Номер провадження: 22-ц/785/3558/18
Головуючий у першій інстанції Жуган Л. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2018 року м. Одеса

Справа № 521/20732/14-ц

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Драганової Ю.С.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4,

- відповідач - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності в порядку спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_6, представника ОСОБА_7, нарішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Жуган Л.В. 01 березня 2017 року в м. Одесі,

встановив:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з уточненим у квітні 2015 р. вищевказаним позовом, в якому остаточно просить: 1) визнати право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8; 2) встановити наявність нікчемного правочину, а саме - договору дарування ОСОБА_8 належної їй квартири АДРЕСА_2, ОСОБА_9 від 25.07.1996 р.; 3) застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_3; 4) припинити право власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_2.

Встановити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого зазначене рішення є підставою для здійснення державної реєстрації права власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2.

ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги тим, що у 2006 р. невстановлені особи виготовили ряд підроблених документів від імені ОСОБА_8, зокрема, договір дарування від 25.07.1996 р. ОСОБА_8 належної їй квартирі вигаданій особі - ОСОБА_9. Згідно відомостей з Сьомої Одеської державної нотаріальної контори вказаний договір дарування між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 нотаріально не реєструвався.

На підставі підробленого договору дарування, начебто оформленого 25.07.1996 р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, 19.12.2006 р. спірна квартира була відчужена за договором купівлі-продажу ОСОБА_10. В подальшому 20.12.2006 р. була продана - ОСОБА_11, 22.06.2007 р. була придбана з прилюдних торгів ОСОБА_12, а 04.09.2009 р. продана ОСОБА_13. 27.06.2013 р. на підставі договору дарування власником квартири стала ОСОБА_5, у власності якої перебуває і на даний час.

17.03.2007 року СУ ОМУ ГУМВС України в Одеській області було порушено кримінальну справу №6 за фактом шахрайства, за ознаками злочину, передбаченого ч .4 ст. 190 КК України. На даний час кримінальна справа знаходиться в провадженні Приморського районного суду м. Одеси.

Власник спірної квартири ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 р.. Вона є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_8. Звернулась до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із тим, що належна спадкодавцю - ОСОБА_8 квартира АДРЕСА_3, зареєстрована за іншою особою.

Посилаючись на те, що квартира вибула із власності ОСОБА_8 шахрайським шляхом, за відсутності її волевиявлення на відчуження свого майна, позивач вважає, що договір дарування, оформлений 25.07.1996 р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, є нікчемним, як і всі оформлені на його підставі послідуючі правочини щодо відчуження квартири АДРЕСА_2 (Т. 1, а. с. 3 - 7, 151 - 153 зворотня сторона).

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08.06.2015 р. (Т. 1, а. с. 229 - 235) вищевказаний уточнений позов ОСОБА_4 задоволено.

Встановлено нікчемність договору дарування квартири АДРЕСА_4, оформленого 25.07.1996 р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, посвідченого державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 4-2566.

В порядку застосування наслідків недійсності нікчемного правочину витребувано від ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_5, загальною площею - 29,6 кв. м., житловою площею - 17,0 кв. м., яка складається із: житлової кімнати (4), площею - 17,0 кв. м., кухні (3), площею - 5,7 кв. м., вбиральні (поєднаної) (2), площею - 2,8 кв. м., коридору (1), площею - 3,4 кв. м., балкону, площею - 0,7 кв. м..

Припинено право власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_5, загальною площею - 29,6 кв. м., житловою площею - 17,0 кв. м., яка складається із: житлової кімнати (4), площею - 17,0 кв. м., кухні (3), площею - 5,7 кв. м., вбиральні (поєднаної) (2), площею - 2,8 кв. м., коридору (1), площею - 3,4 кв. м., балкону, площею - 0,7 кв. м..

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 р., на квартиру АДРЕСА_5, загальною площею - 29,6 кв. м., житловою площею - 17,0 кв. м., яка складається із: житлової кімнати (4), площею - 17,0 кв. м., кухні (3), площею - 5,7 кв. м., вбиральні (поєднаної) (2), площею - 2,8 кв. м., коридору (1), площею - 3,4 кв. м., балкону, площею - 0,7 кв. м..

Встановлено порядок виконання рішення суду, за яким рішення суду є підставою для Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції реєстрації за ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_5, загальною площею - 29,6 кв. м., житловою площею - 17,0 кв. м., яка складається із: житлової кімнати (4), площею - 17,0 кв. м., кухні (3), площею - 5,7 кв. м., вбиральні (поєднаної) (2), площею - 2,8 кв. м., коридору (1), площею - 3,4 кв. м., балкону, площею - 0,7 кв. м..

Ухвалою Малиновського районного м. Одеси від 18.02.2016 р. заява ОСОБА_5 від 28.12.2015 р. про перегляд вищевказаного заочного рішення задоволена.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08.06.2015 р. скасовано. Справу призначено до розгляду в загальному порядку.

14.03.2016 р. ОСОБА_4 доповнила та уточнила свої вимоги і додатково просила: 1) скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав у вигляді запису № 1458274 від 27.06.2013 р. (індексний номер 3512576) про право власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_5, загальною площею - 29,6 кв. м.; 2) визначити порядок виконання рішення суду шляхом скасування запису № 1458274 від 27.06.2013 р. про право власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_5 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майн (Т. 2, а. с. 28 - 28 зворотня сторона).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01.03.2016 р. позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Встановлено нікчемність договору дарування квартири АДРЕСА_6, оформленого 25.07.1996 р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, посвідченого державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 4-2566.

В порядку застосування наслідків недійсності нікчемного правочину витребувано від ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_5, загальною площею - 29,6 кв. м., житловою площею - 17,0 кв. м., яка складається із: житлової кімнати (4), площею - 17,0 кв. м., кухні (3), площею - 5,7 кв. м., вбиральні (поєднаної) (2), площею - 2,8 кв. м., коридору (1), площею - 3,4 кв. м., балкону, площею - 0,7 кв. м..

Припинено право власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_5, загальною площею - 29,6 кв. м., житловою площею - 17,0 кв. м., яка складається із: житлової кімнати (4), площею - 17,0 кв. м., кухні (3), площею - 5,7 кв. м., вбиральні (поєднаної) (2), площею - 2,8 кв. м., коридору (1), площею - 3,4 кв. м., балкону, площею - 0,7 кв. м..

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, на квартиру АДРЕСА_5, загальною площею - 29,6 кв. м., житловою площею - 17,0 кв. м., яка складається із: житлової кімнати (4), площею - 17,0 кв. м., кухні (3), площею - 5,7 кв. м., вбиральні (поєднаної) (2), площею - 2,8 кв. м., коридору (1), площею - 3,4 кв. м., балкону, площею - 0,7 кв. м..

Встановлено порядок виконання рішення суду, за яким рішення суду є підставою для скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису №1458274 від 27.06.2013 р. про право власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_2, здійсненого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_14, та реєстрації за ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_7, загальною площею - 29,6 кв. м., житловою площею - 17,0 кв. м., яка складається із: житлової кімнати (4), площею - 17,0 кв. м., кухні (3), площею - 5,7 кв. м., вбиральні (поєднаної) (2), площею - 2,8 кв. м., коридору (1), площею - 3,4 кв. м., балкону, площею - 0,7 кв. м..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 20.03.1996 р. УЖКГ міськвиконкому Одеської міської ради народних депутатів, зареєстрованого за №3-7764, належала квартира АДРЕСА_3. Право власності ОСОБА_8 було зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН», що підтверджується довідкою КП «БТІ» ОМР № 450383.67.14 від 23.12.2014 р..

12.12.2006 р. невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи квартирою АДРЕСА_8 яка належала ОСОБА_8.

По факту заволодіння шахрайським шляхом квартирою АДРЕСА_8 порушено кримінальну справу №6 за ознаками ч. 4 ст. 190 КК України, що підтверджується постановою про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження від 17.03.2007 р..

Згідно обвинувального акту по кримінальній справі №3, затвердженого заступником прокурора м. Одеси, за обвинуваченням ОСОБА_15 по ст. 190 ч. 4, ст. 358 ч. ч. 2, 3, 15, ст. 2-369 ч. 1 КК України, та інших осіб, встановлено, що в грудні 2006 року ОСОБА_15, маючи умисел спрямований на заволодіння шахрайським шляхом квартирою АДРЕСА_8 яка належала ОСОБА_8, вступив в попередній зговір з невстановленими особами.

Здійснюючи єдиний злочинний намір, ОСОБА_15, діючи в групі осіб з невстановленою особою, при невстановлених слідством обставинах виготовили підроблені документи, а саме: договір дарування від 25.07.1996 р. квартири АДРЕСА_8, згідно якого ОСОБА_8 подарувала, ОСОБА_9 прийняв в дар вищезазначену квартиру; свідоцтво про право власності №12-1703 від 07.05.1999 р., яке зареєстрували в послідуючому в КП «ОМБТІ та РОН», отримавши таким чином право розпоряджатися вищевказаною квартирою; паспорт громадянина України НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, вклеївши до нього фотографію невстановленої особи, а також довідку №1015 від 07.12.2006 р. дільниці №1 КП ДЕЗ «Черьомушки», видану на ім'я ОСОБА_9, про те, що він дійсно проживає в квартирі АДРЕСА_8

В подальшому ОСОБА_15, діючи згідно раніше розподілених злочинних ролей, продовжуючи свої злочинні дії, з метою реалізації вищевказаної квартири, надав інформацію про продаж квартири приватному маклеру ОСОБА_16, ввівши її в оману щодо справжності правовстановлюючих документів на квартиру.

Приватний маклер ОСОБА_16, будучи введеною в оману ОСОБА_15 та невстановленою особою, підшукала покупця на цю квартиру - ОСОБА_10.

Після чого, 12.12.2006 року ОСОБА_15 та невстановлена особа, з метою заволодіння шахрайським шляхом квартирою АДРЕСА_8 та укладення правочину купівлі-продажу вищевказаної квартири, знаходячись в приміщенні нотаріальної контори, розташованої по АДРЕСА_15 надали приватному нотаріусу Рюміній О.О. завідомо підроблені документи, а саме: договір дарування від 25.07.1996 р. квартири АДРЕСА_4, згідно якого ОСОБА_8 подарувала, ОСОБА_9 прийняв в дар вищезазначену квартиру; свідоцтво про право власності №12-1703 від 07.05.1999 р.; паспорт громадянина України НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1; довідку №1015 від 07.12.2006 р. дільниці №1 КП ДЕЗ «Черьомушки», видану на ім'я ОСОБА_9 про те, що він дійсно проживає в квартирі АДРЕСА_8

Приватний нотаріус Рюміна О.О., будучи введеною в оману щодо дійсності правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_4, які були передані їй ОСОБА_15 та невстановленою особою, в приміщенні нотаріальної контори, розташованої за адресою - АДРЕСА_15 засвідчила правочин купівлі-продажу вищевказаної квартири між ОСОБА_10 та ОСОБА_9, який насправді власником цієї квартири не був.

Після укладення правочину ОСОБА_10 передала в якості оплати за придбану нею квартиру АДРЕСА_4 ОСОБА_15 та невстановленій особі гроші в сумі - 45 000 доларів США, що згідно курсу НБУ склало - 227 250 грн..

Вищевказану суму грошових коштів, отриману від реалізації квартири АДРЕСА_4, ОСОБА_15 та невстановлена особа розподілили між собою, згідно часткової участі.

Таким чином, ОСОБА_15 та невстановлена особа порушили право власності ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_4, спричинивши їй шкоду на суму - 250 000 грн..

Кримінальна справа №3 за обвинуваченням ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_15 та інших знаходиться на судовому розгляді в Приморському районному суді м. Одеси.

Відповідно до постанови Приморського районного суду м. Одеси від 30.12.2015 р. вбачається, що провадження по справі щодо ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_4, зупинено у зв'язку з його хворобою.

Суд вважає, що зупинення провадження по кримінальній справі щодо ОСОБА_15 порушує права позивача ОСОБА_4 щодо визнання та оформлення її права власності, з підстав чого суд вважає за доцільне розглянути вказану цивільну справу до закінчення розгляду кримінального провадження в суді.

Згідно листа Сьомої Одеської державної нотаріальної контори №4212/01-16 від 24.10.2014 р. також вбачається, що державним нотаріусом ОСОБА_23 договір дарування ОСОБА_8 квартири АДРЕСА_2, ОСОБА_9, за реєстровим №4-2566, не посвідчувався.

Враховуючи вищевикладене та обставини того, що договір дарування квартири АДРЕСА_3, оформлений від 25.07.1996 р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, ніколи не укладався та не був посвідчений нотаріально, був підроблений сторонніми особами зі злочинним наміром, а ОСОБА_8 ніколи не виявляла власної волі щодо відчуження належної їй квартири, суд вважає, що цей договір дарування не відповідає вимогам закону та є нікчемним.

Встановлено, що ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 04.02.2013 р. Відділом ДРАЦС у м. Одесі РС ОМУЮ, актовий запис №1208.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.08.2013 р. по справі №2/1522/11889/11 за позовом ОСОБА_24 до ОСОБА_4 про визнання родинних відносин та права на спадкування та за об'єднаним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_24 про визнання родинних відносин та права на спадкування було встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_8 з 21.09.2007 р. по день смерті ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_5 р.. Визнано, що ОСОБА_4 є двоюрідною онукою ОСОБА_8, що є четвертим ступенем споріднення. Визнано за ОСОБА_4 право на спадщину за законом у четверту чергу після померлої ОСОБА_8.

Згідно матеріалів спадкової справи Сьомої Одеської державної нотаріальної контори №432/2013 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 р. ОСОБА_8 вбачається, що позивач ОСОБА_4 звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8.

Інша особа, яка звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 - ОСОБА_24 подала до нотаріальної контори 26.10.2013 р. заяву, в якій зазначила про відсутність у неї документів та доказів на підтвердження родинних відносин між нею та спадкодавцем, визнала безумовне право ОСОБА_4 на спадщину після смерті ОСОБА_8.

Інші спадкоємці, згідно наданої суду спадкової справи, у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертались.

Таким чином, встановлено, що єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_8, який належним чином прийняв спадщину, є - ОСОБА_4.

Постановою державного нотаріуса Сьомої Одеської державної нотаріальної контори від 21.11.2014 р. було відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, яка розташована за адресою - АДРЕСА_9. Підставою для такої відмови стало те, що ОСОБА_4 надала до нотаріальної контори правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_2, право власності на яку зареєстровано на ім'я ОСОБА_8, а згідно відомостей КП «БТІ» ОМР право власності на вищевказану квартиру зареєстровано на ім'я іншої особи.

Згідно відомостей КП «БТІ» ОМР №450383.67.14 від 23.12.2014 р. встановлено, що на підставі нікчемного договору дарування від 25.07.1996 р. право власності на квартиру АДРЕСА_2, було зареєстровано за ОСОБА_9.

В подальшому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського МНО Рюміною О.О. 12.12.2006 р., право власності на квартиру АДРЕСА_2, було зареєстровано за ОСОБА_10.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 20.12.2006 р., укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_11, посвідченого приватним нотаріусом Одеського МНО Рюміною О.О. 12.12.2006 р., право власності на квартиру АДРЕСА_2, було зареєстровано за ОСОБА_11.

27.06.2007 р. право власності на квартиру АДРЕСА_2, було зареєстровано за ОСОБА_25 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого 22.06.2007 р. приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_26, зареєстрованого в реєстрі за №6771.

На підставі договору купівлі-продажу між ОСОБА_25 та ОСОБА_27, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори 04.09.2007 р. за реєстровим №7-2751, право власності на квартиру АДРЕСА_2 було зареєстровано за ОСОБА_27.

27.06.2013 р. між ОСОБА_27 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування, згідно якого ОСОБА_27 подарував, а ОСОБА_5 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_2. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського МНО Дєордієвою І.В., зареєстрований за №2973, що підтверджується матеріалами відповідного нотаріального провадження.

Таким чином, на даний час право власності на квартиру АДРЕСА_2, зареєстровано за ОСОБА_5, що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна №30910866 від 12.12.2014 р..

У зв'язку з тим, що квартира АДРЕСА_2, за життя належала ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 20.03.1996 року УЖКГ міськвиконкому Одеської міської ради народних депутатів, зареєстрованого за №3-7764, та вибула із її законного володіння по за її волі, тому суд вважає, що квартира АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_8, є об'єктом спадкування.

Оскільки квартира АДРЕСА_2 була відчужена від імені ОСОБА_8 без її волі та на підставі нікчемного правочину, суд вважає необхідним за заявою спадкоємця ОСОБА_8 позивача ОСОБА_4 застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та витребувати спірне нерухоме майно від ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, припинити право власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_2.

Враховуючи те, що позивач є спадкоємцем за законом, у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори за прийняттям спадщини, суд задовольняє позов, та визнає за ОСОБА_4 право власності на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_10, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 р..

Згідно ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав .

Відповідно до п. 9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі: рішень судів, що набрали законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи наведене, суд вважає можливим встановити порядок виконання рішення суду відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за яким рішення суду є підставою для органу державної реєстрації прав - Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції для скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису №1458274 від 27.06.2013 р. про право власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_2, та реєстрації за ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_10 (Т. 2, а. с. 67 - 74).

ОСОБА_6, представник ОСОБА_7, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що передчасним є посилання суду на наявність кримінальної справи, яка не розглянута, вироку по якій не постановлено, а тому особа є невинною. ОСОБА_8 не була залучена до участі у кримінальній справі у якості потерпілої. ОСОБА_7 набула право власності на квартиру на законних підставах. Право власності підлягає захисту шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння, а не шляхом визнання правочину недійсним.

24.03.2017 р., після надходження справи до апеляційного суду, суддею-доповідачем визначено суддю Гайворонського С.П.. У зв'язку із звільненням судді Гайворонського С.П. у відставку у липні 2017 р. суддею-доповідачем визначено суддю Заїкіна А.П..

ОСОБА_7, її представник - ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Судова повістка повернулася до суду з приміткою пошти - «За закінченням строку зберігання».

ОСОБА_29, представник ОСОБА_4, у запереченнях на апеляційну скаргу вважає необхідним скаргу залишити без задоволення. Рішення суду залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказує, що спірна квартира вибула із володіння власника поза його волею. Суд правильно застосував наслідки недійсності правочину та витребував квартиру. ОСОБА_4 є єдиним спадкоємцем померлої ОСОБА_8.

ОСОБА_29, представник ОСОБА_4, у судовому засіданні підтримав викладені у запереченнях на апеляційну скаргу доводи та вимоги. Додатково пояснив, що кримінальна справа відносно ОСОБА_15 ще не розглянута.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у вирішені спору, думку учасників, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи, освідомленість апелянта та його представника про розгляд справи, оскільки вони належним чином були сповіщені про попереднє судове засідання, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, чинних на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам законодавства у повній мірі не відповідає.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог про встановлення нікчемності договору дарування квартири від 25.07.1996 р., витребування спірної квартири від ОСОБА_7 спірної квартири, припинення права власності ОСОБА_7 на спірну квартиру та визнання права власності на спірну квартиру за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 203, 215, 216, 220, 1264, 1268, 1270 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення судом першої інстанції, ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України) права.

Виникли правовідносини з приводу встановлення нікчемності правочину, спадкування, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 1 ст. 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до роз'яснень, які містять у п. п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Відповідно до ст. ст. 215, 216 ЦК вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

За ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Оскільки беззаперечно встановлено, що позивачка є єдиною спадкоємицею за законом, спірна квартира вибула із володіння померлої ОСОБА_8 поза її волею, вірним є висновок суду про задоволення вимог про встановлення нікчемності договору дарування від25.07.1996 р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, визнання права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом за ОСОБА_4, витребування спірної квартири на користь ОСОБА_4 від ОСОБА_7.

Доводи апелянта про те, що кримінальна справа ще не розглянута, а тому винність особи у шахрайському заволодінні спірною квартирою не встановлена,ОСОБА_8 не була залучена до участі у кримінальній справі у якості потерпілої, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки вони не спростовують висновки суду першої інстанції, що спірна квартира вибула з володіння ОСОБА_8 поза її волею.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про витребування спірної квартири в порядку застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Одночасне застосування ст. ст. 203, 215, 216 та ст. 388 ЦК України є неможливим.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 р. майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Частиною 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно із ч. 2 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Доводи апелянта про те, що право власності підлягає захисту шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння, а не шляхом визнання правочину недійсним, є обґрунтованими.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині витребування спірної квартири в порядку застосування наслідків недійсності нікчемного правочину зроблено при неправильному застосуванні норм матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні. Абзаци перший, другий, третій, четвертий, п'ятий резолютивної частини рішення необхідно викласти в новій редакції за вищевказаного обґрунтування.

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, представника ОСОБА_7, - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від01 березня 2017 року - змінити.

Викласти абзаци перший, другий, третій, четвертий, п'ятий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити частково.

Встановити нікчемність договору дарування квартири АДРЕСА_11, оформленого 25.07.1996 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, посвідченого державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №4-2566.

Витребувати від ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_12, загальною площею - 29,6 кв. м., житловою площею - 17,0 кв. м., яка складається з: - 4 - житлова кімната, площею - 17,0 кв. м.; - 3 - кухня, площею - 5,7 кв. м.; - 2 - вбиральня (поєднана), площею - 2,8 кв. м.; - 1 - коридор, площею - 3,4 кв. м.; - балкон, площею - 0,7 кв. м..

Припинити право власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_13, загальною площею - 29,6 кв. м., житловою площею - 17,0 кв. м., яка складається з: - 4 - житлова кімната, площею - 17,0 кв. м.; - 3 - кухня, площею - 5,7 кв. м.; - 2 - вбиральня (поєднана), площею - 2,8 кв. м.; - 1 - коридор, площею - 3,4 кв. м.; - балкон, площею - 0,7 кв. м..

Визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, на квартиру АДРЕСА_14, загальною площею - 29,6 кв. м., житловою площею - 17,0 кв. м., яка складається з: - 4 - житлова кімната, площею - 17,0 кв. м.; - 3 - кухня, площею - 5,7 кв. м.; - 2 - вбиральня (поєднана), площею - 2,8 кв. м.; - 1 - коридор, площею - 3,4 кв. м.; - балкон, площею - 0,7 кв. м.».

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 03 вересня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе