Справа № 645/1841/18
Провадження № 2/645/1382/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 грудня 2018 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Іващенко С.О.,

секретар судового засідання - Новицької Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири за набувальною давністю, у зв'язку з відкритим, добросовісним і безперервним володінням чужим майном. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер ОСОБА_3, батько позивача, після смерті якого відкрилася спадщина, а саме: ? квартири АДРЕСА_1. Відповідно до заповіту посвідченого Дванадцятою харківською державною нотаріальною конторою від 20 червня 2003 року спадкоємцем частки вищезазначеного майна було визначено ОСОБА_1. Починаючи з 23.06.1999 року Позивач зареєстрований і проживав у вказаній квартирі, що підтверджується відміткою у паспорті про реєстрацію місця проживання та довідкою про склад сім'ї від 20.01.2017 року, що вказує на те, що Позивач фактично прийняв зазначене майно у власність, але одразу його не зареєстрував. На сьогоднішній день Позивач продовжує проживати у вказаній квартирі. Добросовісно та безперервно володіти та відкрито користуватись даним нерухомим майном, доглядати за квартирою та утримувати її, періодично роблячи поточний та капітальний ремонти. У 2016 році Позивач виявив бажання зареєструвати право власності на частку набутого ним майна на підставі заповіту, але виявив, що у спадковій справі заведеній у Дванадцятій харківській державній конторі перебуває заява гр.-ки ОСОБА_4, яка в інтересах своєї малолітньої дочки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 подала заяву про прийняття у спадщину майно померлого ОСОБА_3. Наразі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 отримав у власність 5/12 часток квартири АДРЕСА_1. Свідоцтво на 1/12 квартири не видано і ОСОБА_2 дану частку не реєструє. Інших претендентів на частку у спадковому майні, не існує, а тому гр.-ка. ОСОБА_2 є титульною власницею частки майна з моменту відкриття спадщини. На даний момент права приватної власності на вказану частку квартиру у ОСОБА_1 немає, тобто вона знаходиться у власності іншої особи, а отже є чужим нерухомим майном, яким він відкрито, добросовісно і безперервним володіє більш ніж десять років. Таким чином у позивача виникла необхідність звернутися до суду з даним позовом.

У судове засідання представник позивача - ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності, не з'явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності позивача та його представника на підставі наявних в матеріалах справи доказі. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідача, що належним чином повідомлений, від якого не надійшло заяви про причини неявки, або якщо причини неявки, зазначені в заяві, будуть визнані судом не поважними, на підставі ст. 280 ЦПК України, просив розглядати справу у заочному порядку.

Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, був повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду справи, про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи, заперечень не надав. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин.

У відповідності до приписів ч. 6, 7, 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлені належним чином .

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом 12-ї Харківської державної нотаріальної контори Везенцевою Ю.В. від 20 червня 2003 року, спадкоємцями в рівних частинах зазначеного у заповіті майна гр.-ки ОСОБА_7, а саме: квартири АДРЕСА_1 в рівних долях є: ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Того ж дня, ОСОБА_3 склав Заповіт посвідчений державним нотаріусом 12-ї Харківської державної нотаріальної контори Везенцевою Ю.В. згідно до якого заповідав усю належну йому на праві власності частину квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_1.

До суду надано Витяг № 833788 від 23.06.2003 року, згідно до якого вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних долях володіли квартирою АДРЕСА_1

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер ОСОБА_3, який є батьком позивача, що підтверджується, наданим до суду свідоцтвом про народження № НОМЕР_2, після смерті якого відкрилася спадщина, а саме: ? частка квартири АДРЕСА_1.

Свого часу позивач не зареєстрував належне йому спадкове майно, але фактично прийняв його, оскільки на момент відкриття спадщини фактично постійно проживав разом із спадкодавцем за у квартирі, частка якої входила в тіло спадкового майна.

У 2016 році Позивач виявив бажання зареєструвати право власності на частку набутого ним майна на підставі заповіту, але виявив, що у спадковій справі заведеній у Дванадцятій харківській державній конторі перебуває заява гр.-ки ОСОБА_4 від ІНФОРМАЦІЯ_5 року, яка в інтересах своєї малолітньої дочки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 подала заяву про прийняття у спадщину майно померлого ОСОБА_3.

До суду надано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13 листопада 2017 року, посвідчене державним нотаріусом 12-ї Харківської державної нотаріальної контори, згідно до якого ОСОБА_1 отримав свідоцтво на 5/12 часток квартири, свідоцтво на 1/12 частки квартири не видано.

Наданими до суду копією паспорту позивача та довідкою з місця проживання про склад сім'ї та прописку від 20.01.2017 року вбачається, що Позивач починаючи з 23.06.1999 року зареєстрований і проживає у вказаній квартирі.

На сьогоднішній день Позивач продовжує проживати у вказаній квартирі, добросовісно та безперервно володіти та відкрито користуватись даним нерухомим майном, про що надав до суду квитанції про сплату комунальних послуг починаючи з 2007 по 2018 рік.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 15. ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Керуючись п.1. ч.2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бути визнання права.

Відповідно п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду кримінальних та цивільних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року,: «можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.»

Згідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи усі наявні в справі матеріали, Суд вважає позовну вимогу про визнання права власності на частку квартири за набувальною давністю, обґрунтованою та підлягаючою задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 82, 128, 133, 141, 223, 247, 258, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності за набувальною давністю на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст.ст. 284, 285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_1), місце проживання: АДРЕСА_1.

Відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, (ІПН не відомий), місце проживання: АДРЕСА_2.

Повний текст заочного рішення виготовлено 17 грудня 2018 року.

Головуючий суддя -