Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року

Волноваський районній суд, Донецької області

В складі головуючого: судді - ПИСАНЕЦЬ Н.В.

При секретареві - Метьолкіної Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Волноваха цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 06.06.2018 року звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням і доводи мотивує тим, що згідно договору дарування житлового будинку йому на праві власності належить будинок АДРЕСА_1, який 27.09.2016 року позивачу подарувала дружина ОСОБА_3.

13.05.2014 року в зазначеному будинку був зареєстрований онук дружини ОСОБА_2, що підтверджено відміткою в його паспорті та записами в домовій книзі.

З моменту реєстрації відповідач в зазначеному будинку не проживає та місце його

проживання на теперішній час йому невідоме.

Частина 2 статті 405 ЦК України визначає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Факт того, що відповідач тривалий час не проживає в його будинку, підтверджено актом обстеження депутата Володимирівської селищної ради від 05.06.2018 року.

Реєстрація відповідача у його будинку та його фактичне не проживання позбавляє позивача можливості отримання субсидії на оплату житлово-комунальних послуг.

Вважає, що відповідач втратив право користування житлом в належному йому будинку на зазначених вище умовах, добровільно з реєстрації він не знявся, в позасудовому порядку вирішити це питання позивач не може, оскільки він на територію України більше не повернеться.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягав, не заперечував проти винесення заочного рішення у разі неявки в судове засідання відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог чинного законодавства, про причину неявки суд не інформував, тому суд визнає причину неявки ОСОБА_2 неповажною і вважає можливим розгляд справи у відсутності сторін, з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 268 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Із наявного у матеріалах справи Договору дарування житлового будинку від 27.09.2016 року вбачається, що ОСОБА_3 (Дарувальник) з однієї сторони та ОСОБА_1 (Обдаровуваний) з другої сторони подарувала у особисту власність (Обдаровуваному) житловий будинок та передала належні до нього технічні документи, а обдаровуваний з вдячністю його прийняв. Будинок, що дарується за даним договором, розташований за адресою: АДРЕСА_1, з наступними характеристиками: загальна площа - 39,00 кв.м., житлова площа - 14,60 кв.м..

Про те, що в будинку АДРЕСА_1 області зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 13.05.2014 року вбачається з запису зробленого в домовій книзі для приписки громадян проживаючих в будинку АДРЕСА_1, запис зроблено на сторінках 5, 6 вказаної книги, що є наявною у матеріалах справи.

Про те, що відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 13.05.2014 року зареєстрований в буд. АДРЕСА_1 області підтверджується відміткою про реєстрацію в паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 виданого Ворошиловським РВ ДМУ ГУМВС України в м. Донецьку 30.01.2009 року на ім'я ОСОБА_2, тобто відповідача по справі.

Про те, що ОСОБА_3 є дружиною позивача ОСОБА_1 підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, про що 14.01.1994 року Володимирівською селищною радою Волноваського району Донецької області зроблено відповідний актовий запис.

Із наявної у матеріалах справи довідки №579/03-85 від 23.07.2008 року вбачається, що 22.02.1993 року у виконкомі Володимирівської селищної ради Волноваського району Донецької області зареєстровано шлюб громадянина ОСОБА_4 та громадянки ОСОБА_5, актовий запис №13, прізвища після реєстрації шлюбу: його ОСОБА_4, її - ОСОБА_2.

В підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 є онуком дружини позивача, ним надано копію свідоцтва про народження відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_6 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126, 133, 135 Сімейного кодексу України .

З посвідчення вбачається, що його видано ОСОБА_3, яка проживає АДРЕСА_2 про те, що вона згідно рішення виконкому Володимирівської селищної ради Волноваського району Донецької області від 21.08.1996 року №50 призначена піклувальником над ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що є наявним у матеріалах справи.

Із наявного у матеріалах справи акту обстеження на факт не проживання ОСОБА_2 від 05.06.2018 року вбачається, що його складено в смт. Володимирівка комісією в складі депутата селищної ради ОСОБА_7, сусідів: ОСОБА_8, ОСОБА_6 про те, що здійснено обстеження на факт не проживання ОСОБА_2. За результатами обстеження встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований, але не мешкає за адресою: АДРЕСА_1 Комісія також підтверджує, що ОСОБА_2 не проживає за вищевказаною адресою з 13.05.2014 року.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закон) №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Аналіз наведених доказів дає суду підстави визнати, що позивач є власником будинку АДРЕСА_1 області, який належить йому на праві приватної власності на підставі Договору дарування житлового будинку від 27.09.2016 року, серія та номер: НОМЕР_2, виданий 27.09.2016, приватний нотаріус Волноваського районного нотаріального округу Донецької області Степаніщенко Е.А.. З моменту реєстрації відповідач в будинку не проживає, місце його проживання на теперішній час не відоме. Факт того, що відповідач не мешкає в будинку АДРЕСА_1 також підтверджується актом обстеження на факт не проживання ОСОБА_2 від 05.06.2018 року.

Враховуючи, що відповідач в будинку зареєстрований і не проживає в ньому без поважних причин більше одного року, його особистих речей в будинку не має, добровільно не знявся з реєстрації, до суду за викликом не з'явився, що дає право суду визнати, що він перешкоджає позивачу як власнику будинку користуватися і розпоряджатися своїм майном, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Питання стягнення судових витрат позивач не ставить.

На підставі ст.ст. 386 ч.2, 391, 405 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 268, 280-282, 289 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення подається до апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Писанець