Номер провадження: 22-ц/785/4274/18
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2018 року м. Одеса

Справа № 523/16080/16-ц

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Драганової Ю.С.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4,

- відповідач - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_6, представника ОСОБА_5, на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Середи І.В. 16 червня 2017 року о 12 годині 30 хвилинв м. Одеса,

встановив:

У листопаді 2016 р. ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним неодноразово уточненим у цьому ж місяці та двічі у травні 2017 р. позовом, в якому остаточно просить: 1) виселити ОСОБА_5 з житлового будинку, розташованого за адресою - АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення; 2) вселити його у житловий будинок, розташований за адресою - АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги тим, що він разом зі своїм братом - ОСОБА_7, починаючи з 1995 р. був направлений до дитячого будинку. На період його знаходження в дитячому будинку, навчання у професійному училищі за ним було закріплено право користування вищевказаним приміщенням. З моменту закінчення перебування у вищевказаних установах потрапити до свого будинку він не може, оскільки відповідачка відгородила житловий будинок парканом, встановила металеву хвіртку. Почала здавати приміщення в оренду третім особам без будь-яких правових підстав. Відповідачка видає будинок як свою власність та такий, що має № 4 а. На звернення до поліції йому відповіли, що питання користування житловим будинком необхідно вирішувати в порядку цивільного судочинства (а. с. 2 - 6, 25 - 28, 72 - 74, 78).

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16.06.2017 р. вищезазначений позов ОСОБА_4 задоволено.

Виселено ОСОБА_5 з житлового будинку, розташованого за адресою - АДРЕСА_1.

Вселено ОСОБА_4 у житловий будинок, розташований за адресою - АДРЕСА_1.

Колегія суддів приймає до уваги, що у вказаному заочному рішенні помилково вказано прізвище та ім'я відповідачки як - ОСОБА_5, в той час як згідно паспорту (а. с. 98) правильне прізвище та ім'я відповідачки - ОСОБА_5.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач зареєстрований у житловому будинку за адресою - АДРЕСА_1, який належить територіальній громаді. За вказаною адресою також зареєстровані ОСОБА_9, 1949 року народження, ОСОБА_10, 1971 року народження, ОСОБА_4, 1990 року народження, та ОСОБА_7, 1991 року народження, що підтверджується довідкою КП «ЖКС «Пересипський» від 10.04.2014 р. з підтвердженням даної інформації станом на 14.03.2016 р., а також відміткою в цивільному паспорті позивача (а. с. 7 - 8, 12).

Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 07.09.1990 р. № 238 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, було поміщено в Будинок дитини (а. с. 9).

Згідно з листом Дитячого будинку № 9 м. Одеси від 10.01.1997 р. № 33 адміністрація установи зверталася до виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів з проханням закріпити житлову площу за неповнолітніми дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_7.

Реєстрація місця проживання в будинку позивача відбулася 31.08.2009 р. (а. с. 12).

Згідно з актом, складеним комісією у складі начальника дільниці № 3 КП «ЖКС «Пересипський» та майстрів в квітні 2016 р., виходом за адресою - АДРЕСА_1, в присутності ОСОБА_4 виявлено домоволодіння, в якій розташована квартира №1 разом з земельною ділянкою, огородженою кам'яним забором (ракушняк) висотою - 1,8 м.. В заборі є металева хвіртка розмірами - 2,0 м. х 1,20 м., яка зачинена на замок. Наявні огорожа та хвіртка закривають вільний доступ до квартири № 1, де зареєстрований ОСОБА_4 (а. с. 18).

Сусіди ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в акті, складеному 03.04.2017 р., та підписи яких підтверджені виконуючим обов'язки начальника дільниці № 3 КП «ЖКС «Пересипський», підтверджують, що зареєстровані особи в будинку № 4 не проживають. При цьому, також підтверджують, що фактичний доступ до будинку має ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7. Остання іноді з'являється і періодично здає житло в тимчасове користування третім особам. Вона намагається видати вказаний будинок як свою особисту власність, посилаючись на те, що він має адресу - АДРЕСА_2 (а. с. 75).

З'ясовано, що будинок за адресою - АДРЕСА_2 на балансі підприємства не знаходиться. Послуги по утриманню будинку та прибудинкової території не надаються. Інформацією про реєстрацію за вказаною адресою не володіють, реєстрація адреси - АДРЕСА_2 не здійснювалася, та сам будинок з таким номером у власності територіальної громади не знаходиться, що підтверджується листами КП «ЖКС «Пересипський» від 13.09.2016 р., КП «Право» та Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 17.05.2016 р. (а. с. 14, 16).

Відповідно до листа КП «БТІ» ОМР від 02.02.2017 р. будинки № 4 та № 4а на праві власності не зареєстровані (а. с. 43).

