Справа № 591/2314/17
Провадження № 2-з/591/65/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2018 року м. Суми

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Шелєхова Г.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпайпенерго», ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування запису про право власності.

Для забезпечення позову просить накласти арешт на нежитлове приміщення, механічна майстерня літ. «Е, е-ІІІ», загальною площею 1958, 4 кв. м., яке розташовано за адресою: м. Суми, вул. Прикордонна, буд. 1/2, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_3, оскільки невжиття заходів забезпечення може в подальшому зробити неможливим виконання рішення суду.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши заяву про забезпечення позову, дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В провадженні Зарічного районного суду м. Суми знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Укрпайпенерго», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним.

Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 18 липня 2014 року нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення, механічна майстерня, загальною площею 1958,4 кв.м, що розташоване в м. Суми, вул. Прикордонна, буд. 1/2 вибуло із власності ТОВ «Укрпайпенерго» на користь ОСОБА_3.

Відповідно до ч. ч.1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття їх може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 3 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 Постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Всупереч вказаних вимог, в заяві про забезпечення позову, взагалі не вказано та не надано доказів реальної загрози невиконання чи можливого утруднення виконання рішення суду.

Доводи про, що ОСОБА_3 підшукують покупців та мають намір реалізувати спірне нерухоме майно, у звязку з чим, рішення суду не буде виконаним, не підтверджені будь-якими доказами та є лише припущенням заявника.

Суд, не приймає до уваги доводи заявника про те, що справа розглядається вже тривалий час і тому у відповідачів є можливість реалізувати спірне нерухоме майно. Оскільки строки розгляду справи не мають значення для вирішення питання забезпечення позову відповідно до вимог законодавства.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Дослідивши матеріали цивільної справи, враховуючи обставини справи, характер правовідносин, предмет позову, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову у звязку з її необгрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити у звязку з необгрунтованістю.

Ухвала суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Сумської області шляхом подачі в пятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Суддя Г.В.Шелєхова