Справа № 604/1239/18
Провадження № 2/604/564/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області у складі

головуючого судді Сидорак Г.Б.,

за участю секретаря судового засідання Ілик Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в смт. Підволочиськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з нього аліментів на утримання малолітнього сина, - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошові сумі у розмірі 2500 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на не досягнення домовленості щодо участі відповідача, який проживає окремо в утриманні дитини. Крім того, просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на її утримання, в твердій грошові сумі у розмірі 1500 грн, з дня предявлення позову і до досягнення дитиною трьох років, посилаючись на те, що на даний час вона не працює, займається вихованням сина, проживає у будинку батьків та не має у власності нерухомого майна. Натомість, зазначає позивач, відповідач є молодою працездатною особою, здоровий, не має інвалідності, інших осіб, дітей від іншого шлюбу на утриманні немає.

Сторони в судове засідання, будучи повідомленими про дату і час розгляду справи, не зявилися.

Позивач подала заяву згідно з якою позов підтримала, справу просить розглядати без її участі.

Відповідач, будучи повідомленим про дату і час розгляду справи, в судове засідання не зявився, причин неявки не повідомив, відзиву не подав.

За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що спір між сторонами виник з приводу стягнення аліментів в користь того з батьків, з ким проживають діти.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 жовтня 2016 року, який розірвано рішенням Підволочиського районного суду від 05.11.2018 року у справі №2/604/523/18, яке вступило в законну силу.

У шлюбі у сторін 12 липня 2017 року народився син ОСОБА_4, про що свідчить свідоцтво про народження серія І-ИД №256626, видане 18 липня 2017 року виконкомом Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області.

Згідно з довідкою виконкому Скалатської міської ради №490№10 від 05 листопада 2018 року та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання №3462 від 06 листопада 2018 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_3. До складу її сімї входять: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4; матір ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, батько ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6; брат ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7. Позивач житловим приміщенням та земельними ділянками не володіє. Сімя потребує матеріальної та грошової допомоги.

Судом встановлено, що Відповідач, не зареєстрований і не проживає разом з сімєю, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Таким чином, в добровільному порядку коштів на утримання дитини Відповідач не надає.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі СК України) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною другою ст. 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Так, визначаючи розмір аліментів на неповнолітніх, суд виходить із вимог ст.ст. 181-184 СК України, згідно яких, розмір аліментів може визначатися у твердій грошовій сумі, котра не може бути меншою, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст. 182 СК України). Прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років станом на дату розгляду справи, - 1559 грн., від 6 до 18 років, - 1944 гривень. Крім того, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вони б мали тоді, коли утримувалася обома батьками.

Судом не встановлено, що Відповідач за своїм станом здоровя чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обовязків з утримання малолітньої дитини, оскільки є працездатною особою і спроможний платити кошти на утримання дітей.

Враховуючи, що обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дітей, потреби у їх розвитку та навчанні, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов в цій частині слід задовольнити частково та стягувати з Відповідача щомісячно аліменти на малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошові сумі у розмірі 1600 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подачі позову і продовжувати до досягнення дитиною повноліття, що відповідатиме інтересам дитини і не порушуватиме права кожної із сторін.

Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Положеннями частини 1 ст. 80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу, інший, - такий, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Відповідно до довідки Підволочиського РУСЗН №1481 від 05 листопада 2018 року, ОСОБА_1 знаходиться на обліку Підволочиського РУСЗН і отримує одноразову допомогу при народженні 1-ї дитини. Дохід за травень-жовтень 2018 року становить 5160, 00 (пять тисяч сто шістдесят) гривень.

Обставин, що свідчать про неможливість відповідача надавати матеріальну допомогу позивачу судом не встановлено.

Таким чином суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача аліментів на її утримання у твердій грошові сумі у розмірі 1500 гривень, щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення спільною дитиною сторін 3-річного віку.

Крім того, в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з Відповідача в дохід держави слід стягнути 704,80 гривень судового збору.

З огляду на вказане, відповідно до ст. ст. 180, 184 СК України позовні вимоги належить задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 313, 141, 247, 263-265, 273, 274-279, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 180-184, 191 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_8, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_9, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_10, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_11; паспорт серія НЮ №088807) про стягнення аліментів, - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошові сумі у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 листопада 2018 року, і продовжувати до досягнення повноліття.

Стягувати з ОСОБА_2 аліменти на ОСОБА_1 у твердій грошові сумі у розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) гривень, щомісячно, починаючи з 08 листопада 2018 року, і продовжувати до досягнення дитиною ОСОБА_3, 12 липня 2017 року, трьох років.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок судового збору.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Г.Б. Сидорак