АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/6263/2018 Головуючий у 1 інстанції - Зотько Т.А.
Унікальний номер справи № 754/1134/18 Доповідач - Андрієнко А.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 червня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до директора Київського пансіонату ветеранів праці - ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Київський пансіонат ветеранів праці про зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача директора Київського пансіонату ветеранів праці Коняхіна О.Д., третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Київський пансіонат ветеранів праці про зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів.

На обґрунтування позову вказував, що відповідно до Положення про Київський пансіонат ветеранів праці, ним, як мешканцем пансіонату, була подана заява про тимчасове вибуття, надання відпустки, в період з 24.12.2017 року на два місяці, маючи намір використати вищезазначений період для оздоровлення, особистого використання за своїм розсудом та бажанням. Враховуючи той факт, що ОСОБА_2 за період свого перебування з 01.08.2014 року ні разу не заявляв та не отримував дозвіл про тимчасове вибуття, який передбачений п.3.17 Положенням, позивач просив надати йому відпустку у вказаний вище час, саме за попередні періоди його перебування у пансіонаті за 2014/2015рік (2015/2016).

Проте, відповідачем у задоволенні його клопотання було відмовлено, з посиланням на те, що позивач повинен надати адміністрації інформацію, де він планує перебувати, а також надати висновок лікаря про його можливість, як мешканця пансіонату, залишати територію.

Оскільки він вважав, що діями відповідача йому було вчинено перешкоди у вільному пересуванні він звернувся до суду із даним позовом.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 5 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до директора Київського пансіонату ветеранів праці - КоняхінаОлександра Дмитровича, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Київський пансіонат ветеранів праці про зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин справи. Посилався на порушення Закону України «Про свободу пересування», на те, що директор пансіонату порушує йому права.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача просив апеляційну скаргу відхили, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження його позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до п. п. 1.1., 1.2. Положення про Київський пансіонат ветеранів праці (далі по тексту Положення), Пансіонат є стаціонарною соціально - медичною установою загального типу для постійного проживання громадян похилого віку, ветеранів війни та праці, інвалідів, які потребують стороннього догляду, побутового і медичного обслуговування, з утвореним у разі потреби відділенням тимчасового перебування та відділеннями хоспісної допомоги, що входять як структурні підрозділи до складу Пансіонату.

Пансіонат заснований на комунальній власності територіальної громади міста Києва та підпорядкований Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Засновником та власником Пансіонату є територіальна громада міста Києва, від імені якої виступає Київська міська рада.

Пансіонат у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, постановами Верховної Ради України, актами Президента України, постановами та розпорядженнями Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими нормативно - правовими актами з питань, що регулюють діяльність інтернатних установ, а також цим Положенням.

Відповідно до п. 5.4. Положення, у Пансіонаті з числа підопічних і працівників утворюється і працює на громадських засадах культурно - побутова комісія, яка сприяє керівництву установи в підтримці здорового мікроклімату в колективі, створенню відповідних соціально - побутових умов для проживання та організації культурно - масової роботи серед громадян, що проживають у Пансіонаті.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є пенсіонером, якому призначена пенсія за віком та встановлено інвалідність другої групи загального захворювання (а.с.3).

Відповідно до копії витягу з наказу директора Київського пансіонату ветеранів праці від 31.07.2014 за №212п вбачається, що на підставі путівки №44, виданої Департаментом соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), ОСОБА_2 було зараховано на усі види забезпечення як новоприбулого до Пансіонату на проживання з 31.07.2014 року (а.с.24, 25).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою, в якій зазначав, що згідно з положенням про Київський пансіонат ветеранів праці за попередні періоди проживання в пансіонаті та невикористані періоди надання відпустки, він просить про надання відпустки в період з 24.12.2017 року строком на два місяці. Вказана заява була зареєстрована за вхідним №270 від 18.12.2017 року (а.с.2).

Звертаючись до суду, позивач ОСОБА_2 вказував, що він просив про тимчасове вибуття та надання відпустки за період постійного проживання за 2014 - 2015 рік.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем було відмовлено у наданні останньому дозволу на тимчасове вибуття з пансіонату з тих підстав, що позивачем не було надано адміністрації закладу інформацію з приводу ймовірного місця перебування, та з тих підстав, що ОСОБА_2 не було надано висновку лікаря про можливість позивача залишити територію пансіонату.

Відповідно до п.3.17 Положення передбачено, що тимчасове вибуття підопічних за особистою заявою дозволяється за погодженням з адміністрацією пансіонату на термін не більше двох місяців на календарний рік. Дозвіл на вибуття підопічного надається з урахуванням висновку лікаря про можливість тимчасового залишення пансіонату.

З аналізу п.3.17 Положення випливає, що тимчасове вибуття підопічних пансіонату відбувається за їхньою особистою заявою на термін не більше двох місяців, у випадку обов'язкового погодження з адміністрацією та наданням висновку лікаря на можливість підопічного залишити пансіонат.

Окрім цього, діючим Положенням про Київський пансіонат ветеранів праці чітко передбачене щорічне право підопічного за його заявою, погодженою адміністрацією у встановленому порядку, на тимчасове вибуття із закладу строком до двох місяців. Збереження такого права, у випадку його невикористання, даним положенням або ж іншими нормативами не передбачається.

В судовому засіданні встановлено, що позивач не пройшов медичний огляд та не отримав довідку від лікаря пансіонату про те, що за станом здоров'я він може залишити заклад.

Крім того, право мешканця пансіонату на тимчасове вибуття не є відпусткою в розумінні трудового законодавства і тому вона не зберігається у разі її невикористання за минулі роки, а тому право позивача на вибуття із пансіонату за період 2014 - 2015 роки не порушено, так як він своєчасно ні в 2014 році, а ні в 2015 році до директора пансіонату з подібними заявами не звертався.

А відтак, з урахуванням викладеного, вбачається, що відповідач, відмовляючи позивачу у тимчасовому вибутті з Київського пансіонату ветеранів праці без дозволу лікаря та за період 2014-2015 роки, діяв в межах своїх повноважень.

Відповідності до пункту 5.2 Положення визначено, що директор пансіонату та весь обслуговуючий персонал несуть відповідальність за збереження життя та здоров'я підопічних.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання позивача на те, що директором Пансіонату порушено його право на свободу пересування, що Пансіонат не є закладом закритого типу і тому йому неправомірно відмовлено у тимчасовому виїзді із пансіонату, не може бути прийнято до уваги із наступних підстав.

Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» дійсно передбачено, що громадянам України, іноземцям та особам без громадянства , які на законних підставах перебувають на території України, гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятом обмежень, які встановлені законом.

Судом встановлено, що позивач за його особистою згодою свідомо визначив своє місце перебування в Київському пансіонаті ветеранів праці. Перебування в зазначеному Пансіонаті врегульоване Положенням про Київський пансіонат ветеранів праці, де зазначені певні умови для перебування в пансіонаті, а також для тимчасового вибуття із нього, яких зобов'язані дотримуватися як мешканці пансіонату так і керівництво та персонал пансіонату, який несе відповідальність за його мешканців.

Це Положення, на думку колегії суду, не суперечить Конституції України та не обмежує прав громадян, а лише врегульовує правила мешкання в Пансіонаті.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження своїх вимог.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 31 серпня 2018 року.

Головуючий: Судді: