Справа № 346/3908/17
Провадження № 22-ц/4808/362/18
Головуючий у 1 інстанції П'ятковський В. І.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на рішення Коломийського міськрайонного суду в складі судді П'ятковського В.І., ухвалене 19 вересня 2018 року в м. Коломиї Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 1 жовтня 2018 року, у справі за позовом АТ «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року АТ «ПроКредит Банк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21 червня 2007 року між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2 укладено рамкову угоду №1214 з лімітом кредитування 100 000,00 доларів США. Відповідно до умов договору про надання траншу №13.5191/1214 від 21 червня 2007 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 28 000,00 доларів США строком на 72 місяці зі сплатою 13,5 % річних. Згідно з договором про надання траншу №13.5191/1214-2 від 18 липня 2007 року, до якого 28 лютого 2014 року вносились зміни, йому також надано кредит у розмірі 28 000,00 доларів США з кінцевим строком погашення - 20 червня 2016 року. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за рамковою угодою та за кредитним договором, 21 червня 2007 року ОСОБА_1 передано в іпотеку житловий будинок загальною площею 150,5 кв.м та земельну ділянку площею 0,0606 га по АДРЕСА_1. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 7 березня 2017 року та рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 травня 2007 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь банку заборгованість за договором про надання траншу у розмірі 611 810,86 грн та 611 810,86 грн пені відповідно. Оскільки вказані судові рішення не виконані, банк з урахуванням уточнення позовних вимог просив в рахунок часткового погашення заборгованості за цією рамковою угодою та договорами про надання траншу на загальну суму 1 223 621,72 грн звернути стягнення на належні ОСОБА_1 на праві приватної власності житловий будинок загальною площею 150,5 кв.м та земельну ділянку площею 0,0606 га, кадастровий номер НОМЕР_1, та знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, що підлягає сплаті АТ «Про Кредит Банк» шляхом реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Посилаючись на висновок про вартість майна у звіті №ПКБ-244-17-02 та №ПКБ-244-1701 від 2 листопада 2017 року встановити початкову ціну предмета реалізації: житлового будинку в розмірі 675 500,00 грн та земельної ділянки у розмірі 144 000,00 грн, або на рівні, не нижчому за звичайні ціни та цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчім дій. Також припинити право власності відповідача на вказане майно.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 19 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірний житловий будинок є єдиним місцем її постійного проживання та іншого такого майна на праві власності майновий поручитель ОСОБА_1 не має. Тому відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» таке майно не може бути примусово стягнуте.

В апеляційній скарзі АТ «ПроКредит Банк» посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором. Натомість, лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з п. 4 Закону №1304-VІ протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відзиву на апеляційну скаргу учасниками справи не подано.

В засідання апеляційного суду учасника справи не з'явилися будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Відтак, згідно ст. 372 ЦПК України перешкод розглядові справи у їх відсутності не встановлено.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 21 червня 2007 року між ЗАТ «ПроКредит Банк», правонаступником якого є АТ «ПроКредит Банк», та ОСОБА_2 укладено рамкову угоду № 1214, відповідно до якої кредитор на положеннях та умовах цієї угоди та договорів про надання траншу відкриває позичальнику кредитну лінію терміном на 120 місяців в розмірі, що не може перевищувати 100 000,00 доларів США (а.с.7 т.1).

На підставі та в межах рамкової угоди між банком та позичальником укладено договір про надання траншу №13.5191/1214 від 21 червня 2007 року, згідно якого останьому надано кредит в сумі 28 000,00 доларів США на строк користування 72 місяці, з процентною ставкою13,5 % річних (а.с.8-10 т.1).

Також 18 липня 2007 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання траншу №13.5191/1214-2, за яким позичальник отримав кредит у розмірі 28 000,00 доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 13,5 % річних. Згідно додатку 1 до цього договору в редакції від 28 лютого 2014 року кінцевий строк погашення кредиту встановлено 20 червня 2016 року (а.с.11-14 т.1).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за рамковою угодою та договорами траншу 21 червня 2007 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1, яка є майновим поручителем ОСОБА_2, укладено договір іпотеки №1214-ІД01, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Трачук Л.В. (а.с.24-25 т.1). Відповідно до п.1.1. цього договору іпотекодавець передала в іпотеку нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7. Зокрема, будинок загальною площею 150,5 кв.м, житлова площа 72,8 кв.м, та земельну ділянку площею 0,0606 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вказане майно є приватною власністю іпотекодавця та належить їй на підставі договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 29 жовтня 2002 року та Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_2 відповідно.

Сторони на підставі акта оцінки предметів іпотеки, який є невід'ємною частиною цього договору, досягли згоди щодо оціночної їх вартості в сумі 353 500,00 грн. Протягом дії даного договору оціночна вартість предметів іпотеки відображається у новому акті оцінки предметів іпотеки, який є невід'ємною частиною цього договору і оформляється іпотекодержателем в простій письмовій формі з відома іпотекодавця без необхідності внесення змін до даного договору (п.1.2).

З матеріалів справи вбачається, що позичальник взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість. А тому рішенням Коломийського міськрайонного суду від 7 березня 2007 року з ОСОБА_2 на користь АТ «ПроКредитБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 611 810,86 грн та 18 353,34 грн судового збору. Відмовлено у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені та у задоволенні позову до ОСОБА_1 (а.с.17-20 т.1). Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 травня 2017 року вказане рішення в частині відмови у задоволенні стягнення пені та судового збору скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «ПроКредитБанк» заборгованість по пені у розмірі 611 810,86 грн та 18 354,00 грн судового збору. В решті судове рішення залишено без змін (а.с.21-23 т.1).

Саме на встановлену судовими рішення заборгованість у розмірі 1 223 621,72 грн позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з пунктом 1 Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304-VII) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Відтак, установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону № 1304-VII протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, тому й не може бути мотивом для відмови в позові. Натомість є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону № 1304-VII не підлягає виконанню.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що Закон №1304-VII не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів. А тому, висновок про те, що спірне майно не може бути примусово стягнуте колегія суддів вважає помилковим.

За змістом ст. 5 договору іпотеки іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги (в т.ч. достроково) шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання чи неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором. Звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися за вибором іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання або на підставі виконавчого напису нотаріуса згідно §2 та §3 цієї статті, або на підставі рішення суду.

Враховуючи, що ОСОБА_2 неналежним чином виконував умови кредитного договору, станом на день розгляду справи рішення про задоволення вимог кредитора боржником не виконано, колегія суддів вважає, що іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням за рахунок предмета іпотеки.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог цього Закону(стаття 41 Закону України «Про іпотеку»).

За змістом ст. 43 Закону України «Про іпотеку» початкова ціна продажу іпотеки може встановлюватися рішенням суду за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність.

Згідно зі звітом №ПКБ-244-17-02 про оцінку вартості майна від 2 листопада 2017 року ринкова вартість житлового будинку по АДРЕСА_4 на дату оцінки становила без ПДВ 675 500,00 грн (а.с.96-140 т.1).

Відповідно до звіту №ПКБ-244-17-01 про оцінку вартості майна від 2 листопада 2017 року ринкова вартість земельної ділянки площею 0,0606 га, кадастровий номер НОМЕР_1 на дату оцінки склала 144 000,00 грн (а.с.141-174 т.1).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну продажу предмету іпотеки у розмірі 675 500,00 для реалізації житлового будинку, та 144 000,00 грн для реалізації земельної ділянки або на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

З матеріалів справи вбачається, що з 19 червня 2007 року ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала АДРЕСА_3 (а.с.32,39 т.1). Згідно із довідкою сектору видачі довідок Управління надання адміністративних послуг відділу ведення реєстру територіальної громади Коломийської міської ради від 16 лютого 2018 року №892 відповідач зареєстрована АДРЕСА_5 (а.с.205 т.1).

Зі змісту інвентаризаційного акту про знищення від 10 серпня 2018 року вбачається, що комісією у складі сертифікованого архітектора Петрича С.І., архітектора Андрейчук І.М. за участі ОСОБА_1 встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_6 повністю демонтований. Земельна ділянка під ним вільна від забудови, будь-яких інших будівель та споруд на місці демонтованого будинку не виявлено (а.с.228 т.1).

Будь-які докази на підтвердження того, що відповідач має інше житло в матеріалах справи відсутні.

З урахування викладеного, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника.

Враховуючи, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», на думку колегії суддів позовна вимога щодо припинення права власності ОСОБА_1 щодо спірного майна є передчасною.

При цьому колегія суддів враховує, що із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням.

Як передбачено п. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову АТ «ПроКредит Банк»

З огляду на це апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року роз'яснено, що вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру, якщо така вимога пред'явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов'язання (стягнення заборгованості тощо).

А тому колегія суддів вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 4 000,00 грн понесених судових витрат (1600,00 грн - судовий збір за подання позову + 2 400,00 грн - судовий збір за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 19 вересня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за рамковою угодою №1214 від 21 червня 2007 року, договором про надання траншу №13.5191/1214 від 21 червня 2007 року та договором про надання траншу № 13.5191/1214-2 від 18 липня 2007 року, укладеними між Акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2, в розмірі 1 223 621,72 грн, з яких: 463 123,95 грн -капітал, 72 394,65 грн - проценти, 76 292,26 грн - проценти за неправомірне користування кредитом та 611 810,86 грн - пеня, звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок загальною площею 150,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування НОМЕР_3 від 29 жовтня 2002 року, та земельну ділянку площею 0,0606 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1, належній ОСОБА_1 на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, Серія НОМЕР_2, шляхом реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження.

Встановити початкову ціну реалізації для житлового будинку в розмірі 675 500,00 згідно Звіту №ПКБ-244-17-02 про оцінку вартості майна, для земельної ділянки у розмірі 144 000,00 грн згідно Звіту №ПКБ-244-17-01 про оцінку вартості майна, або на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства 4000,00 грн понесених судових витрат.

Постанова суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Ясеновенко