Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 461/2516/16-ц

провадження № 61-31275св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_3,

суб'єкт оскарження - державний виконавець Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 13 березня 2017 року в складі судді Городецької Л. М. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2017 року в складі колегії суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В., Копняк С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, уточненою під час розгляду справи, в якій просив: визнати незаконною та скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 28 березня 2016 року № 50614797 з виконання виконавчого листа Галицького районного суду м. Львова від 17 березня 2014 року; визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 щодо невчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 46161265; визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О. В. щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 28 березня 2016 року № 50614797, невиконання ухвали Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2015 року, невідновлення виконавчого провадження № 46161265 та невчинення виконавчих дій за виконавчим листом; зобов'язати головного державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 відновити виконавче провадження № 46161265 та вчинити виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчого листа.

Скарга мотивована тим, що державний виконавець неправомірно відмовив у відкритті виконавчого провадження за пропуском строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, оскільки повинен був виконати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2015 року, якою, зокрема, зобов'язано відділ державної виконавчої служби вчинити виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчого листа та відновити виконавче провадження, оскільки цією ухвалою суд визнав незаконною та скасував постанову державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження від 23 січня 2015 року.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13 березня 2017 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_3 пропустив строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2017 року ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 13 березня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить зазначені судові ухвали скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що поза увагою судів залишилась ухвала Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2015 року, яка підлягала обов'язковому виконанню державним виконавцем відповідно до статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» з відновленням виконавчого провадження за його заявою.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що ОСОБА_3 є стягувачем у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 461/11862/13-ц, виданого Галицьким районним судом м. Львова, про солідарне стягнення з Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Лабунського А. В. 400,00 грн судових витрат на користь ОСОБА_3

Рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист, набрало законної сили 25 грудня 2013 року.

15 грудня 2014 року ОСОБА_3 подав до відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області заяву про примусове виконання цього виконавчого листа, який був направлений для виконання за належністю до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_4 від 23 січня 2015 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження з тих підстав, що виданий судом виконавчий лист не відповідає вимогам закону.

Копію цієї постанови разом з оригіналом виконавчого листа було направлено стягувачеві супровідним листом.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2015 року визнано незаконною та скасовано постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 23 січня 2015 року; визнано неправомірною бездіяльність та дії головного державного виконавця Мазура Г. І. щодо відмови у відкритті виконавчого провадження та зобов'язано головного державного виконавця Мазура Г. І. вчинити виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчого листа № 461/11862/13ц.

10 березня 2016 року ОСОБА_3 надіслав до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України заяву, в якій просив відкрити виконавче провадження. До заяви додав копію ухвали Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2015 року та виконавчий лист.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О. В. від 28 березня 2016 року, яка є предметом оскарження за скаргою ОСОБА_3 у цій справі, відмовлено у відкритті виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 461/11862/13ц.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) у чинній на момент прийняття постанови редакції виконавчий лист, виданий судом, може бути пред'явлений до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Перебіг цього строку починається з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Пунктом 1 частини першої статті 23 Закону передбачено, що строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання.

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується (частина друга статті 23 Закону).

Стягувач, який пропустив строк для пред'явлення виконавчого документа для виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 24 Закону).

Частиною першою статті 25 Закону визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Пунктом першим частини першої статті 26 Закону передбачено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання.

Після скасування судом 10 березня 2015 року первинної постанови державного виконавця про відмову у відкриті виконавчого провадження від 23 січня 2015 року стягувач ОСОБА_3 подав до відділу державної виконавчої служби виконавчий лист лише у березні 2016 року.

У зв'язку з цим суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання закінчився у грудні 2015 року з урахуванням тієї обставини, що 15 грудня 2014 року стягувач, пред'явивши виконавчий лист до виконання, перервав річний строк, встановлений законом, для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Суд касаційної інстанції не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2015 року визнано незаконною та скасовано постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 23 січня 2015 року; визнано неправомірною бездіяльність та дії головного державного виконавця Мазура Г. І. щодо відмови у відкритті виконавчого провадження та зобов'язано головного державного виконавця Мазура Г. І. вчинити виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчого листа № 461/11862/13ц.

В апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції не оскаржувалася, отже, річний строк пред'явлення виконавчого листа до виконання розпочався 10 березня 2015 року та закінчився 10 березня 2016 року.

Саме 10 березня 2016 року ОСОБА_3 надіслав до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України заяву, в якій просив відкрити виконавче провадження. До заяви додав копію ухвали Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2015 року та виконавчий лист.

Відповідно до пунктів 1-3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Отже, дії ОСОБА_3 узгоджуються з пунктом 2 частини першої статті 22 Закону у чинній на момент прийняття постанови редакції, відповідно до якої виконавчий лист, виданий судом, може бути пред'явлений до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

За таких обставин постановлені у справі ухвали підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 13 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю.Мартєв

В.М. Сімоненко

С.П. Штелик