Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 569/3369/16-ц

провадження № 61-11835св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник ОСОБА_3, на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 вересня 2016 року в складі судді Ковальова І. М. та рішення Апеляційного суду Рівненської області від 23 листопада 2016 року в складі колегії суддів: Гордійчук С. О., Григоренко М. П., Ковальчук Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТДВ «СК «Альфа-Гарант»), ОСОБА_2 про стягнення збитки, пені, відсотків та інфляційних втрат.

Позовна заява мотивована тим, що 04 січня 2013 року відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої автомобіль позивача Chevrolet Lacetti зазнав механічних пошкоджень. Винним у вчиненні ДТП визнано ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант». Виплаченої страховиком суми (11 355,51 грн) не було достатньо для відшкодування завданих збитків, тому рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 25 вересня 2015 року стягнуто з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 решту страхового відшкодування (14 642,25 грн). Позивач вказував, що він має право на стягнення із заподіювача шкоди (ОСОБА_2) величини втрати товарної вартості як складової частини матеріального збитку, що не покривається страховим відшкодуванням. Також ОСОБА_1 зазначив, що ТДВ «СК «Альфа-Гарант» порушило виконання грошового зобов'язання, тому зобов'язане сплатити пеню, 3 % річних та інфляційні втрати.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив стягнути: з ОСОБА_4 6 049,01 грн величини втрати товарної вартості як складової частини матеріального збитку, що не покривається страховим відшкодуванням; з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 7 702,63 грн; відсотки за використання коштів - 1 263,65 грн, інфляційні втрати - 11 795,06 грн, всього - 20 761,34 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 вересня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 6 049,01 грн величини втрати товарної вартості як складової частини матеріального збитку, що не покривається страховим відшкодуванням. У задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 551,20 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що страховик не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу, тому ОСОБА_4 має зобов'язання з відшкодування суми втрати товарного виду як складової частини матеріального збитку, що не покривається страховим відшкодуванням. Позивач пропустив річний строк позовної давності для звернення до суду щодо стягнення пені, а положення частини другої статті 625 ЦК України не поширюються на спірні правовідносини.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 23 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у стягненні пені, 3 % річних та інфляційних втрат, ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог частково. Стягнуто з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 2 753,55 грн, інфляційні втрати - 530,29 грн, 3 % річних - 187,74 грн, всього - 3 471,58 грн. У задоволенні решти позовних вимог до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» відмовлено. Стягнуто з ТДВ «СК «Альфа-Гарант»на користь ОСОБА_1 103,02 грн судового збору.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що оскільки рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 25 вересня 2015 року визнано обов'язок ТДВ «СК «Альфа-Гарант» про виплату на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 14 642,25 грн, які були сплачені позивачу лише 29 лютого 2016 року, то перебіг строку для нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних розпочався з моменту вступу вказаного рішення в законну силу. За прострочення виконання зобов'язання підлягають стягненню на користь позивача з відповідача пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, інфляційні втрати та 3 % річних за період прострочення виконання зобов'язання, а саме з 25 вересня 2015 року (день набрання рішенням Апеляційного суду законної сили) до 29 лютого 2016 року.

В частині задоволених позовних вимог рішення суду першої інстанції не було предметом перегляду в апеляційному порядку відповідно до вимог до частини першої статті 303 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами).

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив змінити рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вимог до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» і задовольнити вказані вимоги повністю.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні вимог до страховка про стягнення пені у зв'язку з пропуском строку позовної давності, оскільки застосування строку позовної давності в один рік щодо стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, а починається окремо за кожен день, за який вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Також суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що до спірних правовідносин не застосовуються норми статті 625 ЦК України. Крім цього, апеляційний суд не правильно обрахував розмір пені, 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки неправильно визначив початок настання строку виконання основного зобов'язання.

У решті судові рішення не оскаржуються, тому відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України судом касаційної інстанції не переглядаються.

У березні 2017 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» подало до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що апеляційний суд дійшов правильного висновку, що строк прострочення доплати страхового відшкодування розпочався з дня набрання законної сили рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 25 вересня 2015 року. До спірних правовідносин не застосовується стаття 625 ЦК України, проте у зв'язку з малозначністю суми, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» погодилося зі стягненням 3 % річних та інфляційних втрат.

02 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суди встановили, що 04 січня 2013 року відбулася ДТП, внаслідок якої автомобіль ОСОБА_1 Chevrolet Lacetti зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 18 січня 2013 року винним у вчиненні ДТП визнано ОСОБА_2

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час ДТП була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант».

11 квітня 2013 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 11 355,51 грн.

Не погодившись із розміром страхового відшкодування, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 25 вересня 2015 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 02 жовтня 2015 року, стягнуто з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 решту страхового відшкодування у розмірі 14 642,25 грн.

У частині другій статті 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Грошовим слід вважати зобов'язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу грішми, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Саме до таких грошових зобов'язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах є страховик.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі укладеного між ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_2 договору страхування, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Отже, у справі, яка переглядається, апеляційний суд, ухвалюючи рішення щодо часткового задоволення позовних вимог про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань, дійшов правильного висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі, є грошовим зобов'язанням, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 625 ЦК України.

Разом з тим не можна погодитися з висновками апеляційного суду в частині встановлення початку перебігу строку для нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до абзацу першого пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний, зокрема, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Згідно з пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Встановлено, що ОСОБА_1 належним чином виконав свої зобов'язання, визначені нормами матеріального права, тому у страховика виник обов'язок відшкодовувати потерпілій особі витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Встановлено, що ТДВ «СК «Альфа-Гарант» не виконало належним чином своїх зобов'язань за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 30 листопада 2012 року.

Водночас рішення Апеляційного суду Рівненської області від 23 листопада 2016 року підтверджує факт невиконання ТДВ «СК «Альфа-Гарант» зобов'язань за вказаним договором, тому початок перебігу строку для нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних починається з наступного дня після закінчення строку, визначеного пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отже, апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що початок строку для нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних розпочався з моменту вступу в законну силу рішення Апеляційного суду Рівненської області від 23 листопада 2016 року про стягнення страхового відшкодування.

Встановлено, що ТДВ «СК «Альфа-Гарант» в суді першої інстанції заявило про застосування строку позовної давності.

Як встановлено вище, недоплачена сума страхового відшкодування становить 14 642,25 грн, тому заявлена вимога про стягнення пені зі страховика за період з 22 березня 2015 року до 28 лютого 2016 року, тобто в межах строку позовної давності, у розмірі 7 204,79 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Позивач також заявив вимоги про стягнення пені у розмірі 497,84 грн поза межами строку позовної давності (за період з 01 березня 2015 року до 21 березня 2015 року), тому вони задоволенню не підлягають.

Також обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення із страхової компанії 3 % річних за період з 16 квітня 2013 року до 29 лютого 2016 року в розмірі 1 263,65 грн, а також інфляційних втрат у розмірі 11 795,06 грн за вказаний період, оскільки такі вимоги підтверджені зібраними у справі доказами, а також узгоджуються з вказаними вище нормами матеріального права.

При цьому позивач надав розрахунок суми боргу в цій частині, розмір якого є обґрунтований та підлягає стягненню. Відповідач вказаний розмір боргу за цей період не спростував.

Статтею 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Оскільки апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права, це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення в частині стягнення пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань, тому рішення суду апеляційного суду інстанції в цій частині необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення вказаних позовних вимог частково. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення пені у розмірі 497,84 грн необхідно відмовити.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 1 265,98 грн (383,63 + 421,99 + 460,36) судового збору (за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг).

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Рівненської області від 23 листопада 2016 рокув частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 7 204,79 грн, 3 % річних - 1 263,65 грн, а також інфляційні втрати - 11 795,06 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення пені у розмірі 497,84 грн відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 1 265,98 грн судового збору за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська