Номер провадження: 22-ц/785/6396/18
Номер справи місцевого суду: 510/606/18
Головуючий у першій інстанції Сорокін К. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2018 року м. Одеса

Справа № 510/606/18

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Дроганової Ю.С.,

учасники справи:

- позивачі - 1) ОСОБА_2, 2) ОСОБА_3, 3) ОСОБА_4, 4) ОСОБА_5, 5) ОСОБА_6, 6) ОСОБА_1, 7) ОСОБА_19, 8) ОСОБА_20, 9) ОСОБА_7, 10) ОСОБА_8, 11) ОСОБА_9, 12) ОСОБА_10, 13) ОСОБА_21, 14) ОСОБА_11, 15) ОСОБА_12, 16) ОСОБА_22,

- відповідачі - 1) іноземна компанія «BYO LTD» 2) іноземна компанія «ALBUS DENIZCILIK LTD. STI»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділені матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_21, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_22 до іноземної компанії «BYO LTD», іноземної компанії «ALBUS DENIZCILIK LTD. STI» про забезпечення морської вимоги, за апеляційною скаргою іноземної компанії «BYO LTD», поданою представником - ОСОБА_15, на ухвалуРенійського районного суду Одеської області, постановлену у складі судді Сорокіна К.В. 18 травня 2018 року, про забезпечення морської вимоги,

встановив:

02.04.2018 р. вищезазначені позивачі звернулися до суду з позовами про стягнення заборгованості по заробітній платі (Т.1, а. с. 5 - 12, 136 - 143).

23.04.2018 р. до суду надійшла заява ОСОБА_16, представника позивачів, про забезпечення морської вимоги (Т. 1, а. с. 117 - 124), яка була уточнена 17.05.2018 р. (Т. 2, а. с. 42 - 45).

Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 18.05.2018 р. заяву ОСОБА_16, представника позивачів, про забезпечення морської вимоги задоволено.

З метою забезпечення позову (морської вимоги) накладено арешт на судно т/х МАМБА Бі [МАМ В А В], ІМО 9189706, прапор - Панама, порт приписки - Панама Сіті, яке перебуває в Ренійському морському порту.

Заборонено капітану Ренійського морського порту, начальнику митного посту "Ізмаїльський" Одеської митниці ДФС, начальнику Ізмаїльського прикордонного загону Державної прикордонної служби України оформляти відхід судна т/х МАМБА Бі [МАМВА В), ІМО 9189706, прапор - Панама, порт приписки - Панама Сіті, з Ренійського морського торговельного порту.

ОСОБА_15, представник іноземної компанії «BYO LTD», в апеляційній скарзі просить

ухвалу суду скасувати. Постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви представника позивачів про забезпечення морської вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, при неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує, що власником судна є - іноземна компанія «BYO LTD». Разом з тим, управляє судном іноземна компанія «ALBUS DENIZCILIK LTD. STI», з якою у позивачів існують трудові правовідносини. Позивачами не надано документів на підтвердження морської вимоги. Арешт судна порушує право власності, спричиняє ріст кредиторської заборгованості, нарахування штрафних санкцій. Позов про стягнення заборгованості не підсудний судам України. Заборгованість по заробітній платі станом на 01.04.2017 р. погашена.

ОСОБА_15, представник іноземної компанії «BYO LTD», у судове засіданні не з'явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки не повідомив. Заяв та клопотань не надав.

22.08.2018 р. від ОСОБА_15, представника іноземної компанії «BYO LTD», надійшла заява про залишення апеляційної скарги без розгляду. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.08.2018 р. у задоволені вищевказаної заяви відмовлено.

ОСОБА_16, представник позивачів, у відзиві на апеляційну скаргу просить скаргу залишити без задоволення. Ухвалу суду залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції. Вказує, що відповідно до підписаних капітаном, в. о. капітана судна та скріплених судновою печаткою розрахунків загальна заборгованість по заробітній платі станом на 05.07.2017 р. становить - 42 992,00 доларів США. Існування морської вимоги підтверджується трудовими контрактами, розрахунками заборгованості по заробітній платі, судновою роллю з переліком членів екіпажу судна, листом інспектора Міжнародної федерації транспортників ОСОБА_18 від 25.07.2017 р.. Арешт судна, накладений судом, відповідає вимогам Конвенції 1952 року, оскільки судно, що ходить під прапором держави, яка не є договірною державою Конвенції, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з договірних держав, тобто і України. Справи про арешт судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, розглядаються судом за місцезнаходженням морського порту України, в якому перебуває судно. Судно на даний час знаходиться в акваторії Ренійського морського порту. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.08.2017 р. ухвала Ренійського районного суду Одеської області від 23.05.2017 р. про закриття провадження у справі була скасована. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представники позивачів у судовому засіданні підтримали викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у вирішені питання про забезпечення морської вимоги, думку осіб, які прийняли участь у судовому засіданні про можливість розгляду справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши виділені матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів зазначає наступне.

Постановляючи ухвалу про забезпечення морської вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спеціальним законодавством, яке регулює порядок арешту суден на території України, є - Міжнародна конвенція об уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна, від 10.05.1952 р. (далі - Конвенція 1952 року), ратифікована Законом України № 3702-17 від 07.09.2011 р., яка набрала чинності з 16.05.2012 р., ст. 2 і ч. 2 ст. 8 якої передбачають, що судно може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав стосовно морської вимоги.

Відповідно до ст. 1 Конвенції 1952 р. морська вимога означає вимогу, що виникає на підставі, зокрема, вимоги про сплату заробітної плати капітана, офіцерів чи екіпажу судна.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції 1952 р. встановлено, що арешт може бути накладений на конкретне судно, щодо якого виникла морська вимога.

У відповідності до ч. 4 ст. 3 Конвенції 1952 р., якщо у випадку договору оренди судна з передачею володіння фрахтувальнику фрахтувальник, а не зареєстрований власник, несе відповідальність щодо морської вимоги, яка стосується цього судна,

позивач може накласти арешт на таке судно чи на будь-яке інше судно, що належить такому фрахтувальникові, з дотриманням положень цієї Конвенції, але жодне інше судно, що належить зареєстрованому власникові, не може бути піддано арештові у зв'язку з такими морськими вимогами.

Положення цього пункту застосовуються до будь-якого випадку, коли особа, яка не є зареєстрованим власником судна, є відповідальною щодо морської вимоги, яка стосується цього судна

Відповідно до ст. 4 Конвенції 1952 р. арешт на судно може бути накладений з дозволу суду Договірної Держави, в якій здійснено арешт.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Конвенції 1952 р. судно, що ходить під прапором Держави, яка не є Договірною Державою Конвенції, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав щодо будь-якої з морських вимог, що перераховані у статті 1, чи будь-якої іншої вимоги, щодо якої закон цієї Договірної Держави дозволяє арешт.

Відповідно до вимог ст. 41 Кодексу торговельного мореплавства України (далі - КТМ України) судно може бути арештоване чи звільнене з-під арешту тільки за рішенням суду, господарського суду або голови Морської арбітражної комісії.

Арешт судна означає будь-яке затримання судна або обмеження в його пересуванні, що здійснюється для забезпечення морських вимог, зазначених у ст. 42 КТМ України, під час перебування судна в морському порту України.

Відповідно до ст. 42 Кодексу торговельного мореплавства України, судно може бути арештоване тільки на морські вимоги. Морська вимога - це вимога, що виникає з права власності та інших майнових прав на судно, будівництво судна, управління, експлуатацію або комерційне використання судна, заставу судна чи здійснення заходів, пов'язаних з рятуванням судна, а саме вимога у зв'язку з заробітною платою та іншими коштами, що належать капітану, членам командного складу та іншим членам екіпажу у зв'язку з виконанням ними своїх службових обов'язків на борту судна, включаючи витрати на репатріацію і внески за соціальним страхуванням, що сплачуються від їх імені.

Враховуючи те, що на території України, а саме в акваторії Ренійського морського порту знаходиться іноземне судно т/х МАМБА Бі [МАМВА В], ІМО номер: 9189706, прапор - Панама, порт приписки - Панама Сіті, судновласник іноземна компанія «BYO LTD» має заборгованість по заробітний платі перед позивачами, відмовляється виплачувати її в добровільному порядку, то є всі підстави вважати, що боржники будуть і далі ухилятися від виконання потенційного рішення суду.

Крім того, суд враховує, те що, з 19.12.2016 р. страховий поліс № 50010653/2016-3 та страховий поліс № 51000742/2016-3 щодо страхування відповідальності Судновласника (відповідача) перед третіми особами анульовано у зв'язку з порушенням Судновласником умов проведення регістрової інспекції судна, відповідно до Підтвердження № 2, виданого компанією РаетсМарін від 05.01.2017 р.. Вказаний документ свідчить про відсутність чинного страхового покриття у Судна, що в свою чергу не дозволить Судновласнику внести альтернативне забезпечення та страхова компанія не буде нести відповідальність за зобов'язаннями відповідача щодо виконання потенційного рішення суду про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Також суд приймає до уваги, що Судно значно раніше може бути предметом стягнення для забезпечення виконання рішень по іншим судовим справам та реалізовано з публічних торгів без урахування вимог позивачів. Крім того, відповідач є нерезидентом, у якого відсутнє на території України представництва (філії), а також будь-яке рухоме та/або нерухоме майно окрім Судна.

Відомості про наявність у зареєстрованого судновласника грошових коштів або іншого майна на території України у суду відсутні.

Виходячи з вищенаведеного, з урахуванням вищевикладених обставин в їх сукупності, суд приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення морської вимоги може значно ускладнити або взагалі унеможливити виконання потенційного рішення суду та захист прав кожного з позивачів (Т. 2, а. с. 56 - 58).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції. Вважає, що цих висновків суд дійшов без порушень норм діючого законодавства.

Відповідно до позовних заяв (Т.1, а. с. 5 - 12, 136 - 143) предметом спору є - стягнення заробітної плати.

Відповідно до ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Вищевказане стосується й вимог про забезпечення морської вимоги - вимоги про стягнення заробітної плати.

Статтями 149, 150 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи може вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема, арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення заяви про забезпечення морської вимоги, оскільки з наданих позивачами доказів дійсно вбачається наявність спору між сторонами відносно стягнення заробітної плати членів екіпажу судна. Якщо не буде накладено арешт на морське судно, існує ймовірність істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів.

Доводи апелянта про те, що власником судна є - іноземна компанія «BYO LTD», управляє судном іноземна компанія «ALBUS DENIZCILIK LTD. STI», з якою у позивачів існують трудові правовідносини колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з вищевказаних положень

ч. 4 ст. 3 Конвенції 1952 р..

Доводи апелянта про не надання позивачами документів на підтвердження морської вимоги, погашення заборгованості по заробітній платі, спростовуються наявними у справіпідписаними капітаном судна, в. о. капітана судна та скріплених судновою печаткою розрахунками заборгованості по заробітній платі (Т. 1, а. с. 16 - 17, 147 - 150).

Доводи апелянта про те, що арешт судна порушує право власності, спричиняє ріст кредиторської заборгованості, нарахування штрафних санкцій, не приймаються колегією суддів до уваги, виходячи з наявності морської вимоги та вищевказаних положень Конвенції 1952 р..

Доводи апелянта про те, що позов про стягнення заборгованості не підсудний судам України є неспроможними, оскільки відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, якщо на території України відповідач у справі має рухоме майно, на яке можна накласти стягнення.

Частиною 5 ст. 30 ЦПК України передбачено, що справи про арешт судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, розглядається судом за місцезнаходженням морського порту України, в якому перебуває судно або до якого прямує, або порту реєстрації судна.

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо забезпечення морської вимоги відповідають положенням вищевказаних норм діючого матеріального та процесуального законодавства та роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, чинного на час перегляду рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи позов, докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_15, представника іноземної компанії «BYO LTD», а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу іноземної компанії «BYO LTD», подану представником ОСОБА_15,- залишити без задоволення.

УхвалуРенійського районного суду Одеської області від 18 травня 2018 року про забезпечення морської вимоги - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 31 серпня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе