РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/13605/18

Провадження № 2/643/5555/18

26.11.2018 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Горбунової Я.М., розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконними рішеннями та протиправною тривалою діяльністю посадових осіб,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Прокуратури Харківської області та Державної казначейської служби України, в якому зазначає, що посадові особи Прокуратури Харківської області вчиняють злочини проти правосуддя та приховують відомості про злочини за її заявами, а саме не реєструють в ЄРДР кримінальні провадження за фактами невиконання ухвал суду від 06.09.2018 р. та від 05.09.2018 р. і відповідно не видають їй копії витягів з ЄРДР про внесення відповідних відомостей.

При цьому, прокурор Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 використовувала погрози, брехню, порушувала права на інформацію, майно, здоров'я її та заручників.

Так, 17.09.2018 р. прокурор ОСОБА_3 заявила, що готова вручити витяги з ЄРДР і відповіді підпорядкованих їй прокурорів, але після отримання чергових заяв. Після отримання заяв, прокурор ОСОБА_3 виразила погрозу ОСОБА_1 та ОСОБА_4, який також прийшов до прокуратури, що відкриває відносно них кримінальні провадження, та вимагала написати нею проголошене російською мовою попередження про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві відомості в поданих ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заявах. Після того як ОСОБА_1 відмовилася підписати таке попередження прокурор ОСОБА_3 відмовилася надавати витяги і повідомила, що їх можна отримати на поштовому відділенні, так як їх було надіслано 11.09.2018 р.

18.09.2018 р. отримана була відповідна кореспонденція з прокуратури, але в ній були відсутні витяги з ЄРДР.

Зазначене підтверджується листами, отриманими нею через поштове відділення в тому числі, з прокуратури Харківської області 18.09.2018 р., в яких не було витягів з ЄРДР.

На думку позивача такі дії прокурора ОСОБА_3 спричинили їй та ОСОБА_4 моральну шкоду, так як це є глузуванням над ними, заручниками та законодавством України.

Також, позивач на обґрунтування своїх вимог зазначила, що інші прокурори, які підпорядковані прокурору ОСОБА_3, а саме, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 порушують положення ст. 6 та ст. 13 Європейської Конвенції (право на справедливий суд, на ефективний спосіб правового захисту, на безпеку та життя), не з'являючись у судові засідання та спотворюючи інформацію про заручників, грабіжників, їх цивільний стан та зміст їх заяв.

Такими діями фактично завдається моральна шкода ОСОБА_1, ОСОБА_4 та їх родичам.

Також позивач зазначає, що прокурорами Прокуратури Харківської області проти її волі та волі ОСОБА_4 розслідуються вигадані факти, начебто за її заявами, але вона це спростовує у судових засіданнях, що також спричиняє їй моральну шкоду.

Зазначені дії прокурорів Прокуратури Харківської області завдають шкоди її здоров'ю, погіршують її фізичний та психологічний стан, змушують її ініціювати судові процеси, що вимагає багато часу та сил.

На відшкодування завданої їй моральної шкоди вона просить стягнути з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету компенсацію моральної шкоди у розмірі 595 680 грн.

Представником відповідача Прокуратури Харківської області до суду наданий письмовий відзив, в якому зазначено, що вимоги про відшкодування моральної шкоди є безпідставними, так як начальник відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_3 та прокурори цього ж відділу під час здійснення прийому громадян та прийняття заяв і повідомлень про вчинення кримінальних правопорушень та їх розгляду діяли відповідно до своїх повноважень.

З питання виконання ухвал Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.09.2018 р. та 06.09.2018 р. про зобов'язання компетентних осіб прокуратури області внести відомості до ЄРДР, у відзиві зазначено, що прокуратурою області внесено відомості за заявами ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та зареєстровано кримінальні провадження №№ 0001058 від 12.09.2018 р. за ч. 2 ст. 382 КК України та 0001048 від 11.09.2018 р. за ч. 1 ст. 367 КК України, про що письмово повідомлено заявників відповідно до вимог КПК України.

Під час особистого прийому у прокуратурі області 17.09.2018 р. ОСОБА_4 та ОСОБА_1 отримали копії повідомлень та відповідні витяги з ЄРДР, проте від підпису про отримання вказаних документів відмовилися, про що наявна відповідна довідка.

Також, на адресу ОСОБА_1 прокуратурою області 24.09.2018 р. направлена відповідь на її заяву від 12.09.2018 р. та вкотре направлені витяги з ЄРДР у кримінальних провадженнях №№ 0001058 та 0001048.

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 протягом останніх 10 років звертаються до органів прокуратури області із численними заявами та скаргами.

Так, лише з 2012 року прокуратурою області розглянуто більше 200 заяв і повідомлень про вчинення кримінальних правопорушень, скарг, клопотань, що надійшли від ОСОБА_12 та ОСОБА_1

На цей час слідчими територіальних підрозділів ГУНП в Харківській області та прокуратури області внесені відомості та розслідувано 62 кримінальних провадження (слідчим управлінням прокуратури області - 19).

Щодо спричинення позивачу моральної шкоди прокурором ОСОБА_3 та підлеглими їй працівниками відділу, якими приховується, на думку позивача, грабіж, утримання заручників у відзиві зазначено, що за вказаними доводами ОСОБА_4 та ОСОБА_1 неодноразово проводилося досудово розслідування у кримінальних провадженнях. Проте, особисто ОСОБА_3 процесуальне керівництво у вказаних кримінальних провадженнях не здійснювалося та заяви про вчинення кримінальних правопорушень не розглядалися.

Разом з цим, опитані колишня дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_13 та його дочка - ОСОБА_14 повністю спростували твердження про утримання будь-кого з них у заручниках та пояснили, що жодних відносин з ОСОБА_4 не підтримують протягом більше ніж десять років з особистих причин.

Посилання позивачки на факт спричинення особисто їй, прокурором ОСОБА_3, глибоких моральних страждань у зв'язку із невиконанням протягом тривалого часу вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.02.2006 у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_15 взагалі є нікчемними, оскільки ОСОБА_3 працює на вказаній посаді з 13.10.2012 р., а саме, з часу утворення управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури (наказ Генерального прокурора України №119ш від 07.10.2013 р.), державне обвинувачення у справі не підтримувала та до кола її службових обов'язків не входить виконання вироку суду.

Позивач ОСОБА_1 у вказаній кримінальній справі учасником процесу не була, інтереси потерпілого ОСОБА_4 у справі не представляла.

Також, позивач зазначає що вона є потерпілою у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР за № 0000099 за ч. 1 ст. 162 КК України, проте жодної обставини яка б вказувала на спричинення їй моральної шкоди діями відповідачів у позові не зазначено. Вказане кримінальне провадження закрито 08.05.2018 р. на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідач Державна казначейська служба України відзив на позов у встановлений строк не надало.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо) не застосовувалися.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану саме органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме, у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю вини.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювана шкоди і його вина, наявність причинного зв'язку між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди, його вини та причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Таким чином, у спірних правовідносинах відшкодування моральної шкоди здійснюється у разі, коли незаконними, винними діями органів, що здійснюють досудове розслідування чи прокуратури, завдано моральної втрати громадянинові. Тобто, до спірних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди.

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1)у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Жодної з переліченої у ч. 2 ст.23 ЦК України виключних способів заподіяння моральної шкоди та підстав, з якими закон пов'язує виникнення моральної шкоди, у тому числі будь-якої протиправної поведінки відповідачами не допущено

Отже у даному випадку у позивача взагалі не виникає права на

відшкодування моральної шкоди, оскільки зазначені у позові підстави для її відшкодування не обґрунтовані та не відповідають визначеним цивільним

законодавством способам заподіяння шкоди.

Згідно абз.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від

31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної

(немайнової) шкоди» суд повинен з'ясувати, чим

підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних або фізичних

страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями

(бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній

формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить,

а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Однак, позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на

підтвердження доводів про заподіяння їй працівниками прокуратури

Харківської області моральної шкоди, а сам факт звернення позивача до

прокуратури та суду із заявами не може свідчити про спричинення моральної

шкоди та про порушення її прав, а є способом реалізації процесуального права

на оскарження рішень, дій, бездіяльності на стадії досудового провадження

відповідно до ст. 303 КПК України.

Аналогічну позицію викладено у постановах Верховного Суду від

04.07.2018 р. у справах №№ 641/2328/17, 638/14260/16 та в ухвалі Вищого

спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних

справ від 25.10.2017 р. у справі № 638/9752/15.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами в

цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює

наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення

сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підставі викладеного, враховуючи відсутність будь-яких доказів, які б

свідчили про протиправну бездіяльність, винесення незаконних рішень або

вчинення посадовими особами прокуратури Харківської області незаконних дій

щодо ОСОБА_1, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 89, 141, 264-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задовольнянні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_2, 61098, АДРЕСА_2; 61161, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідачі: Прокуратура Харківської області, , 61001, м. Харків, вул. Б.Хмельницького, 4; Державна казначейська служба України, , 01691, м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Суддя