Номер провадження: 22-ц/785/5913/18
Номер справи місцевого суду: 509/4370/16-ц
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4,

представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуОСОБА_3 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 квітня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди,

встановив:

25.11.2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася доОвідіопольского районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 73 970,00 грн., а також моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн., спричинених відповідачем внаслідок залиття належного позивачу нежитлового приміщення.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона є власницею нежитлового приміщення під номером АДРЕСА_1 - (цокольний поверх). У вказаному нежитловому приміщенні було тричі зафіксовано факт затоплення - 24.09.2016 року, 30.09.2016 року та 03.10.2016 року, про що складено відповідні Акти. Внаслідок затоплення нежитлового приміщення 6ц було пошкоджено натяжну та гіпсокартонну стелю і ламінат.

Представник позивача ОСОБА_9 позов підтримала та просила задовольнити його у повному обсязі

Представник відповідача - ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення позову, та просила відмовити вйого задоволенні у повному обсязі.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 квітня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням 15 червня 2018 року ОСОБА_3 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 квітня 2018 року, та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами, позивач ОСОБА_3 є власником нежитлового приміщення під номером АДРЕСА_1 - (цокольний поверх), що підтверджується Свідоцтвом про право власності №44358385 від 29.09.2015 року.

Відповідач ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_2, що підтверджується Інформаційною довідкою №731661175 від 17.11.2016 року.

Згідно Акту про підтоплення, складеного 24 вересня 2016 року сантехніком ОСОБА_10, то вказаний акт складено за результатами обстеження цокольного приміщення, адреса якого не зазначена. Разом з тим в Акті вказано, що внаслідок огляду приміщення, було встановлено, що вода попала на натяжну стелю із гіпсокартону (а.с.7).

Згідно Акту про підтоплення, складеного 26 вересня 2016 року комісією у складі: головного інженера Попаз Н.С. та сантехніка ОСОБА_10, вбачається, що вказаний Акт складено за результатами обстеження цокольного приміщення за адресою: АДРЕСА_1, квартирою поверхом вище АДРЕСА_2, встановлено факт підтоплення вищевказаного приміщення, спричинено матеріальну шкоду (а.с.8).

Однак, яким чином відбулось затоплення, чим керувались вказані особи, які складали Акт, які не були в квартирі відповідача АДРЕСА_2, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції, встановити не представилось можливим.

Разом з тим, матеріли справи містять інший Акт перевірки системи водопостачання, складеного в цей же день, а саме 26 вересня 2016 року тією ж комісією у складі: головного інженера Попаз Н.С. та сантехніка ОСОБА_10, із якого вбачається, що вказаний Акт складено за результатами перевірки системи водопостачання у квартирі АДРЕСА_2, в якій виявлено, що система водопостачання гарячої води працює налагоджено, система водопостачання холодної води - має протікання.

Тобто, згідно вказаного Акту не вбачається, яким чином, де і в якій мірі мається протікання холодної води в квартирі відповідача АДРЕСА_2.

В подальшому, із Акту про підтоплення, складеного 30 вересня 2016 року комісією у складі: головного інженера Попаз Н.С. та сантехніка ОСОБА_10, вбачається, що вказаний Акт складено за результатами обстеження цокольного приміщення за адресою: АДРЕСА_1, та встановлено факт підтоплення вищевказаного приміщення із квартири поверхом вище - АДРЕСА_2, спричинено матеріальну шкоду (а.с.10).

Однак, із вказаного Акту не вбачається, яким чином, з яких причин і в якому місці виникло затоплення квартири позивача, тим більше, що члени комісії в квартирі АДРЕСА_2 не були.

Разом з тим, із Акту про підтоплення, складеного 03 жовтня 2016 року комісією у складі: головного інженера Попаз Н.С. та сантехніка ОСОБА_10, вбачається, що вказаний Акт складено за результатами обстеження цокольного приміщення за адресою: АДРЕСА_1, встановлено факт підтоплення вищевказаного приміщення квартирою поверхом вище, спричинено матеріальну шкоду, зазначено, що згідно висновку комісії ОК «Дім на Левітана» причина підтоплення приміщення АДРЕСА_1- протікання у трійнику системи каналізаційного зливу квартири №72 (а.с.11).

Однак, із вказаного Акту жодним чином не вбачається, яким чином було встановлено, що протікання мається в трійнику системи каналізаційного зливу в квартирі відповідача, в той час як вказана комісія не була в квартирі АДРЕСА_2, та при цьому цією ж комісією вказаного протікання не було виявлено при складанні вищевказаного Акту від 26 вересня 2016 року.

Всі вищевикладені обставини свідчать про неналежність жодного вищевказаного Акту як доказів у справі, які б давали підстави для задоволення позовних вимог.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за № 927/11207 передбачено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний Акт.

Із Додатку до даних Правил вбачається, що в Акті про залиття має бути зазначено причини, встановлені при обстеженні, а також хто заподіяв шкоду, висновки і рекомендації комісії. З Актом мають бути ознайомлені мешканці квартири, винні в залитті.

Крім того, відповідно до листа Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 року № 12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка, відповідно до укладеної угоди, є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка, відповідно до укладеної угоди, обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка, відповідно до укладеної угоди, надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов'язковою.

В акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Однак, із наданих позивачкою Актів вбачається, що їх зміст не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, а саме власник квартири АДРЕСА_2, зазначений як винна особа в залитті, з даними Актами ознайомлена не була, при їх складанні також присутня не була, і на чому ґрунтувалися висновки комісії про причини залиття та винних у цьому осіб, не зазначено, про що вказано вище.

Що стосується розписки матері відповідача - ОСОБА_13 від 3.09.2016 року, яка зобов'язалась відшкодувати ремонтні роботи у приміщенні АДРЕСА_1 з 13 жовтня 2016 року, то дана розписка також не є належним доказом у справі, оскільки ОСОБА_13 не є власником квартири АДРЕСА_2 і матеріали справи не містять доказів того, що відповідач у справі надав їй повноваження виступати від її імені щодо ремонту нежитлового приміщення позивача.

Крім того, розписка датована 3.09.2016 року, тобто фактично за місяць до складання вищевказаних Актів затоплення нежитлового приміщення позивача.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач також посилалась на кошториси від 26 вересня 2016 року, згідно яких договірна ціна ремонтних робіт внаслідок залиття приміщення АДРЕСА_1, складає 73 970,00 грн. (а.с.15-16).

Однак, колегія суддів зазначає, що вказані кошториси не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_3, оскільки для відшкодування майнової шкоди необхідно встановити ряд умов.

Так, відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт.

При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У відповідності до вимог, передбаченим ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Більше того, дані кошториси були складені 26 вересня 2016 року, а тому Акти, які складені після вказаної дати, не мають ніякого відношення до вказаних кошторисів.

Тобто, за основу кошторису взято Акти від 24 та 26 вересня 2016 року, які є неналежними доказами у справі, про що детально вказано вище, а тому не можуть слугувати підставою для задоволення позовних вимог.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що в даному випадку відповідач зобов'язаний надати суду докази відсутності своєї вини у скоєнні заливу і завдання позивачу шкоди, то колегія суддів зазначає наступне.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 76 та ч.ч.1,2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом ч.1 ст.80 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Крім того, у відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи спори про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведена вина відповідача у залитті приміщення, власником якого є позивач, також не підтверджено належними доказами розмір заподіяних позивачу матеріальних збитків.

У зв'язку з цими обставинами, відповідач позбавлений обов'язку доводити свою невинність у заливі нежитлового приміщення позивача, оскільки останнім не надано жодних належних і допустимих доказів винних дій відповідача у цьому.

Крім того, звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказала, що в результаті винної поведінки відповідача та її небажання добровільно відшкодувати завдану шкоду протягом тривалого часу, позивач зазнала моральних страждань, адже вимушена була прикладати багато зусиль, витрачати багато часу та витрачати власні кошти для поновлення того становища, яке існувало до порушення її прав відповідачем. У зв'язку з цим, позивач просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 ст. 1167 ЦК України.

Тобто, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Таким чином, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З огляду на викладене, висновки суду про недоведеність вини відповідача у залитті квартири позивача та завдання їй матеріальної шкоди таким залиттям, суд також не знаходить підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди.

Що стосується посилання представника позивача на копію технічного паспорту, згідно якого вбачається, що квартира відповідача знаходиться над цокольним поверхом - нежитловим приміщенням позивача (т.2, а.с. 48), то зазначені обставини не можуть слугувати підставою для задоволення позовних вимог, так як матеріали справи не мають відповідних і достатніх доказів вини відповідача в залитті нежитлового приміщення позивача, доказів завдання матеріальної і моральної шкоди позивачу діями відповідача, його розміру, а також причинного зв'язку між діями відповідача і завданням шкоди позивачу.

Згідно ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухваленоу відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуванесудове рішення слід залишити без змін.

Колегія суддів також вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою апеляційного суду Одеської області від01.08.2018 року у вигляді арешту на 1/3 частину квартири під АДРЕСА_2, зареєстровану за ОСОБА_5 (т.2, а.с.14-15), як то передбачено ст. 158 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 158, 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374,ст.ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 квітня 2018 року залишити без змін.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01.08.2018 року у вигляді арешту на 1/3 частину квартири під АДРЕСА_2, зареєстровану за ОСОБА_5.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 17.12.2018 року

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра