Ухвала

28 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 639/7759/15-ц

провадження № 61-39441ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

Касаційна скарга, подана ОСОБА_1, не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки із прохальної частини касаційної скарги убачається, що заявник просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 вересня 2017 року, додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 грудня 2017 року, постанови Апеляційного суду Харківської області від 31 травня 2018 року та від 07 червня 2018 року, проте до касаційної скарги додає копію рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 вересня 2017 року, додаткового рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 грудня 2017 року, постанов Апеляційного суду Харківської області від 29 травня 2018 року та від 05 червня 2018 року.

За таких обставин, заявнику необхідно уточнити які судові рішення ним оскаржуються і відповідно до вимог частини четвертої статті 392 ЦПК України надати касаційну скаргу (у новій редакції), копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Разом з тим, у випадку пропуску строку на касаційне оскарження заявнику необхідно звернутись до суду касаційної інстанції з заявою про поновлення цього строку, оскільки чинним ЦПК України не передбачено можливості Верховному Суду поновлювати строк на касаційне оскарження за власною ініціативою, а лише за наявності відповідної про це заяви сторони.

Крім того, касаційна скарга містить клопотання заявника про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги, яке обґрунтоване тим, що заявник є людиною похилого віку та має малий розмір пенсії, значна сума з якої витрачається на придбання ліків.

На підтвердження зазначених обставин суду надано наступні документи, а саме копію пенсійного посвідчення ОСОБА_1 НОМЕР_1.

Вирішуючи питання про відстрочення сплати судового збору, Верховний Суд виходить із того, що у своїй практиці Європейський суд зазначав, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

За змістом статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету, суд дійшов висновку про наявність підстав для відстрочення для ОСОБА_1 сплату судового збору за подання касаційної скарги, оскільки розмір такого судового збору (4 102,40грн) є значною сумою для неї.

З огляду на вищевикладене, клопотання заявника про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Отже касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявникові строку для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору задовольнити.

Відстрочити ОСОБА_1 сплату судового збору за подання касаційної скарги в сумі 4 102,40 грн до закінчення касаційного провадження.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без руху та надати для усунення вищезазначених недоліків строк до 28 вересня 2018 року, але не більше десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Ступак