Оцінивши усі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що відповідачка займає саме житловий будинок за адресою - АДРЕСА_1, оскільки будинок за адресою - АДРЕСА_2 не зареєстровано. В будинку № 4 відповідачка не зареєстрована, не укладала договір найму чи піднайму. Згідно з довідкою відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області вона зареєстрована з 28.09.2009 р. за адресою - АДРЕСА_3.

Враховуючи, те що судом не встановлено законних підстав для зайняття відповідачем будинку №4, суд вважає, що доводи позивача знайшли своє підтвердження, так як було порушено право ОСОБА_4 на користування житловим приміщенням, яке підлягає захисту шляхом виселення відповідачки та вселення позивача в житловий будинок за адресою - АДРЕСА_1 (а. с. 84 - 84 зворотня сторона).

Ухвалою Суворовського районного суду від 22.01.2018 р. заява ОСОБА_5 від 27.10.2017 р. про перегляд вищевказаного заочного рішення залишена без задоволення.

ОСОБА_5в апеляційній скарзі просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

ОСОБА_5 вказує, що вона не була належним чином сповіщена про судове засідання на 16.06.2017 р.. Суд виходив з того, що житловий будинок знаходиться у комунальній власності, разом з тим не залучив до участі у справі Одеську міську раду чи її виконком. Вона зареєстрована у житловому будинку АДРЕСА_3, позивач не довів її проживання у спірному будинку. Житловий будинок № 4 є аварійним, знаходиться поруч з будинком № 4а, який знаходиться у спільній частковій власності - ? частини належить їй, 1/3 ч. - її сину. У житловому будинку № 4 знаходиться три квартири, суд не вказав з якої квартири необхідно виселити її, та вселити позивача.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_4 відзиву на апеляційну скаргу не надав. У судове засідання не з'явився. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки не повідомив. Надав заяву про долучення до матеріалів справи копії постанови апеляційного суду Одеської області від 12.06.2018 р..

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у вирішені спору, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, чинних на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів, погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про необхідність задоволення позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 9, 61, 116 ЖК України) та процесуального (ст. ст. 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення судом першої інстанції, ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України) права.

Між сторонами виникли правовідносини щодо усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

За правилами, передбаченими ч. ч. 4, 5 ст. 9, ч. 1 ст. 61, ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Нормами ЖК УРСР встановлено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Встановлено, що ОСОБА_5 є власником будинку АДРЕСА_2, який знаходиться біля житлового будинку АДРЕСА_1. Вказані житлові будинки розміщені на єдиній земельній ділянці, яка огороджена відповідачкою огорожею з металевою хвірткою, що перешкоджає позивачу у доступі до житлового будинку № 4, користуванні позивачем закріпленим за ним житловим приміщенням, в якому він зареєстрований.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про задоволення позову є обґрунтованим.

Апелянт не надала суду доказів, які б спростовували вищевказані висновки суду першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що вона зареєстрована у житловому будинку АДРЕСА_3, позивач не довів її проживання у спірному будинку, житловий будинок № 4 є аварійним, знаходиться поруч з будинком № 4а, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки це не спростовує висновки суду про те, що остання створює перешкоди позивачу у користуванні закріпленим за ним приміщенням. Апелянт сама вказує про те, що сусідній житловий будинок № 4а знаходиться у спільній частковій власності: - ? частини належить їй, 1/3 ч. - її сину. Встановлено, що будинок № 4а знаходиться на одній земельній ділянці, яка огорнена єдиними парканом.

Доводи апелянта про те, що у житловому будинку № 4 знаходиться три квартири, суд не вказав з якої квартири необхідно виселити її, та вселити позивача, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки предметом спору є вселення у житловий будинок № 4, а не у конкретно визначену квартиру і не житловий будинок № 4а. Крім того, доводи апелянта про те, що до спірного житлового будинку входить три квартири не доведено належними, допустимими та достатніми доказами.

Доводи апелянта про те, що суд виходив з того, що житловий будинок знаходиться у комунальній власності, разом з тим не залучив до участі у справі Одеську міську раду чи її виконком, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані органи місцевого самоврядування не позбавлені можливості самостійного захисту у випадку порушення їх прав.

Разом з тим, обґрунтованими є доводи апелянта про те, що вона не була належним чином сповіщена про судове засідання на 16.06.2017 р..

Таким чином, апеляційна скарга є частково обґрунтованою, підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги обов'язково скасовує судове рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Необхідно ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_4.

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України необхідно стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір, сплачений за подання позову, в розмірі - 551,20 грн..

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, представника ОСОБА_5, - задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 червня 2017 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_4 - задовольнити.

Виселити ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_7, паспорт НОМЕР_3) з житлового будинку, розташованого за адресою - АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_4 (паспорт НОМЕР_4) в житловий будинок, розташований за адресою - АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_7, паспорт НОМЕР_3) на користь ОСОБА_4 (паспорт НОМЕР_4) судовий збір у розмірі - 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 03 вересня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе