КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Міланіч А.М.
Єдиний унікальний номер справи № 360/1745/17
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3386/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар - Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційної скаргою ОСОБА_2 на додаткове рішення Бородянського районного суду Київської області від 14 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

За зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги,

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом. З урахуванням уточнень до позову, просив поділити спільне майно подружжя - будинок, земельну ділянку, автомобілі - Hyundai , ВАЗ 21065, 21104.

Відповідач ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом про поділ майна подружжя. Просила поділити спільне майно подружжя - будинок , автомобіль Hyundai .

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 24 травня 2018 року позови задоволені частково .

Розділено спільне сумісне майно бувшого подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_2.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1, ? частину земельної ділянки площею 0,126 га, кадастровий номер НОМЕР_5, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка розташована на території АДРЕСА_1, ? частину автомобіля «Hyundai Accent», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, ? частину автомобіля ВАЗ 21063-06, 1986 року випуску, який зареєстрований за ОСОБА_3.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1, ? частину земельної ділянки площею 0,126 га, кадастровий номер НОМЕР_5, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка розташована на території АДРЕСА_1, ? частину автомобіля «Hyundai Accent», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, ? частину автомобіля ВАЗ 21063-06, 1986 року випуску, який зареєстрований за ОСОБА_3. В іншій частині в позові відмовлено ..

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення і поділити спільне майно - автомобіль ВАЗ 21104, визнати за кожним із подружжя по 1/2 частини автомобіля.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26 липня 2018 року справа була направлена до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення .( т. 2 а.с. 83) .

Додатковим рішення Бородянського районного суду Київської області від 14 вересня 2018 року визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 1/2 частині на автомобіль НОМЕР_2 ( т.2 а.с. 96) .

Відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на додаткове рішення , посилаючись на порушенням судом норм матеріального права .

В апеляційній скарзі посилалася на неповне з»ясування судом обставин , що мають значення для справи, висновки суду суперечать встановленим обставинам . Доводи апеляційної скарги співпадають із доводами зутрічного позову.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не надходив.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов»язки.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Апеляційна скарга не підлагає задоволенню з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом ) під час розгляду справи у суді першої інстанції подала заяву про збільшення позовних вимог. Як зазначено у заяві ( т.1 а.с. 163), ОСОБА_4 просила поділити спільне майно подружжя, зокрема, просила визнати за собою право власності на автомобіль НОМЕР_3 .

Позивач ОСОБА_3 у своїй позовній заяві також зазначав, що подружжям був придбаний автомобіль НОМЕР_3, який зареєстрований на ОСОБА_2 і просив вказаний автомобіль поділити, виділити його ОСОБА_2 в рахунок його компенсаційї за автомобіль Hyundai, в подальшому просив визнати закожним із подружжя право власності на 1/2 частину автомобіля ВАЗ (т.1 а.с. 128, т.2 а.с. 30-31).

Суд першої інстанції , під час постановлення рішення 24 ттравня 2018 року, вказані вимоги не розглянув .

Під час постановлення додаткового рішення, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 визнавала вказаний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Спільна сумісна власність - це власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦК, ст. 60 СК); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ч. 4 ст. 368 ЦК); майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів (ст. 175 СК); земельні ділянки членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними (ст. 89 ЗК); квартира (будинок), передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), у їх спільну сумісну власність (ч. 2 ст. 8 Закону № 2482-ХІІ); приміщення загального користування, опорні конструкції багатоквартирного будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у багатоквартирному житловому будинку - належать співвласникам будинку (ч. 2 ст. 382 ЦК); майно, набуте жінкою та чоловіком за час спільного проживання однією сімґєю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними (ст. 74 СК).

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС в Київській області (територіальний центр №3246) автомобіль ВАЗ модель 21104, кузов НОМЕР_7, сірого кольору, державний знак НОМЕР_4 зарежстрований за ОСОБА_5 з 14 січня 2010 року відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 14 січня 2010 року. Зарежстрований Макарівським МРЕВ згідно технологічної операції « Реєстрація ТЗ, придбаного на аукціоні, товарній біржі» (т.2 а.с. 78).

Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України.

У п.п.23,24 вищезазначеної Постанови роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень ст.60 Сімейного Кодексу України, діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст.ст.77,78 ЦПК України), і це є її процесуальним обов'язком (ст.ст.12,81 ЦПК України).

Доводи апелянта ОСОБА_2 ,що і матеріалах справи відсутні докази реєстрації автомобіля, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, крім того, сторони визнали що вказаний автомобіль був придбаний подружжям підж час шлюбу.

Судом встановлено, що спірне майно було придбане сторонами в період шлюбу і є їх спільною сумісною власністю подружжя, оскільки, кожна із сторін у період його придбання мав певні джерела доходу.

Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи, що відповідач не надав належних та допустимих доказів на спростування встановлених обставин,та враховуючи що жодна із стороін не надала доказів вартості майна , суд дійшов вірного висновку про визнання права за кожним із подружжя на 1/2 частину автомобіля .

Відповідно до п.п. 22 -25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Якщо шлюбним договором змінено передбачений законом режим спільної сумісної власності, то при розгляді спору про поділ майна подружжя суду необхідно виходити з умов такого договору. При цьому слід мати на увазі, що в силу ч. 4 ст. 93, ч. 1 ст. 103 СК положення шлюбного договору, що ставлять одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище, порушують його права та інтереси, на вимогу такої сторони за рішенням суду можуть бути визнані недійсними з підстав, установлених ЦК.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК) .

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Перевіряючи законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції , відповідно до ст. 367 ЦПК України , колегія суддів вважає ,що рішення суду є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального законодавства , підстави для його скасування відсутні .

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369,374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Бородянського районного суду Київської області від 14 вересня 2018 року залишити без змін .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції. Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 12 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді