06.12.2018
Справа №664/2963/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року Цюрупинський районний суд

Херсонської області

у складі : судді Заславець Н.В.,

при секретарі Степановій С.К.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олешки Херсонської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 27.12.2006 року в сумі 106059,38 гривень.

Ухвалою суду від 13.02.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено її розгляд на 16.04.2018 року на 09-30 год. з повідомленням сторін.

Представник позивача у судове засідання не зявився, в позовній заяві просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Представник відповідача в наданих у матеріали справи письмових запереченнях позовні вимоги визнав частково в обсягах і з підстав, наведених у запереченнях та заявив про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності, просив розглянути справу без його і відповідача участі.

Позовні вимоги позивачем ПАТ «АБ «Приватбанк», яке після реорганізації зміноло назву на АТ КБ «Приватбанк» обґрунтовано тим, що 27.12.2006 року за №б/н було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав 4500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому позичальник надав свою згоду на зміну кредитного ліміту відповідно до п.3.2 та п.3.3 Умов і Правил надання банківських послуг. Банк свої зобовязання виконав, а відповідач прострочив виконання зобовязання, допустивши створення заборгованості, яка станом на 30.11.2017 року становила 106059,38 гривень, і складалася із заборгованості за кредитом в сумі 3576,16 грн.; заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 92456,58 грн.; штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 5026,64 грн., які позивач просить стягнути з відповідача та розглянути справу за відсутності представника позивача.

Відповідач в судове засідання не зявився, від його представника ОСОБА_2 до суду подано клопотання про розгляд справи за їх відсутності, також до суду подано заперечення на позов (а.с.49-50) та заяву про застосування наслідків пропуску строку давності (а.с.46).

Відпровідно до заперечень на позов, відповідач заявлені до ньго вимоги визнав частково. Зокрема відповідач не заперечує, що згідно підписаної ним заяви від 27.12.2006 року він отримав від ПАТ КБ «Приватбанк» кредит шляхом встановлення кредитного ліміту у сумі 2000,00 грн. на платіжну карту «Універсальна» з базовою процентною ставкою по кредитному ліміту, яка на момент підписання договору становила 3% на місяць або 36% річних . Згідно заяви строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії кредитної карти. Відповідач ознайомився і згоден з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою і Тарифами банку. Платіжну кредитну карту «Універсальна» ОСОБА_1 отримав із вказаним на її лицьовій стороні строком дії до 06/16. Інших платіжних карт з іншим строком дії він не отримував. Крім того, відповідач зазначив, що після вказаної на платіжній карті дати закінчення строку її дії поточна заборгованість за кредитом у сумі 1548,96 грн. не може існувати, а тому весь борг по тілу кредиту стає простроченою заборгованістю на загальну суму 3576,16 грн., яка є незмінною і яку він визнає.

Також, після 30.06.2016 року, дати закінчення строку дії договору, банк не вправі нараховувати на вказану суму проценти, а має лише право на застосування ч.2 ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування заборгованості по процентах відповідач визнає в межах строку позовної давності на суму заборгованості по кредиту, яка становить 3576,16 грн. та процентної ставки 30% річних (2,5% в місяць), оскільки вважає, що згідно ч.3 ст.1056-1 ЦК України встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку, а умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Розмір нарахованих процентів згідно розрахунку відповідача має становити 1519,87 грн. Вказану суму відповідач визнає. Проти стягнення неустойки (пені, штрафів) заперечує, оскільки вона не підлягає стягненню у зв'язку з пропуском позивачем річного строку позовної давності, який позивачем пропущено.

Позивачем до суду надіслано письмову відповідь на заперечення, відповідно до якох позивач не заперечує проти того, що строк дії кредитної карти відповідача закінчується останнім днем червня 2016 року ( 06/2016), але заперечує проти застосування наслідків спливу позовної давності з посиланням на пункт 1.1.7.31 «Умов та Правил надання банківських послуг», згідно якого строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Зазначає, що про зміну (збільшення) процентної ставки за кредитом протягом дії договору відповідач повідомлявся належним чином. Зазначає, що до суду банк звернувся не 13.02.2017 року, як вважає відповідач, а 21.12.2017 року, до спливу позовної давності.

Вивчивши доводи і заперечення сторін, оцінивши отримані докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 27 грудня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 укладено договір № б/н, за умовами якого відповідач отримав від банку кредит у розмірі 4500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту та зобовязався його повернути зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом згідно з його заявою й умовами та правилами надання банківських послуг терміном до 31.06.2016 року (строк дії договору, вказаний у виданій відповідачу платіжній карті).

Відповідно до положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно доданого до позову Розрахунку заборгованості за договором № б/н від 27.12.2006 року, укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 станом на 30.11.2017 року», останній має заборгованість в розмірі 106059,38 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 3576,16 грн.; заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 92456,58 грн.; штрафу (фіксована частина) в сумиі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) в сумі 5026,64 грн.(а.с.4-7)

Суд, перевіривши обґрунтованість розрахунку, погоджується з доводами позивача і визнанням позову відповідачем в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3576,16 грн.

Суд не приймає до уваги доводи позивача щодо збільшення строку позовної давності до 50 років та правомірності такого збільшення з огляду на ч.1 ст.259 ЦК України та правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 04.11.2015 року по справі № 6-1926цс15, згідно яких позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту підписання відповідної угоди між сторонами кредитного договору про подовження строку позовної давності. Посилання на таку домовленість відсутнє і в анкеті-заяві, підписаній позичальником 27.12.2006 року.

За таких обставин, з урахуванням строку дії договору до 30.06.2016 року та дати звернення до суду 21.12.2017 року суд приходить до висновку про пропуск позивачем строку позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки (штрафів) у сумі 500,00 грн. (фіксована частина) та 5026,64 грн. (процентна складова), встановленого ч. 2 ст. 258 ЦК України терміном в один рік, у звязку з чим вимоги про стягнення неустойки не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що позивачем не пропущено встановлений ст. 257 ЦК України загальний трирічний строк позовної давності, у звязку з чим вимога про стягнення нарахованої заборгованості по процентах за користування кредитними коштами підлягає частковому задоволенню в межах цього строку і до закінчення строку дії кредитного договору, починаючи з 21.12.2014 року по 30.06.2016 року із розрахунку 30% річних на суму заборгованості по тілу кредиту 3576,16 грн., що становитиме 1698,68 грн.

Частково задовольняючи позов у цій частині вимог суд застосовує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12, згідно якої після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

При цьому, судом встановлено, що вимоги про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, як передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач не заявляв.

Суд погоджується із запереченнями представника відповідача щодо недотримання позивачем способу і строку повідомлення позичальника про зміну розмірів відсоткової ставки, оскільки таке повідомлення згідно ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України має бути направлене у письмовій формі. Доказів надіслання позивачем такого повідомлення відповідачу матеріали справи не містять.

Таким чином, заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню. Судові витрати пропорційно задоволеному підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ч.6 ст. 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 526, 549, 551, 616, 625, 1049-1054 ЦК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.12.2006 року в сумі 5274,84 гривень та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,20 гривень, а всього стягнути 5979,04 гривень.

У задоволенні решти вимог відмовити за необґрунтованістю.

На рішення протягом тридцяти днів з дня складення рішення у повному обсязі може бути подана апеляційна скарга до Херсонського апеляційного суду через Цюрупинський районний суд Херсонської області.

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»», , яке розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. № 50.

Відповідач ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1. №75.

Суддя: підпис ОСОБА_3

Згідно з оригіналом.

Суддя Заславець Н.В.