ПОСТАНОВА

Іменем України

12 грудня 2018 року м. Кропивницький

справа № 398/2568/17

провадження № 22-ц/4809/117/18

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л. В.,

суддів Авраменко Т. М., Черненка В. В.

секретар Гончар В. В.,

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - адвокат ОСОБА_2,

відповідач - Олександрійська міська рада Кіровоградської області,

представник відповідача за довіреністю - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 травня 2018 року у складі судді Коліуш Г.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Олександрійської міської ради Кіровоградської області про визнання договору купівлі-продажу частки будинку дійсним та визнання права власності на частку житлового будинку,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Олександрійської міської ради Кіровоградської області про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання за ним права власності на квартиру.

Зазначав,що між ним та ОСОБА_5 18 травня 2016 року укладений у простій письмовій формі договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, відповідно до умов якого ОСОБА_5 , як продавець та ОСОБА_1, як покупець попередньо, у зв'язку з відсутністю у продавця правовстановлюючих документів на квартиру уклали цей договір, який в подальшому буде укладений в нотаріальній контор. Зазначено у договорі, що покупець набуває право користування після державної реєстрації квартири продавцем, покупець передає продавцю грошові кошти в сумі 100 000 гривень при підписанні цього договору. Власником квартири на час укладення вказаного договору купівлі-продажу була мати продавця - ОСОБА_6, яка пережила свого чоловіка ОСОБА_7 та померла 18 серпня 2014 року. ОСОБА_5 є спадкоємцем зазначеного нерухомого майна після смерті батьків, проживав разом з матір'ю до її смерті. Оформити право власності на квартиру та отримати правовстановлюючі документи на своє ім?я ОСОБА_5 не встиг, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер. У нього спадкоємці відсутні, тому нотаріально посвідчити договір неможливо.

Просив суд визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ним та ОСОБА_518 травня 2016 року, дійсним та визнати за ним право власності на квартиру (а.с. 1-3).

Пізніше уточнив позов, зазначив, що згідно архівної довідки батькові ОСОБА_5 - ОСОБА_7 належало на праві спільної часткової власності 13/25 частки житлового будинку, яку називали квартира НОМЕР_1, тому просив суд визнати договір купівлі-продажу 13/25 частки будинку АДРЕСА_5, укладений між ним та ОСОБА_5 18 травня 2016 року, дійсним та визнати за ним право власності на вказану частку житлового будинку (а.с.99).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд мотивував рішення тим, що позивачем та його представником не надано жодних належних та допустимих доказів, що ОСОБА_5 у встановленому законом порядку набув право власності на частку 13/25 будинку АДРЕСА_1 після смерті спадкодавця ОСОБА_7, тому позов про визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно не підлягає задоволенню (а.с. 135-136).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 просять скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального і процесуального права. Зазначають, що суд не взяв до уваги всі докази по справі, ухвалив рішення не заслухавши пояснення позивача та свідків, які не прибули у судове засідання з поважних причин. Крім того, суд не взяв до уваги довідку, яка відповідає дійсності і підтверджує, що ОСОБА_5 проживав з січня 2013 року без реєстрації у спірному будинку. Позивач після смерті ОСОБА_5 користувався будинком та проводив ремонтні роботи у ньому (а.с. 161-163).

Відповідач Олександрійська міська рада не надала суду відзив на апеляційну скаргу.

У зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Кіровоградської області справу передано до утвореного Кропивницького апеляційного суду, 08 жовтня 2018 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи визначено суддю-доповідача (а.с.168).

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника відкрито 11 жовтня 2018 рокув порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи (а.с.169), 29 жовтня 2018 року визначено склад колегії суддів для розгляду справи (а.с.177) та призначено судовий розгляд на 14 листопада 2018 року (а.с.178). За клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 12 грудня 2018 року (а.с.196).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги, а представник відповідача, належним чином під розписку повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив (а.с.201).

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 18 травня 2016 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 уклали у простій письмовій формі договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2.

За умовами цього договору, він укладений попередньо у зв?язку з відсутністю у ОСОБА_5 правовстановлюючих документів на квартиру. Сторони договору обумовили, що після отримання документів, договір купівлі-продажу буде укладений в нотаріальній конторі.

У договорі купівлі-продажу зазначено, що власником квартири на час укладення попереднього договору є мати ОСОБА_5 -

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 18 серпня 2014 року. Відповідно до умов договору ОСОБА_5 прийняв на себе зобов?язання оформити правоустановлюючі документи на квартиру на своє ім?я. Передбачено, що покупець набуває право користування квартирою пілся державної реєстрації договору та що покупець передав продавцю100 000 гривень в оплату купленої квартири (а.с.7).

За інформацією з Державного реєстру речових прав від 30 жовтня 2017 року за №10196602 відомості в Державному реєстрі речових прав та реєстрі прав власності на нерухоме майно про зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_3 відсутні (а.с.63 ).

Згідно архівної довідки № 1152 від 01 листопада 2017 року, виданої ОМБТІ, станом на 01 січня 2013 року відомості про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_4 відсутні, право власності на будинок АДРЕСА_1 зареєстровано на праві спільної часткової власності за ОСОБА_8 - 12/25 частки та ОСОБА_7 - 13/25 частки на підставі договору купівлі-продажу від 27 грудня 1991 року (а.с.66).

Відповідно до свідоцтва про смерть від 13 березня 2012 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_7, батько ОСОБА_5, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с.13).

Свідоцтвом про право на спадщину від 01 грудня 2013 року підтверджується, що спадкоємцем ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, є його дружина ОСОБА_6. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) що знаходиться за адресою: м. Олександрія, вул. 40 років Жовтня, 26/1, площею 0,0562 га, яка належала спадкодавцю на праві власності. Право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом від 21 грудня 2013 року за №15134414. Відомості про прийняття в спадщину ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_7 спірної частки житлового будинку, відсутні (а.с.15,16).

ОСОБА_6, мати ОСОБА_5, померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с.11).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21 листопада 2016 року (а.с.12).

Згідно довідки голови квартального комітету № 34 Олександрійської міської ради, ОСОБА_5 проживав у спірному будинку без реєстрації з 13 січня 2013 року до дня своєї смерті (а.с.145).

Докази того, що ОСОБА_5 успадкував в установленому законом порядку спірну частку житлового будинку, відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків (ч.1 ст.202 ЦК України).

Частиною четвертою статті 203 ЦК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що спірний договір купівлі продажу нерухомого майна було укладено у простій письмовій формі, вимоги щодо нотаріального посвідчення договору та державної реєстрації не дотримано.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно частини другої статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

За змістом статті 210, частини третьої статті 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у випадках, встановлених законом, правочин підлягає державній реєстрації. Договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації.

Пленум Верховного Суду України в пункті 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз?яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини 2 статті 220 ЦПК України застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Статтею 657 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Отже, договір купівлі-продажу житлового будинку в силу ст. 657 ЦК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому не може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, і, відповідно, відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно.

Зазначені висновки узгоджуються з правовими позиціями висловленими в постановах Верховного Суду України від 18 квітня 2011 року № 6-28гс11 та від 19 червня 2013 року № 49цс13.

Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованого висновку суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Посилання на порушення судом норм процесуального права, яке полягало у розгляді справи без заслуховування пояснень самого позивача та свідків, є безпідставними, оскільки, як свідчать матеріали справи, позивач належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судовому засіданні 30 травня 2018 року, в якому було ухвалено судове рішення, був присутній представник позивача, позивач та заявлені ним свідки, викликані судом, в судове засідання не прибули. Сторона, яка заявила відповідне клопотання про допит свідків, їх явку в судове засідання не забезпечила.

Суд надав належну оцінку доказам, правильно здійснив тлумачення закону з урахуванням установлених обставин справи. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права.

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову не встановлено.

Керуючись ст.268, п.1 ч.1ст. 374, ст.375, 381-383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника адвоката ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2018 року.

Головуюча суддя Л. В. Суровицька

Судді Т. М.Авраменко

В. В.Черненко