.2012 р. з вини водія ОСОБА_6, який керував автомобілем «MERCEDES BENZ SPRINTER» державний номер НОМЕР_4, що належить фізичній особі- підприємцю ОСОБА_3, виконував нерегулярні перевезення пасажирів на автодорозі «Київ-Харків-Довжанський» та допустив порушення вимог п.п. 12.3 ПДР України, сталося зіткнення з автомобілем «ТАТА 613/38» державний номер НОМЕР_2, що належить ПАТ «Фармстандарт-Біолік» .В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «MERCEDES BENZ SPRINTER» ОСОБА_7 загинув на місці події. Цивільно-правова відповідальність власника ФОП ОСОБА_3 за забезпеченим автомобілем«MERCEDES BENZ SPRINTER» д.н. НОМЕР_4 застрахована у ПрАТ «СК «Провідна» строком з 04.04.2012 р. по 03.04.2013 р., з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю-100 000 грн., за шкоду, заподіяну майну-50 000 грн.

На підставі викладеного ОСОБА_5 уточнивши позовну заяву остаточно просила стягнути з ПрАТ СК «Провідна» на її користь матеріальну шкоду в розмірі 39010 грн., пов'язану з витратами на виготовлення та встановлення пам'ятника чоловіку, на відшкодування моральної шкоди-5000 грн., з ФОП ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 7200 грн.( витрати на правову допомогу у кримінальному провадженні) та моральну-100 000 грн.

Відповідач ОСОБА_3 через свого представника заперечувала проти позову.

Відповідач ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» надала суду свої заперечення з посиланням на те, що позивач із заявою про виплату страхового відшкодування до страхової компанії не звертався.

Третя особа-Іщенко І.А. в судове засідання не з'явився.

Представник позивача подав письмові додаткові пояснення на заперечення ПрАТ «СК «Провідна» проти позову

Представник ПАТ «Фармстандарт-Біолік», надав пояснення, в яких посилається на наявність у справі винної у ДТП особи та особи, яка має відшкодовувати збитки, завдані потерпілому, тому вважає, що на права третьої особи рішення суду не буде впливати.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 01.03.2018 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3, СК «Провідна», треті особи- Іщенко І.А., ПАТ «Фармстандарт-Біолік» задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «СК «Провідна на користь ОСОБА_5 на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди- 39010 гривень, на відшкодування моральної шкоди-5000 гривень, а всього 44010 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди- 75000 гривень, матеріальної шкоди -7200 гривень, а всього 82200 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзіПрАТ СК «Провідна» просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовані обставини справи, що мають значення для справи; порушено норми матеріального та процесуального права.

Вказало, що суд не звернув увагина те, що до теперішнього часу заява про виплату страхового відшкодування та документи, які є необхідними для з'ясування наявності підстав для виплати страхового відшкодуванняОСОБА_5 не надані,а тому у ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» відсутній обов'язок щодо прийняття рішення по суті.

Судом не з'ясовано, що відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» - витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості.Стандартний пам'ятник згідно РСТ УССР 1584-86, це пам'ятник загальна площа якого не перевищує 3,5 кв.м. з урахуванням видимої і невидимої поверхні. Оскільки відповідних даних про вартість стандартного пам'ятнику у Харкові та в регіоні не має, а постанову Фонду соціального страхування суд першої інстанції не прийняв до уваги, то для визначення вартості стандартного пам'ятнику в даному випадку суд повинен був витребувати акт виконаних робіт або довідку про загальну площу комплектуючих даного пам'ятнику. Тобто, суд мав би можливість визначити вартість одного квадратного метру даного пам'ятнику, та визначити вартість стандартного пам'ятнику. Судом не встановлено, що цивільний позов про відшкодування моральної шкоди може бути пред'явлений відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України до особи, яка її завдала.

Зазначило, що відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-VI - потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена п. 1,2 ст. 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі, відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеногоу п. 9.3 ст. 9 вищевказаного закону (100 000 грн.),Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні ДТП. Таким чином, особа, на яку покладено рішенням суду відшкодувати потерпілій стороні моральну шкоду, після набрання законної сили рішенням суду може з даним рішенням звернутись до відповідного страховика або МТСБУ для відшкодування моральної шкоди потерпілим, відповідно до вимог Закону. В свою чергу страховик чи МТСБУ, відповідно до п. 22.3. ст. 22 зазначеного закону може відшкодувати не більше 5 000 грн., різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо- транспортної пригоди.

Вказує, що відповідно до пункту 32.3 статті 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодовує шкоду, заподіяну життю та здоров'ю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, оскільки такі особи є застрахованими відповідно до статті 7 Закону України «Про страхування», тобто шкоду, завдану пасажирам транспортного засобу повинна відшкодовувати ВАТ «УСК «Дженералі Гарант». Звертає увагу, що згідно вимог п. 7 Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затверджених Постановою КМ України від 14.08.1996 р. N 959саме на ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» було покладено обов'язок по відшкодуванню шкоди заподіяної життю та здоров'ю пасажирів. Оскільки 25.12.2012 року до ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся потерпілий ОСОБА_9, до якої надав квиток на автобус сполученням «Київ-Харків» з відправленням 15.08.12 з серійним номером 952423, відповідно до якого страховиком обов'язкового особистого страхування зазначено ВАТ «УСК «Дженералі Гарант».Відповідно до вимог Законодавства, саме на перевізника покладено обов'язок забезпечувати та здійснювати страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судом не дотримано вимоги законодавства зазначені у постанові Пленуму Верховного Суду від 18.12.2009 р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, складено висновки, які не відповідають матеріалам справи, порушено норми матеріального та процесуального права, а відповідачем не доведено своїх заперечень.

Вказала, що ОСОБА_6 як із ФОП ОСОБА_3 не укладав трудовий договір у письмовій формі, а тому відшкодовувати шкоду повинна саме винна особа. Задовольняючи позовні вимоги позивачки та стягуючи 75 000 грн. моральної шкоди із ФОП ОСОБА_3, судом не враховано, що відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» № 4 від 1995 р., на яку ж і посилається суд у своєму рішенні від 13.07.2016: п. 10. передбачено, що «Судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. На осіб, які заподіяли моральну шкоду спільно (взаємопов'язаними, сукупними діями або діями з єдиним наміром), відповідно до покладається солідарна відповідальністьпо її відшкодуванню. При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Відповідно до розміру відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом з урахуванням ступеня вини заподіювача і потерпілого та майнового стану відповідача у Постанові пленуму Верховного Суду України № 4 від 1995 р. п. 4 передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено з яких міркувань він виходив, коли він визначав розмір та якими доказами це підтверджується. В судовому засіданні першої інстанції на запитання представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 з яких міркувань вона (ОСОБА_5) виходила, коли визначала розмір стягуваної моральної шкоди у своїх позовних вимогах, жодного доказу в обґрунтування моральної шкоди ОСОБА_5 не надала у судових засіданнях та вони відсутні у матеріалах цивільної справи.

21 листопада 2018 року ОСОБА_5 подано заперечення на апеляційні скарги.

На обґрунтування зазначено, що позивач у визначений законом строк звернулася до страхової компанії ПрАТ «СК Провідна» та виконала дії Закону для здійснення свого права щодо отримання відшкодування, і має всі правові підстави на отримання страхового відшкодування.

Вказала, що обов'язок з відшкодування шкоди позивачем покладено на ВАТ «УСК Дженералі Гарант» в порядку встановленому Положенням про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затверджений постановою КМ України від 14.08.1996 № 959.Тому позивач не є застрахованою особою в порядку обов'язкового страхування від нещасних випадків на транспорті та відповідно відповідач ПрАТ «Страхова компанія Провідна» не звільняється від зобов'язання відшкодовувати шкоду.

Вказала, що виготовляла пам'ятник у м.Харкові і тому будь-які ціни на виготовлення пам'ятнику у Луганській області не стосуються позовних вимог ОСОБА_5, що мешкає у м.Харкові. В апеляційній скарзі зазначено про потерпілого ОСОБА_11, який немає відношення до позову, що розглядався. Дія постанови «Про витрати на поховання та пов'язані з ним ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» не розповсюджується на страховий випадок, що стався з ОСОБА_7 при ДТП за участю транспортного засобу «MERCEDES BENZ SPRINTER» державний номер НОМЕР_4 у якому на час ДТП знаходився потерпілий ОСОБА_7, страхові виплати у цьому випадку визначаються відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

СК «Провідна» не надала доказів, які б підтверджували будь-які граничні ціни, затверджені та визначені правовими нормативними документами та обмежували витрати на виготовлення пам'ятників у м.Харкові.

Щодо апеляційної скарги ОСОБА_3 вказала, що на момент ДТП вона перебувала у законному шлюбі з ОСОБА_7 Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 березня 2015 року у справі №544/25/14-к, який набрав законної сили на підставі ухвали Апеляційного суду Харківської області від 13.10.2015 р., ОСОБА_6 визнано винним за ч.2 ст.286 КК України, - встановлено, що на час ДТП ОСОБА_6 перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3, у якої працював за трудовим договором.

Моральна шкода, пов'язана із загибеллю чоловіка є очевидною і полягає у її довічних моральних стражданнях, оскільки смерть рідної людини, з якою проживала тривалий час у щасливому шлюбі, призвела до вимушених негативних змін у всьому її житті. З втратою чоловіка вона позбавлена можливості надати відповідну підтримку і допомогу доньці ОСОБА_12 Душевний біль від невідворотності втрати чоловіка не зменшився, і до цього часу перешкоджає нормалізації її життєвих взаємовідносин.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року було відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 про проведення судового засідання в режимі відео конференції поза межами приміщення суду, яку вона надіслала на адресу суду 10.12.2018 (а.с. 184). Як вбачається із матеріалів справи, адвокат ОСОБА_4 отримала судову повістку про виклик у судове засідання 12 грудня 2018 року - 19 листопада 2018 року, тобто завчасно (а.с. 170). У призначене судом апеляційної інстанції судове засідання 14 листопада 2018 року адвокат ОСОБА_4, яка була завчасно, 29.10.2018, повідомлена про апеляційний розгляд справи (а.с. 131), також не з'явилася, з посиланням у заяві від 13.11.2018 на зайнятість в іншому судовому засіданні (а.с. 155). Доказів про поважні причини, які унеможливили з'явитися у вказані судові засідання представник позивача - адвокат ОСОБА_4 до суду апеляційної інстанції не представила. Тому, таку її поведінку колегія суддів розцінює, як зловживання процесуальним правом, спрямовану на затягування розгляду справи поза розумні строки.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.Суд зобов'язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами, що у даному випадку спонукає суд апеляційної інстанції в контексті положень ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України щодо забезпечення виконання завдання цивільного судочинства - продовжити апеляційний розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, за відсутності учасників справи, які були належним чином повідомлені про розгляд справи, чия неявка відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» підлягає частковому задоволенню, а апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 необхідно залишити без задоволення.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що позивач відповідно до ст. 12 ЦК України на свій розсуд вибрав відповідний спосіб захисту прав і звернувся з вимогами про відшкодування шкоди до ПрАТ «СК «Провідна»», а не до ВАТ «УСК «Дженералі Гарант», в якій було застраховано пасажира відповідно до п. 6 ст. 7 Закону України «Про страхування», п. 145 Правил страхування, що в цілому відповідає нормам п. 32.3 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів».

При цьому суд першої інстанції взяв до уваги, що згідно до полісу АА/7282833 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів між ПрАТ «СК «Провідна»» і ОСОБА_3, цивільна відповідальності водія автомобіля «MERCEDES BENZ SPRINTER» державний номер НОМЕР_4 була застрахована: ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю - 100 000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 50 000 грн., франшиза - 500 грн.

Розмір матеріальної шкоди суд визначив у загальній сумі 39010 грн. згідно до договору від 05.03.2013, акту виконаних робіт, квитанцій про повну оплату ОСОБА_5 виготовлення та установку пам'ятника загиблому внаслідок ДТП чоловіку, на загальну суму 39010 грн. При цьому суд відхилив заперечення ПрАТ «СК «Провідна»» проти вимог про відшкодування витрат на спорудження надгробного пам'ятника, в яких страхова компанія посилалась на Постанову правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 45 від 03.10.2008, яким встановлені розміри витрат на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, оскільки Постанова не обмежує вартість стандартних пам'ятників, а лише визначається сума, яку відшкодовує Фонд особі, яка понесла такі витрати. Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що доказів на спростування заявленої ОСОБА_5 вартості виготовленого пам'ятника, що підлягає відшкодуванню в межах ліміту відповідальності відповідачем не представлено.

Суд також послався на те, що цивільна відповідальність у частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди покладається на ПрАТ «СК «Провідна» в межах ліміту страхових сум, визначених умовами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Різницю між сумою відшкодування позивачеві завданої моральної шкоди, яку відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України, з урахуванням характеру і обсягу страждань, яких зазнала позивач внаслідок смерті свого чоловіка, інші випливаючи з цього обставини, з посиланням на роз'яснення, які містяться у постанові Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової) шкоди»,суд визначив у сумі 80 000 грн. При цьому ПрАТ «СК «Провідна», як страховиком до якого ОСОБА_5 зверталася з відповідною заявою і документами для нарахування страхової виплати, має бути виплачено страхове відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу смертю її чоловіка, в межах встановленого п. 9.3 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ліміту 5000 грн.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

На підставі цього суд різницю між визначеною судом сумою відшкодування позивачеві завданої моральної шкоди, та сумою, що стягується зі страховика, стягнув з ОСОБА_3 у розмірі 75 000 грн. При цьому суд правильно вказав, що обов'язок відшкодування шкоди у даному випадку покладається на ОСОБА_3, яка є власником транспортного засобу і з якою перебував у трудових відносинах водій автомобіля «MERCEDES BENZ SPRINTER» державний номер НОМЕР_4 ОСОБА_6, працюючи на посаді водія пасажирськогоавтобуса на час вчинення ним ДТП.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, що стосується розміру відшкодування майнової і моральної шкоди, але вважає такими, що не відповідає нормам матеріального права рішення в частині покладення обов'язку відшкодування шкоди на страхову компанію ПрАТ «СК «Провідна».

Згідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до змісту частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судовим розглядом встановлено, що 15.08.2012 року, близько 23 год. 55 хв., водій ОСОБА_6 керував автомобілем марки «MERSEDES BensSprinter» державний номер НОМЕР_4 виконуючи перевезення пасажирів, рухаючись на автодорозі «Київ - Харків - Довжанський» в напрямку м. Полтави, проїжджаючи 139-й км, всупереч вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, при виникненні небезпеки для руху, яку останній об'єктивно був спроможний виявити, у вигляді автомобіля марки «ТАТА» 613/38 державний номерний знак державний номер НОМЕР_2 , який не порушуючи Правил дорожнього руху України в дозволеному для цього місці розпочав виконання маневру «розворот» із крайньої лівої смуги для руху, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, внаслідок чого допустив зіткнення вказаних транспортних засобів.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7-пасажир автомобіля «MERSEDES BensSprinter» загинув на місці події.

Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 березня 2015 року у справі №544/25/14-к, який набрав законної сили ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13.10.2015 р., ОСОБА_6 визнано винним за ч.2 ст.286 КК України.

Цим же вироком суду встановлено, що під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_6 керував автомобілем марки MERSEDES BensSprinterд.н.з. НОМЕР_4, який належить фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 і перебував з відповідачем у трудових відносинах.

Суду були надані копії трудових договорів між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 за червень 2012 р., що укладалися на невизначений строк на виконання обов'язків водія пасажирського автобуса, які не були зареєстровані в Полтавському міському центрі зайнятості. Водію ОСОБА_6 була видана індивідуальна контрольна книжка водія, маршрутні листи.

Відповідач ОСОБА_3 всупереч передбаченого у ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуального обов'язку не спростувала вказані докази. З огляду на такі обставини доводи ОСОБА_3 на те, що ОСОБА_6 не перебував з нею в трудових відносинах визнаються необгрунтованими та суперечить доказам, отриманим під час розгляду кримінальної справи, а також положенням ч.4 ст. 24 КЗпП України, якими визначено, що трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження видані не були, але працівника фактично допущено до роботи.

Цивільна відповідальність власника автомобіля «MersedesBensSprinter», ФОП ОСОБА_3 застрахована у ПрАТ «СК «Провідна», що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 03 квітня 2012 року № АА/7282833.

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За нормами ч.2, ч.5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

З огляду на вказану норму закону та належним чином доведений факт, що водій автомобіля, який належав відповідачу ФОП ОСОБА_3, перебував з відповідачем у трудових відносинах, суд правильно стягнув з неї на користь потерпілої особи в рахунок відшкодування завданої внаслідок смерті її чоловіка моральну шкоду. Висновки суду є обґрунтованими, ухвалені на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 1167 ЦК України визначено загальні підстави відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки ( ч.2 ст. 1167).

За положеннями ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Колегія суддів відхиляє доводи скарги про недоведеність моральної шкоди, оскільки загально відомо, що смерть близької людини, чоловіка, спричиняє тяжкі душевні страждання, які потерпіла особа зазнає у зв'язку з протиправною поведінкою щодо членів її сім'ї.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди, які доводами скарги не спростовані і рішення суду в цій частині залишає без змін.

В частині покладення обов'язку відшкодувати матеріальну шкоди на страхову компанію «СК «Провідна»» суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Чинне законодавство визначає як різні об'єкти страхування, так і різні види страхування, які відповідно мають різне правове регулювання.

Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у статті 5 передбачено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Законом України «Про Страхування» у пункт 6 статті 7 передбачено такий вид обов'язкового страхування як особисте страхування від нещасних випадків на транспорті. Указаним законом також визначено одним з видів добровільного страхування -страхування від нещасних випадків.

В свою чергу порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами перевізника визначено в Правилах надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176. Ці правила є обов'язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг, автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами.

Пунктами 48 та 145 зазначених Правил визначено, що під час здійснення регулярних перевезень пасажирський автомобільний перевізник забезпечує в установленому законодавством порядку страхування пасажирів, зобов'язаний здійснювати перевезення пасажирів з квитками і пасажирів, які згідно із законодавством надано пільги щодо плати за проїзд, забезпечувати попередній та поточний продаж квитків, а також здійснювати обов'язкове особисте страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті.

Обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 року № 959 «Про затвердження Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті»із змінами і доповненнями. Обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті поширюється на пасажирів залізничного, морського, внутрішнього водного, автомобільного і електротранспорту, крім внутрішнього міського, під час поїздки або перебування на вокзалі, в порту, на станції, пристані.

Застрахованими вважаються пасажири з моменту оголошення посадки в морське або річкове судно, поїзд, автобус або інший транспортний засіб до моменту завершення поїздки. Страховими випадками є, зокрема, тимчасова втрата застрахованою особою працездатності внаслідок нещасного випадку на транспорті.

Тобто, відповідно до вимог законодавства саме на перевізника покладений обов'язок забезпечувати та здійснювати страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті.

Положення наведених нормативних актів дають підстави для висновку, що застраховані пасажири (з квитками чи без них) мають право на відшкодування у страховій компанії, і виплата страхового відшкодування має здійснюватися відповідно до Закону України «Про страхування», а не Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у статті 32 якого чітко визначено, що відповідно до цього закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну життю та здоров'ю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та які є застрахованими відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України «Про страхування».

Саме таку правову позицію стосовно застосування до спірних правовідносин норми Закону України «Про страхування», а не Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», було висловлено при аналогічних обставинах у постанові Верховного суду України від 14 листопада 2018 року у справі № 640/20642/15-ц, яку відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України застосовує суд апеляційної інстанції у цій справі.

Враховуючи наведене, ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції належним чином не встановив в цій частині обставини стосовно відповідальності страхової компанії, які мають значення для правильного вирішення справи.

Висновки суду першої інстанції про те, що обов'язок із відшкодування шкоди позивачам не може бути покладено на ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» у порядку, визначеному Положенням про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, з тих підстав, що позивач вибрав інший спосіб захисту права, шляхом звернення з вимогами до страхової компанії, яка є зобов'язаною в силу полісу обов'язкового страхування цивільної відповідальності.

Тому, відповідно до пункту 32.3 статті 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодовує шкоду, заподіяну життю та здоров'ю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, оскільки такі особи є застрахованими відповідно до статті 7 Закону України «Про страхування», тобто шкоду, завдану пасажирам транспортного засобу повинна відшкодовувати ВАТ «УСК «Дженералі Гарант».

Стаття 51 ЦПК України передбачає наступні правила для залучення до участі у справі співвідповідача, заміни неналежного відповідача:

1. Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

2. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

3. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

4. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Вирішення питання про те, чи був ОСОБА_7 застрахованим в розумінні Закону України «Про страхування» та Постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 року № 959 «Про затвердження Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті» є визначальним для вирішення цієї справи.

Оскільки судом першої інстанції допущені порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій стосовно особи, яка не була залучена до розгляду справи, судове рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до ПрАТ СК «Провідна» підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в цій частині у задоволенні позову, з причини звернення з цим позовом до неналежного відповідача.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального і процесуального права і тому відповідно до ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367,368, п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 01 березня 2018 року скасувати в частині стягнення з ПАТ «СК «Провідна на користь ОСОБА_5 на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - 39010 гривень, на відшкодування моральної шкоди-5000 гривень, а всього 44010 гривень.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 17.12.2018 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

П.В.Кісь.