АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа №643/4546/17

Провадження № 22-ц/790/4738/18

31 серпня 2018 року

м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії:

Головуючого Сащенко І.С.,

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - ОСОБА_2;

треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство «К.І.Т. LTD», Державна служба інтелектуальної власності України,

розглянув в порядку спрощеного провадження в місті Харкові апеляційну скаргуОСОБА_2

на рішення Московського районного суду міста Харкова від 21 червня 2018 року ( суддя - Сиротников Р.Є.)

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство «К.І.Т. LTD», Державної служби інтелектуальної власності України про визнання недійсним свідоцтва України на знак товарів і послуг від 25.11.2015 року, зобов'язання вчинити певні дії, -

установив :

В квітні 2017 року ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство «К.І.Т. LTD», Державної служби інтелектуальної власності України про визнання недійсним свідоцтва України на знак товарів і послуг від 25.11.2015 року, зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування вимог зазначав, що з 11 жовтня 2010 року він на підставі свідоцтва №НОМЕР_1, виданого Державним департаментом інтелектуальної власності є власником знаку для товарів та послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1". Цей знак з 2015 року використовується ТОВ «Юніверсал Фіш Компані» на підставі ліцензійного договору від 01 січня 2015 року. Під знаком "ІНФОРМАЦІЯ_1" в широкому асортименті виробляється та реалізовується рибна продукція.

На початку 2017 року йому стало відомо, що ТОВ ПКП "K.I.T. LTD" використовує знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_2", зареєстрований 25.11.2015 за свідоцтвом України № НОМЕР_2 для позначення своєї рибної продукції. Вказаний знак для товарів та послуг "ІНФОРМАЦІЯ_2" належить ОСОБА_2

Позивач вважав, що знак для товарів та послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" та "ІНФОРМАЦІЯ_2", що зареєстрований пізніше, є схожими настільки, що їх можна сплутати, тобто виникає змішування знаків "ІНФОРМАЦІЯ_1" та "ІНФОРМАЦІЯ_2, а споживачі вводяться в оману щодо фактичного виробника товарів. Така діяльність порушує виключні права власника об'єкта інтелектуальної власності.

Просив визнати недійсним свідоцтво України на знак для товарів і послуг від 25.11.2015 № НОМЕР_2; зобов'язати ОСОБА_2, внести до Державного реєстру знаків для товарів і послуг відомості про визнання недійсним свідоцтва України на знак для товарів і послуг від 25.11.2015 року № НОМЕР_2 та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність"; зобов'язати ОСОБА_2, припинити порушення прав власника свідоцтва України № НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1"; заборонити ОСОБА_2, використовувати знак для товарів та послуг "ІНФОРМАЦІЯ_2" у будь-якій діяльності; зобов'язати ОСОБА_2 знищити виготовлені зображення знаку для товарів та послуг "ІНФОРМАЦІЯ_2 " у будь-якій діяльності та усунути їх з будь-яких об'єктів ( товарів, їх упаковки), а якщо це неможливо без завдання шкоди об'єктам чи без їх знищення, - то вилучити з цивільного обороту та знищити такі об'єкти (товарів, їх упаковки) на яких є знак для товарів та послуг "ІНФОРМАЦІЯ_2".

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги.

Представник третьої особи - ТОВ ПКП "K.I.T. LTD" проти задоволення позову заперечував.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 21 червня 2018 року позов задоволено. Постановлено визнати недійсним свідоцтво України на знак для товарів і послуг від 25.11.2015 № НОМЕР_2; зобов'язати ОСОБА_2 внести до Державного реєстру знаків для товарів і послуг відомості про визнання недійсним повністю свідоцтва України на знак для товарів і послуг від 25.11.2015 № НОМЕР_2 та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність"; зобов'язати ОСОБА_2 припинити порушення прав власника свідоцтва України № НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1"; заборонити ОСОБА_2 використовувати знак для товарів та послуг "ІНФОРМАЦІЯ_2 " у будь-якій діяльності; зобов'язати ОСОБА_2 знищити виготовлені зображення знаку для товарів та послуг "ІНФОРМАЦІЯ_2" у будь-якій діяльності та усунути їх з будь-яких об'єктів (товарів, їх упаковки), а якщо це неможливо без задавання шкоди об'єктам чи без їх знищення, то вилучити з цивільного обороту та знищити такі об'єкти ( товарів, їх упаковки) на яких є знак для товарів та послуг "ІНФОРМАЦІЯ_2".

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з доводами, викладеними ОСОБА_2 в апеляційній скарзі:

-експертом під час підготовки висновку від 29.03.2018 року було вивчено та досліджено зовсім інший знак для товарів і послуг, який не є власністю відповідача;

-експертиза була призначена судом до Київського НДІСЕ, тоді як повинна була бути призначена до Харківського НДІСЕ;

-ухвала суду про призначення експертизи була винесена судом без участі відповідача, який не мав можливості поставити експерту свої питання;

-справа була розглянута судом без участі відповідача, якого не було своєчасно повідомлено про час розгляду справи;

-до участі у справі в якості третьої особи був залучений орган державної влади - Державна служба інтелектуальної власності України, яка вже ліквідована.

ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_4 у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1статті 367 ЦПК України- в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення повністю відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявність у відповідача свідоцтва на знак для товарів і послуг та його діяльність порушує виключні права власника об'єкта інтелектуальної власності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Встановлено, що Державним департаментом інтелектуальної власності видано свідоцтво № НОМЕР_1 та опубліковано в офіційному бюлетені 11.10.2010 року, згідно якого ОСОБА_1 є власником знаку для товарів та послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1". Знак зареєстровано для товарів і послуг класів за індексами Міжнародної класифікації товарів і послуг (МКТП): кл.29, кл.31, кл.35 ( т. 1 а.с. 15 ).

ОСОБА_1 уклав ліцензійний договір з ТОВ «Юніверсал Фіш компані» про надання для здійснення підприємницької діяльності на території України невиключної ліцензії на використання знаку для товарів та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» з пріоритетом для 29,31,35 класів згідно з Міжнародною класифікацією товарів та послуг на підставі свідоцтва про реєстрацію Знаків товарів та послуг НОМЕР_1 від 11.10.2010 ( т. 1 а.с. 18 - 23 ).

ОСОБА_2 є власником свідоцтва України № НОМЕР_2 на знак для товарів та послуг "ІНФОРМАЦІЯ_2 " з 25 листопада 2015 року ( т. 2 а.с. 82 ).

Згідно висновку експертизи Київського НДІСЕ № 18341/17-53 від 29.03.2018 встановлено, що знак «ІНФОРМАЦІЯ_2» за свідоцтвом України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_2 від 25.11.2015 року, є схожим зі знаком для товарів та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України на знак для товарів та послуг № НОМЕР_1 від 11.10.2010 року настільки, що його можна сплутати зі знаком для товарів та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України на знак для товарів та послуг № НОМЕР_1 від 11.10.2010 року, щодо товарів і послуг 29, 31 та 35 класу за Міжнародною класифікацією товарів і послуг для реєстрації знаків.

Знак «ІНФОРМАЦІЯ_2» за свідоцтвом України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_2 від 25.11.2015 року є таким, що може вводити споживачів в оману щодо особи, яка виробляє товари або надає послуги під знаком «ІНФОРМАЦІЯ_1» згідно свідоцтва України на знак для товарів та послуг № НОМЕР_1 від 11.10.2010 року, щодо товарів і послуг 29, 31 та 35 класу за Міжнародною класифікацією товарів і послуг для реєстрації знаків.

Відповідно до частин другої та п'ятої статті 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів та послуг" свідоцтво надає його власнику право використовувати знак та інші права, визначені цим Законом; свідоцтво надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати без його згоди, якщо інше не передбачено цим Законом: зареєстрований знак стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг; зареєстрований знак стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги; позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг, якщо внаслідок такого використання ці позначення і знак можна сплутати; позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги, або ці позначення і знак можна сплутати.

У відповідності до частини восьмої статті 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів та послуг" власник свідоцтва має право дати будь-якій особі дозвіл (видати ліцензію) на використання знака на підставі ліцензійного договору.

Згідно з частиною першою статті 1107 ЦК України розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності здійснюється, зокрема на підставі ліцензійного договору.

Відповідно до приписів статті 1109 ЦК України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Вважається, що за ліцензійним договором надається невиключна ліцензія, якщо інше не встановлено ліцензійним договором.

Невиключна ліцензія, відповідно до приписів статті 1108 ЦК України, не виключає можливості використання ліцензіаром об'єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об'єкта у зазначеній сфері.

У свою чергу, виключна ліцензія видається лише одному ліцензіату і виключає можливість використання ліцензіаром об'єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об'єкта у зазначеній сфері.

Відповідно до частин першої та другої статті 20 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів та послуг" будь-яке посягання на права власника свідоцтва, передбачені статтею 16 цього Закону, в тому числі вчинення без згоди власника свідоцтва дій, що потребують його згоди, та готування до вчинення таких дій, вважається порушенням прав власника свідоцтва, що тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством України.

На вимогу власника свідоцтва таке порушення повинно бути припинено, а порушник зобов'язаний відшкодувати власнику свідоцтва заподіяні збитки.

За таких обставин, судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позов, зобов'язано відповідача припинити порушення прав власника свідоцтва України на знак для товарів та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» шляхом вчинення певних дій.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що експертиза була призначена не до належної експертної установи, при проведенні експертизи експертом було досліджено інший знак для товарів та послуг, ніж той, що належить йому, судовою колегією не приймаються.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 3 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно.

Таким чином, призначення експертизи до Київського НДІСЕ не суперечить вимогам закону.

Згідно дослідницької частини експертизи у сфері інтелектуальної власності №18341/17-53 від 29.03.2018 року, виконаної експертом Київського НДІСЕ, об'єктами дослідження були

знак для товарів та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України на знак для товарів та послуг № НОМЕР_1 від 11.10.2010 року та знак «ІНФОРМАЦІЯ_2» за свідоцтвом України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_2 від 25.11.2015 року ( т. 2 а.с. 9 ).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 1 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

За змістом частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (частина 3, пункти 3, 4 частини 5 статті 12 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Визначаючись з правовідносинами, які виникли між сторонами та їх змістом на підставі наданих сторонами доказів, суд має відповідно до статті 89 ЦПК України оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За правилами частин 2, 3 статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374, 375,381-384,390,391 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 21 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко