Справа № 453/980/18
№ провадження 2/453/476/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 грудня 2018 року Сколівський районний суд Львівської області у складі: головуючого - судді Микитина В.Я.,

секретаря судових засідань Корнута Т.Б.,

з участю позивача ОСОБА_2,

його представника - адвоката ОСОБА_3,

та представника відповідача - адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Сколе Львівської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 14.08.2018 року в особі належно уповноваженого представника - адвоката ОСОБА_3 (ордер серія ЛВ № 136253 від 13.08.2018 року) звернувся у суд з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача - ОСОБА_5 у його користь шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, у розмірі 50 374, 65 грн. Судові витрати у справі позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 20.09.2017 року відкрито спрощене провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити з повідомленням (викликом) сторін.

Розгляд справи по суті відбувався 13.12.2018 року

Позов обґрунтовано тим, що 03.02.2018 року приблизно об11 год. у с. Волосянка Сколівського району Львівської області відповідач, керуючи транспортним засобом марки Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого вчинив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, яким керував позивач, що спричинило пошкодження вказаних транспортних засобів. Постановою Сколівського районного суду Львівської області від 05.04.2018 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.. Вказана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили. З копії страхового поліса серії АК № 7458647 вбачається, що цивільно-правова відповідальність позивача, станом на 03.02.2018 року, була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». Згідно даного полісу ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить сто тисяч гривень. За таких обставин ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було розглянуто справу і прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 99 000,00 грн., яке було виплачено та отримано позивачем. З копії висновку № 111 експертного автотоварознавчого дослідження, складеного 27.04.2018 року судовим експертом ОСОБА_6, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_2, після пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді 03.02.2018 року, з урахуванням цих пошкоджень, що виявлені на момент огляду 03.04.2018 року у цінах станом на час проведення дослідження, без врахування податку на додану вартість, становить 320 675,39 грн., що дорівнює ринковій вартості вказаного транспортного засобу у цінах станом на дату дорожньо-транспортної пригоди. Вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2, від виявлених на момент огляду 03.04.2018 року його пошкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 03.02.2018 року, у цінах станом на вказану дату огляду, без врахування податку на додану вартість, становить 343 408,85 грн.. Отже, витрати на відновлювальний ремонт автомобіля НОМЕР_2, перевищують його ринкову вартість на 22 733,46 грн., що свідчить про економічну недоцільність проведення ремонту вказаного транспортного засобу. У зв'язку з цим, позивач звернувся до судового експерта з проханням визначити утилізаційну вартість автомобіля НОМЕР_2, яка, згідно складено 20.07.2018 року висновку № 6565 експертного автотоварознавчого дослідження, становить 177 000,00 грн.. З огляду на викладене відповідач, повинен відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою та утилізаційною вартістю, що становить 44 675,39 грн., а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до стоянки і плату за послуги стоянки, які становлять 2500 грн. та 3199,26 грн. відповідно, а разом - 50374,65 грн.. Просить на підставі ст. ст. 15-16, 22, 1166, 1187, 1194 ЦК України позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та його представник - адвокат ОСОБА_3 у судове засідання щодо розгляду справи по суті з'явилися, поданий позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_4 у судове засідання щодо розгляду справи по суті з'явився, позов визнав частково, а саме визнав позовну вимогу щодо стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відщкодуванням у сумі 44 675,39 грн., проте вважав не підтвердженими належними доказами понесенння позивачем витрат на евакуацію транспортного засобу та плату за послуги стоянки, а відтак - безпідставними. Щодо витрат на правову допомогу, то такі, на його думку, є явно завищеними, у звязку з чим підлягають детальній перевірці судом.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх учасників справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід'ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов'язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз'яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивач є власником транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_3, що доводиться свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 04.08.2012 року.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами по справі, що відповідач 03.02.2018 року об 11 год. 00 хв. у с. Волосянка, Сколівського району Львівської області, керуючи належним йому на праві власності транспортним засобом марки Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого вчинив зіткнення з транспортним засобом марки Citroen C4, д.н.з. НОМЕР_4, яким керував позивач, завдавши обом автомобілям механічних пошкоджень, чим порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою судді Сколівського районного суду Львівської області від 05.04.2018 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн..

Висновком № 111 експертного автотоварознавчого дослідження, складеного 27.04.2018 року судовим експертом ТзОВ «Експертиза» ОСОБА_6, визначено, щовартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_2, після пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді 03.02.2018 року, з урахуванням цих пошкоджень, що виявлені на момент огляду 03.04.2018 року у цінах станом на час проведення дослідження, без врахування податку на додакну вартість, становить 320 675,39 грн., що дорівнює ринковій вартості вказаного транспортного засобу у цінах станом на дату дорожньо-транспортної пригоди. Вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2, від виявлених на момент огляду 03.04.2018 року його пошкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 03.02.2018 року, у цінах станом на вказану дату огляду, без врахування податку на додану вартість, становить 343 408,85 грн..

Згідно з висновком № 6565 експертного автотоварознавчого дослідження судового експерта ОСОБА_7, складеного 20.07.2018 року, утилізаційна вартість автомобіля НОМЕР_2, у пошкодженому стані, становить 177 000,00 грн..

Відповідно до квитанції № 2646 від 03.04.2018 року позивач сплатив ТзОВ «Експертиза» 1500,00 грн. та 210 грн. за проведення експертизи разом із повідомленням про проведення такої, а фізичній особі-підприємцю ОСОБА_7 за визначення утилізаційної вартості пошкодженого КТЗ - 3000 грн..

Оцінивши зібрані по справі докази судом встановлено, що 03.02.2018 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, учасником якої були позивач як водій автомобіля НОМЕР_2, та відповідач як водій автомобіля НОМЕР_5. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди обидва автомобілі отримали механічні ушкодження з вини відповідача.

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України визначено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як встановлено судом, постановою суду по справі № 453/170/18 вина відповідача у згаданій вище дорожньо-транспортній пригоді встановлена, у зв'язку із цим, суд не досліджує те питання, чи мала місце така подія та чи вчинена вона іншою особою.

А тому, оскільки судом встановлено протиправну поведінку відповідача як водія, так як він порушив правила дорожнього руху, такий є винним у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 03.02.2018 року згідно судового рішення, яке набрало законної сили, внаслідок такої пригоди відповідачу завдано шкоди у вигляді пошкодження транспортного засобу і між діями відповідача та шкодою, яку отримав позивач, є причинно-наслідковий зв'язок, то наявні усі підстави для стягнення з відповідача шкоди, якої зазнав позивач.

Визначаючи розмір завданої шкоди позивачу суд бере до уваги наданий позивачем висновок № 111 експертного автотоварознавчого дослідження від 27.04.2018 року, яким такий розмір визначено на рівні 320 675,39 грн. та висновок № 6565 експертного автотоварознавчого дослідження від 20.07.2018 року, яким визначено утилізаційну вартість пошкодженого автомобіля в сумі 177 000,00 грн..

Суд приймає такі докази як належні та допустимі, оскільки вони складені особами, які мають згідно Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» право на здійснення оціночної діяльності (Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності, витяг з Реєстру атестованих судових експертів).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків, ч. 2 п. 1 вказаної статті відносить витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Враховуючи, що з вини відповідача було пошкоджено у дорожньо-транспортній пригоді транспортний засіб позивача, а також недостатності здійсненої страхової виплати для відшкодування матеріальної шкоди позивачу, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача різниці у розмірі 44 675,39 грн. між заподіяною матеріальною шкодою у розмірі 320 675,39 грн., здійсненою страховою виплатою у розмірі 99 000,00 грн. та утилізаційною вартістю у розмірі 177 000,00 грн..

Суд також бере до уваги товарний чек від 03.02.2018 року та акт виконаних робіт № 000968 від 03.02.2018 року, фіскальний чек від 27.07.2018 року та наряд-замовлення № 11135 від 27.07.2018 року, з яких вбачається, що витрати у сумі 2500 грн. за послуги евакуатора та витрати у сумі 3199,26 грн. за послуги стоянки автомобіля поніс саме позивач, як власник пошкодженого транспортного засобу.

За таких обставин, суд, визначаючи розмір шкоди, керуються тими доказами, які містяться у матеріалах справи та вважає доведеним зі сторони позивача розмір шкоди на рівні 50 374,65 грн., що і підлягає до стягнення з відповідача. При цьому, твердження представника відповідача про те, що розмір оплати за евакуацію автомобіля є невиправдано завищеним, як і розмір витрат за стоянку автомобіля, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, розмір таких витрат суду повній мірі вважає обґрунтованим та таким, котрий доведений квитанціями та актами виконаних робіт в оригіналі.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За таких обставин, оскільки такі судові витрати у розмірі 1500,00 грн. та 210 грн. за проведення експертизи із попереднім повідомленням про проведення такої, а також у розмірі 3000 грн. за визначення утилізаційної вартості пошкодженого КТЗ доведені суду на підставі відповідних квитанцій, а судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 704,80 грн. на підставі квитанції про здійснення касової операції від 14.08.2018 року, то суд вважає, що такі підлягають стягненню з відповідача згідно правил ст. 141 ЦПК України. Щодо витрат на правову допомогу, то такі слід стягнути у розмірі 10 000 грн., так як такий розмір підтверджено платіжним дорученням № НОМЕР_6 від 10.08.2018 року. Щодо решти витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн., то такі не знайшли свого підтвердження належними доказами у справі.

Керуючись ст. ст. 4-5, 12-13, 81, 89-90, 95, 141, 258-259, 264-265, 268, 274-275, 279 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 50 374 (п'ятдесят тисяч триста сімдесят чотири) грн. 65 коп. заподіяної майнової шкоди та 14 710 (чотирнадцять тисяч сімсот десять) грн. судових витрат у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Сколівський районний суд Львівської області.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; місце проживання фізичної особи: 79000, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7.

Відповідач: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2; місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_2; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_8.

Суддя В.Я. Микитин

Повне рішення суду складене 17 грудня 2018 року.