Справа №639/7643/17
Провадження № 2/642/1865/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇН

13 грудня 2018 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Грінчук О.П.,

за участі секретаря Сузанського О.І.,

представників позивача:ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача Рябченко Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «МБТ Банк», 3-я особа ОСОБА_6 про визнання кредитного договору недійсним, -

встановив:

26.12.2017р. позивач звернувся в суд з позовом до ПАТ «Марфін Банк про визнання кредитного договору недійсним». 03.08.2018р. представник позивача ОСОБА_1 уточнила позов в частині назви банку (відповідача) та просила визнати кредитний договір укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «МТБ Банк» недійсним, мотивуючи свій позов тим, що 05.08.2008 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Марфін Банк» було укладено кредитний договір №00025/ FКН. На умовах договору банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді не поновлювальної кредитної лінії на суму 248384,19 доларів США, а позичальник зобов'язується прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути банку кредит, сплатити за користування кредитом 12,9 % річних з урахуванням комісії, пені, штрафу та інших платежів, що будуть нараховані відповідно до умов договору. В пункті 1.1. договору зазначено, що кредит надається на споживчі потреби, а тому даний договір є договором про надання споживчого кредиту. Договір укладений 05.08.2008 року суперечить нормам чинного законодавства, а саме Банком не вказано ні сукупної вартості кредиту, ні абсолютного подорожчання кредиту, ні переплат по кредиту, ні реальної процентної ставки, чим поставив позивача у заздалегідь невигідну позицію. Так, при укладанні банком даного кредитного договору, відповідачем порушені вимоги частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та пункт 2.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Національним Банком України від 10.05.2007 року №168, згідно яких банки зобов'язані перед укладанням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту. Жодної письмової інформації про умови кредитування чи будь-яку іншу інформацію від банку до укладання договору він не отримував. Просив суд визнати кредитний договір №00025/ FКН від 05.08.2008 року недійсним з моменту його укладання. Застосувати наслідки недійсності правочину.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник відповідача Рябченко Т.С. проти задоволення позовних вимог, заперечував, просив суд врахувати письмовий відзив на позов.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, про день та час розгляду справи належним чином повідомлена, своєчасно про що свідчать матеріали справи.

Суд, заслухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину необхідно відмовити за безпідставністю.

Судом встановлено, що 05.08.2008 року між Публічним акціонерним товариством «Марфін Банк» правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №00025/ FКН (а.с.05-06).

Відповідно до умов пункту 1.1. кредитного договору банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника з 05.08.2008р. і терміном погашення по 04.08.2028р. включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у сумі 248384,19 доларів США на наступні цілі: на споживчі потреби у сумі 202880,00 доларів США, а також у сумі 45504,19 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 12,9% річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом та зі сплатою комісії за надання кредиту у розмірі 0,5% від суми наданого кредиту, що сплачується у момент надання кредиту у гривні за курсом НБУ на дату нарахування, незалежно від валюти кредиту. Видача коштів на споживчі потреби за кредитом відбувається двома траншами: перший 05.08.2008р. у сумі 69604,27 доларів США, другий за умови передачі в іпотеку в ОАО «МТБ» нежитлових приміщень 1-го поверху №2-1,2-8 в житловому будинку літ. «А-6» загальною площею 85,1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у сумі - 133275,73 долари США. Видача коштів за кредитом відбувається на підставі письмових повідомлень (заявок), отриманих від позичальника, що є невід'ємною частиною даного договору, за винятком випадку зазначеного у п.2.1.3. даного договору. Позичальник зобов'язується на умовах, в розмірі та строки, встановлені в цьому договорі, повернути Банку кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, а також сплатити комісії, пені та штрафи, що передбачені умовами договору, а також здійснювати погашення заборгованості за цим договором.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 05.08.2008 року між ПАТ «МТБ» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки №001194-СКН (а.с.7), відповідно до якого поручитель відповідає перед кредитором по зобов'язаннях, що випливають з кредитного договору, солідарно з боржником і в повному обсязі, в тому числі по погашенню заборгованості за основним боргом за кредитом, по сплаті відсотків та комісії, а також збитків та неустойки, що будуть нараховані за несвоєчасно погашену заборгованість за основним боргом за кредитом.

Згідно додаткової угоди №1 від 28.05.2008р. вбачається, що сторони домовились, за взаємною згодою сторін викласти п.1.1. кредитного договору в наступній редакції: а) що в період користування кредитом з 01.05.2009р. по 31.10.2009р. включно відсотки становлять у розмірі 10,0% річних за фактичний період користування; б) в період користування кредитом з 01.11.2009р. по 31.10.2010р. включно у розмірі 14,35% річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом; в) в період користування кредитом з 01.11.2010р. по 04.08.2028 р. включно у розмірі 12,9% річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку за кредитом та зі сплатою комісії за надання кредиту у розмірі 0,5% від суми наданого кредиту, що сплачується у момент надання кредиту у гривні за курсом НБУ на дату нарахування, незалежно від валюти кредиту, та зі сплатою комісії за дострокове погашення кредиту в розмірі недоотриманого банком доходу, виходячи з процентної ставки 12,9% річних, що сплачується у гривні за курсом НБУ на дату нарахування, незалежно від валюти кредиту.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач свої зобов'язання виконав належним чином, надав відповідачу кредит в сумі 248384,19 доларів США.

Позивач свого обов'язку належним чином не виконує. В судовому засіданні встановлено, що на даний час в Ленінському районному суді м. Харкова знаходиться цивільна справа про стягнення з позивача заборгованості за кредитом.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до діючого законодавства України Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» повідомив ОСОБА_4 про умови кредитування Кредити на інші споживчі цілі з забезпеченням у вигляді іпотеки 05.08.2008 року, з якими позивач цього ж дня ознайомився, про що свідчить його особистий підпис (а.с.5). Крім того, банком позивачу 05.08.2008 року було надано Умови кредитування - споживчі кредити під іпотеку, з якими ОСОБА_4 також ознайомився, про що свідчить його особистий підпис. Крім цього, до кредитного договору надано Додаток №1 - Графік погашення кредиту та Додаток №2 - розрахунок сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки та інших фінансових зобов'язань позивальника, де кожен аркуш кредитного договору, додатки до кредитного договору підписані власноручно позивачем ОСОБА_4 його поручителем (3-я особа) ОСОБА_6 та представником банку.

Отже, суд приходить до висновку, що Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» діяв у відповідності до вимог чинного законодавства України і повідомив та надав ОСОБА_4 у письмовій формі всю необхідну інформацію про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту.

Суд не бере до уваги висновок судової економічної експертизи №3709 від 25.04.2018р. так як під час проведення вказаної експертизи експертом не надано оцінку додаткам та додатковим угодам до кредитного договору, які є їх невід'ємною частиною (а.с.87т.1). З висновку вбачається, що експертом заявлено клопотання про витребування додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової економічної експертизи, а саме: копії усіх додаткових угод до кредитного договору, інформації щодо усіх платежів, інші документи, що мають відношення до постановлених питань. Проте вказане клопотання не виконане, експертиза проведена в об'ємі наданих матеріалів.

Не заслуговують на увагу посилання представника позивача, що при укладанні кредитного договору банком порушені вимоги статті 203 та статті 215 ЦК України з наступних підстав.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Підписання договору свідчить про погодження сторонами всіх його умов.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами, оскільки це прямо передбачено статтею 629 ЦК України.

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Таким чином судом встановлено, що кредитний договір №00025/ FКН від 05.08.2008 року укладений сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, які були ним обумовлені. Будь-які підстави вважати, що правочин суперечить ЦК України чи іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, судом не встановлені.

Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, про відсутність підстав, встановлених нормами Цивільного кодексу України для визнання правочину недійсним, незаконним, тому вимоги ОСОБА_4 є безпідставними та не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Разом із тим, відповідачем ПАТ «МТБ Банк» до постановлення рішення у даній справі заявлено про застосування у даному спорі позовної давності, вказуючи, що перебіг строку позовної давності для визнання кредитного договору недійсними почався з моменту його укладення, тобто, з 05.08.2008 року.

При цьому, представники позивача заперечували проти застосування строку позовної давності вважали, що перебіг строку почався з часу надання експертного висновку, яким встановлені порушення під час нарахування процентної ставки.

Отже, суд приходить до висновку, що строк позовної давності для пред'явлення позивачем вимоги до суду про визнання недійсним кредитного договору №00025/FKH від 05.08.2008р. сплив 05 серпня 2011 року.

Представники позивача не зазначили суду поважних причин пропуску строку позовної давності для звернення до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсними.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

З моменту укладення спірного кредитного договору позивач жодного разу не зверталась до суду з позовом про визнання недійсним спірного кредитного договору, а відповідач не вчинив будь-яких передбачених законом інших дій, що свідчать про переривання строку позовної давності.

Між тим, позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова із позовом про визнання недійсним кредитного договору лише 26 грудня 2017 року.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України порушене право позивача не підлягає захисту, оскільки ним суду не повідомлені, а судом не встановлені поважні причини пропущення позовної давності.

Відповідно до ч. 2, 3 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 1 ст.11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно висновку зробленого Верховним судом України у справі № 6-75цс15 перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину. У даній Постанові також вказано, що обчисленні строку позовної давності, починаючи зі спливу строку виконання зобов'язання є помилковим.

Таким чином, суд, приходить до висновку про відсутність визначених законодавством підстав для задоволення позову. Судом не встановлено підстав визнавати права позивача порушеними, кредитний договір недійсними, застосувати наслідків недійсності правочину.

При цьому, суд вважає за необхідне задовольнити заяву відповідача про застосування позовної давності до даного спору, зважаючи на факт пропуску такого строку позивачем.

З вищевикладених підстав, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 11, 16, 202, 203, 215, 216, 1054, ЦК України та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», 3-я особа ОСОБА_6 про визнання кредитного договору недійсним - відмовити за безпідставністю.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Головуючий: