ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1548/18 Справа № 205/4145/17 Суддя у 1-й інстанції - Скрипник К.О. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Дніпровська міська рада, ОСОБА_3, про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки без згоди співвласника,

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що їй, згідно договору дарування від 22.07.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Гуфман Я.С., належить на праві спільної часткової власності 3/10 частин домоволодіння АДРЕСА_1. Інші 7/10 частин вказаного домоволодіння належать на праві спільної часткової власності іншому співвласнику домоволодіння ОСОБА_2, згідно з договором купівлі-продажу частини домоволодіння, посвідченого 02.12.2011 року приватним нотаріусом ДМНО Вдовіною Л.Л., за реєстровим № 7098. Спору між співвласниками домоволодіння щодо володіння та користування належних кожному з них частин не має. Про намір приватизувати вказану земельну ділянку вона неодноразово повідомляла відповідача, однак останній протягом тривалого часу безпідставно відмовляється надати свою згоду на приватизацію. Позивач просила надати їй дозвіл на безоплатну приватизацію частини земельної ділянки площею 121 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, що перебуває в її користуванні, закріпленою за домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 420 кв.м. на якій розміщені належні їй на праві спільної часткової власності на 3/10 частин домоволодіння: житловий будинок - літ. А-1 (в аварійному стані), житловою площею 20,2 кв.м., загальною площею 35,7 кв.м., споруда № 2 без згоди на це іншого співвласника вказаного домоволодіння ОСОБА_2.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апелянт зазначає, що в позасудовому порядку вона вже зверталась до Дніпровської міської ради, однак відповідач не надає свою згоду на приватизацію земельної ділянки, тому питання щодо забезпечення її суб'єктивного цивільного права на безоплатну передачу земельної ділянки, на якій розташована належна їй частина домоволодіння, має вирішуватися в судовому порядку.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримує рішення суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вислухавши учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 3/10 частин домоволодіння АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1, на підставі договору дарування частини домоволодіння, посвідченого 22.07.2014 року приватним нотаріусом ДМНО Гуфман Я.С., за реєстровим № 495 (а.с.9-13).

Співвласником 7/10 частин домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (а.с.11-12).

Згідно розпорядження Дніпропетровського міського голови від 30.07.2015 р. № 457-р «Про присвоєння адреси житловому будинку по пров. Танковому», присвоєно житловому будинку по АДРЕСА_2, відповідно до ситуаційної схеми розміщення, зобов'язано ОСОБА_1 після проведення технічної інвентаризації житлового будинку звернутися до Дніпровської міської ради або її виконавчих органів для вирішення питання щодо можливості оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку згідно з чинним законодавством (а.с.25).

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що технічна інвентаризація житлового будинку не проводилась.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 Земельного кодексу України, громадянин зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Крім цього, відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Згідно вимог ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

В березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровської міської ради з заявою, згідно якої просила передати безоплатно у спільну сумісну власність співвласників домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, земельну ділянку за вищезазначеною адресою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах розміру, передбаченому п. г ч.1 ст. 121 ЗК України (а.с.31-33).

З відповіді Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 11.05.2017 року № 8/7-665 вбачається, що для підготовки департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради проекту рішення міської ради про передачу у власність земельної ділянки громадянам необхідно звернутись із відповідним клопотанням до міської ради та додати до нього технічні матеріали та документи, що підтверджують розмір земельної ділянки (а.с.34).

У даному випадку, позивачу було роз'яснено порядок приватизації громадянами земельних ділянок та про необхідність звернення із відповідним клопотанням до міської ради та додати до нього технічні матеріали і документи для розгляду та вирішення питання.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що після цієї відповіді позивач до міської ради не зверталась. Натомість, звернулася до суду з вказаною позовною заявою до якої не додала відмову компетентного органу, де зазначено про відмову другого співвласника ОСОБА_2 щодо приватизації земельної ділянки.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 31, 116, 118, 121 ЗК України, ст.15 ЦК України, обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки законодавством України передбачений особливий порядок набуття права власності на земельну ділянку через реалізацію виключної компетенції місцевої ради приймати на сесії рішення про передачу у власність земельної ділянки та позивачем належними та допустимими доказами не доведена неможливість оформлення права власності на частину земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги позивача про порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді справи та посилання на те, що вона вже зверталась до Дніпровської ради для вирішення питання щодо приватизації земельної ділянки, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (правовий висновок Верховного Суду України № 6-84 цс14 від 03.09.2014).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Згідно ч.1 ст.59 цього Закону, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно вимог ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

ОСОБА_1 не було дотримано встановленої законодавством процедури набуття права власності на земельну ділянку та не подано до компетентних органів місцевого самоврядування всіх необхідних документів для вирішення питання в досудовому порядку. З урахуванням дискреційних повноважень суд не може підміняти державний орган, приймати замість нього рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, суд першої інстанції надав правильну оцінку встановленим обставинам справи та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04).

Передбачених ст.376 ЦПК України порушень норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Судові витрати, понесені в зв'язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова