Справа№340/250/18
Провадження № 2/340/159/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року смт Верховина, Верховинський район, Івано-Франківська область

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Бучинського А.Б.,

з участю секретаря судового засідання Фурманюк В.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представників відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів про визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_6 сільської ради сьомого демократичного скликання пятнадцятої сесії від 25.05.2017, яким затверджено ОСОБА_3 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передано у власність земельну ділянку площею 0,1731 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :01:002:1025.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯД №831185 від 24.09.2007 вона є власником земельної ділянки площею 0,1134 га для ведення селянського господарства, яка знаходиться в с Ільці, ОСОБА_6 сільської ради, Верховинського району, Івано-Франківської області. При цьому ? частини даної земельної ділянки нею було отримано на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.06.2007 в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_7, якому дана земельна ділянка належала на праві власності згідно державного акту від 29.08.2002.

Відповідач по справі ОСОБА_3 захопила частину належної їй на праві власності земельної ділянки встановивши огорожу, пояснюючи це тим, що така належить їй на праві власності. З приводу даних обставин вона звернулася до ОСОБА_6 сільської ради та просила привести межі належної їй земельної ділянки у відповідність, шляхом демонтування встановленої ОСОБА_3 огорожі. Комісія ОСОБА_6 сільської ради встановила, що частина земельної ділянки, що захоплена ОСОБА_3 належить останній на праві власності, що підтверджено витягом з Державного земельного кадастру від 28.04.2017. При цьому така надана ОСОБА_3 на підставі рішення ОСОБА_6 сільської ради від 25.05.2017, яким затверджено проект землеустрою та надано безоплатно їй у власність.

Також комісія у звязку з відсутністю належної їй земельної ділянки на кадастровій карті, рекомендувала виготовити технічну документацію щодо встановлення та узгодження меж зі зміною конфігурації та площі земельної ділянки.

Вона виготовила технічну документацію на земельну ділянку площею 0,1134 га, однак сусіди, а також ОСОБА_6 сільська рада відмовилися від погодження меж земельної ділянки. Також державним кадастровим реєстратором, їй було відмовлено у внесенні відомостей по земельній ділянці до Державного земельного кадастру, у звязку з перетином земельної ділянки із земельною ділянкою ОСОБА_3

Зазначає, що жодного документу про погодження зовнішніх меж земельної ділянки відповідача ОСОБА_3 вона не підписувала, такі погодила сільська рада без її відома, а тому відповідачем ОСОБА_6 сільської радою при прийнятті рішення про затвердження проекту землеустрою та надання ОСОБА_3 безоплатно у власність земельної ділянки, не встановлено правдивість та повноту зазначених в ньому відомостей, що свідчить про неправомірність прийнятого рішення.

Оскільки відповідачами порушено її право на вільне та безперешкодне користування земельною ділянкою, що перебуває в її власності, просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 01.06.2018 відкрито провадження в справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання.

Відповідач ОСОБА_3 22.06.2018 подала на адресу суду відзив на позов, яким позовні вимоги не визнала. Вказала, що такий заявлений позивачем безпідставно та без підтвердження відповідними доказами, оскільки ОСОБА_6 сільська рада при винесенні оскаржуваного рішення діяла в межах своїх повноважень та з дотриманням вимог ст.ст.116,118 ЗК України. При цьому зазначила, що позивачем та її покійним чоловіком право власності на земельну ділянку площею 0,1134 га оформлено ще в 2002 році, а пізніше позивачкою в 2007 році і при виготовленні Державних актів на право приватної власності на земельну ділянку ними також виготовлялася технічна документація та такій присвоєно кадастровий номер, а тому будь-якого накладення земельних ділянок бути не може. Також вважає, що у відповідності з вимогами ст.121 ЗК України вона має право на отримання у власність земельної ділянки для обслуговування господарських будівель у межах с Ільці в розмірі 0,25 га.

Позивачем ОСОБА_1 03.07.2018 подано відповідь на відзив, якою вона заперечує обставини наведені відповідачем у відзиві. Зокрема зазначає, що ОСОБА_6 сільська рада при вирішенні питання щодо розпоряджання частиною належної їй на праві власності земельної ділянки, вийшла за межі своїх повноважень. Також погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами передбачено ст.198 ЗК України при виконанні кадастрової зйомки як комплексу робіт, що виконуються для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Однак проект землеустрою з нею, як суміжним землекористувачем не погоджувався, про виготовлення такого їй взагалі не було відомо. Також, не відповідає дійсності твердження відповідача про відсутність накладення земельних ділянок, оскільки таке підтверджується рішенням державного кадастрового реєстратора про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру від 17.04.2018 та акт комісії ОСОБА_6 сільської ради від 13.02.2018, яким було встановлено, що частина її земельної ділянки знаходиться у власності ОСОБА_3 Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 20.07.2018 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав наведених в позовній заяві, додатково пояснили, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки 0,1134 га, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку. Той факт, що на її земельну ділянку накладається земельна ділянка відповідачки ОСОБА_3, яка належить їй на праві власності, підтверджується рішенням державного кадастрового реєстратора про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру. Вважає, що ОСОБА_6 сільська рада при прийнятті оскаржуваного рішення не перевірила даних обставин та передчасно затвердила проект землеустрою та передала земельну ділянку у власність відповідачу. Оскільки вона не погоджувала межі земельної ділянки ОСОБА_3, а тому рішення сільської ради є неправомірним та підлягає скасуванню, просять позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 сільської ради, ОСОБА_4 позовні вимоги заперечила. Вказала, що оспорюваним рішенням відповідачу ОСОБА_3 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, який нею виготовлено у встановленому законом порядку. Зазначила, що позивач дійсно не погоджувала межі земельної ділянки відповідача ОСОБА_3 та з невідомих їй причин відмовилася від погодження, а тому у відповідності до ст.158 ЗК України комісія ОСОБА_6 сільської ради встановила та закріпила межі земельної ділянки площею 0,1731 га, яка на даний час вже знаходиться у власності ОСОБА_3

Також зазначила, що земельна ділянка площею 0,1134 га, якою користується позивач входила до земельної ділянки площею 0,7556 га яка в 1993 році була надана покійному чоловіку позивача ОСОБА_7 На даний час відомості про земельну ділянку площею 0,1134 га відсутні в Державному земельному кадастрі, межі земельної ділянки не визначені в натурі та не відповідають тим, що зазначені на місцевості, а тому точно встановити, чи накладаються земельні ділянки сторін, не можливо. Просить в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог з підстав наведених в запереченні на позов, додатково пояснили, що ОСОБА_3 отримала у власність земельну ділянку площею 0,1731 га для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських споруд в с Ільці присілок Грабовець, яка знаходилася в її користуванні у встановленому законом порядку. У користуванні позивача та її чоловіка перебували три земельні ділянки, дві з яких ними було відчужено раніше, та в користуванні залишилася одна, і то не відомо яка та де саме вона знаходиться. Вважають, що позивачем не наведено належних доказів, що підтверджують наведені в позові обставини, а тому просять в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд відмовляє в позові з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням ОСОБА_6 сільської ради від 05.07.2016 (а.с.25) ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,1731 га в с Ільці присілок Грабовець.

Відповідачем ОСОБА_3 виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (а.с.41-46), на підставі якого, 28.04.2017 державним кадастровим реєстратором відомості про земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1731 га, з кадастровим номером 010021025 в с Ільці присілок Грабовець, внесено до Державного земельного кадастру.

25.05.2017 рішенням ОСОБА_6 сільської ради (а.с.26) ОСОБА_3 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1731 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в с Ільці присілок Грабовець та передано безоплатно у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1731 га, з кадастровим номером 010021025 в с Ільці присілок Грабовець за рахунок земель комунальної власності в межах населеного пункту с Ільці.

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання недійсним та скасування рішення сільської ради від 25.05.2017, зокрема з тих підстав, що спірна земельна ділянка накладається на належну їй земельну ділянку, що порушує її право власності.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом.

У відповідності до вимог ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з положеннями ч.2 ст.78 ЗК України, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст.79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

При цьому як вбачається з ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв'язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно з ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений ст.118 ЗК України, зокрема ч. 9 статті встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно ст. 152 ЗК України визначено способи захисту прав на земельні ділянки. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду України у постанові № 7 від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

Усунення будь-яких порушень прав особи на землю може бути застосовано судом у разі встановлення, що таке порушення мало місце, в чому саме полягає таке порушення та якими доказами це підтверджується.

Дійсно, як вбачається з Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 831185 від 24.09.2007 виданого на підставі свідоцтва про право власності ВЕК №971180 від 26.06.2007 (а.с.7, 9,), позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1134 га, кадастровий номер 010020330, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с Ільці, Верховинський район, Івано-Франківська область, яка по межі від точки Г до точки А межує з земельною ділянкою «Костюк».

При цьому, згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.06.2007 серія ВЕК №971181 (а.с.8) ОСОБА_1 отримала право власності на ? частку в спільному майні подружжя, зокрема на ? земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,1134 га, яка належала покійному ОСОБА_7 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ІІ№049411, вид. ОСОБА_6 сільською радою Верховинського району, Івано-Франківської області 29.08.2002 (а.с.84). Даний Державного акт на право приватної власності на землю встановлює право власності ОСОБА_7 на три окремі земельні ділянки, зокрема ділянку №1 площею 0,1134, з опису меж якої вбачається, що дана земельна ділянка з точки В до точки Г межує з «Костюк». Дві інші земельні ділянки були відчужені ОСОБА_7 згідно договорів купівлі-продажу земельних ділянок (а.с.121,122).

Таким чином, з наведеного вбачається, що позивач являється власником земельної ділянки площею 0,1134 га, кадастровий номер 010020330, яка межує із земельною ділянкою відповідача ОСОБА_3 та була суміжним землекористувачем із відповідачем на момент передання земельної ділянки у власність відповідачу оскаржуваним рішенням від 25.05.2017.

Проте, в силу вимог ст.81 ЦПК України позивачем не доведено перед судом належними, допустимими та достатніми доказами факту, що її земельна ділянка на момент прийняття рішення відповідачем ОСОБА_6 сільською радою увійшла до складу земельної ділянки відповідача ОСОБА_3.

Так, у відповідності до положень ст.76 ЦПК України доказування у цивільних справах здійснюється за допомогою визначених засобів доказування, зокрема письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

За змістом правил щодо належності, допустимості та достатності доказів, доказування накладення земельних ділянок сторін одна на одну може здійснюватися різними засобами доказування, які містять інформацію щодо предмета доказування та в своїй сукупності можуть переконати суд про наявність чи відсутність обставин справи, які входять в предмет доказування (ст.77, 80 ЦПК України).

При цьому слід врахувати, що оскільки характер предмету доказування у даній справі лежить у площині дослідження фактичного місця розташування земельних ділянок сторін одна по відношенню до іншої, їх межі, розміри, координати розташування, тому вказані обставини потребують встановлення доказами, здобутими у визначений законодавством процесуальний спосіб, є допустимими, із застосуванням певних спеціальних технічних знань, вимірювальних приладів тощо. Одним із можливих засобів доказування є висновок експертизи, який може бути залучений до справи, як самою стороною у справі на її замовлення, так і за ухвалою суду по клопотанню сторони у справі.

Однак, висновку земельно-технічної експертизи щодо дослідження обставин вказаної справи, зокрема щодо питань про місце розташування земельних ділянок обох сторін станом на 27.05.2017, чи земельна ділянка відповідача наклалася на земельну ділянку позивача внаслідок її передачі у власність відповідачу, позивачем суду не представлено.

Крім цього, в ході судового розгляду, як на стадії підготовчого провадження, так і в ході розгляду справи по суті, судом неодноразово розяснювалося позивачу її право заявити перед судом клопотання про призначення у справі земельно-технічної експертизи, однак сторона позивача будучи ознайомленою із наслідками непредставлення суду належних, достатніх та допустимих доказів, категорично відмовилася від проведення експертизи з причин небажання нести витрати по її оплаті.

В той же час інших доказів, які б в своїй сукупності дали б змогу суду прийти до переконливого висновку про доведеність обставин накладення земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача на момент передачі її у власність відповідача суду не представлено.

Так, позивач посилається на акт обстеження земельних ділянок ОСОБА_6 сільської ради від 13.02.2018 на підставі її заяви щодо захоплення ОСОБА_3 частини належної їй земельної ділянки (а.с.12). Проте, як вбачається із акту, і вказані обставини підтвердила в судовому засіданні представник відповідача, комісією було лише встановлено фактичне розташування земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на момент огляду. При цьому, комісія не змогла встановити, чи дійсно земельна ділянка позивача, загальною площею 0,1134 га, кадастровий номер 010020330, своєю частиною увійшла до складу земельної ділянки відповідача, оскільки земельна ділянка ОСОБА_1 відсутня на кадастровій карті, формування її меж, розмірів, місця розташування із внесенням відповідної інформації до Державного земельного кадастру не здійснювалося. За результатами огляду комісія рекомендувала ОСОБА_1 виготовити технічну документацію щодо встановлення та узгодження меж зі зміною конфігурації та площі земельної ділянки.

В той же час, надані позивачем рішення №РВ-018 від 17.04.2018 державного кадастрового реєстратора Відділу у Верховинському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (а.с.23), протокол №ПП-018 проведення перевірки електронного документа та висновок щодо перевірки електронного документа (а.с.24), а також представлену план-схему земельної ділянки, складену ТзОВ «Гектар ІФ» судом не можуть бути взяті до уваги, як належні та достатні докази у справі, оскільки містять дані про накладення на земельну ділянку позивача інших земельних ділянок на даний час по фактичному місцю розташування, однак не містять жодної привязки до координат місця розташування земельної ділянки позивача станом на час її надання у приватну власність позивачу з підтвердженням, що по факту земельна ділянка позивача на даний час розташована в тому ж місці, тими ж розмірами, що і на час її передачі у власність у 2007 році.

При цьому слід зазначити, що план схема здобута позивачем шляхом залучення до участі в проведенні дослідження та обмірів обох земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_3 інженера-геодезиста ОСОБА_8, однак без залучення інших сторін у справі, зокрема власника однієї із цих земельних ділянок ОСОБА_3, які в судовому засіданні заперечили дійсність проведених обмірів, а тому при відсутності експертного дослідження за участі усіх сторін у справі та вивчення правовстановлюючих документів, вказаний доказ не може бути визнаний судом допустимим та належним.

Також позивачем не представлено суду акту погодження меж, виносу в натурі межових знаків із визначенням координат місця розташування її земельної ділянки, що позбавляє суд можливості самостійно в сукупності з іншими доказами перевірити факт розташування земельної ділянки на даний час у співвідношенні з моментом надання такої земельної ділянки у власність позивачу, і що на цю земельну ділянку накладається земельна ділянка відповідача, надана їй у власність оскаржуваним рішенням.

За таких обставин, оскільки позивачем не доведено перед судом належними, допустимими та достатніми доказами факту надання відповідачу у власність земельної ділянки за рахунок частини земельної ділянки, що перебуває у її власності, а тому суд не вправі прийти до переконання на даний час про існування порушеного права позивача оскаржуваним рішенням органу місцевого самоврядування. А тому в задоволенні позову слід відмовити.

Одночасно судом не приймається до уваги посилання позивача про те, що вона не підписувала акт встановлення та узгодження меж, оскільки погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним.

Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Не надання позивачем своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача не може бути перепоною для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації.

Даний висновок суду кореспондується з правовим висновком зробленим Верховним Судом в постанові по справі №681/1039/15-ц.

За таких обставин, незалежно від наявності факту підписання акту узгодження меж, чи його відсутності, за умов недоведеності самого порушеного права позивача внаслідок передання у власність земельної ділянки відповідачу, суд не вправі скасовувати рішення органу місцевого самоврядування лише з цих підстав.

Керуючись ст.ст.10-13, 76-81, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355, Розділу ХІІІ Перехідні положення, ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_6 сільської ради сьомого демократичного скликання пятнадцятої сесії від 25.05.2017, яким затверджено ОСОБА_3 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передано у власність земельну ділянку площею 0,1731 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :01:002:1025, відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд Івано-Франківської області або безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, присілок Грабовець, 90, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідачі: ОСОБА_6 сільська рада Верховинського району Івано-Франківської області, юридична адреса: с Ільці, Верховинський район, Івано-Франківська область, ,

ОСОБА_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, присілок Грабовець,90, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Повний текст судового рішення складено 17 грудня 2018 року.

Суддя: Бучинський А.Б.