КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2018 року м. Київ

Справа № 754/5696/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1200/2018

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Лісовської О.В. 19 липня 2018 року в м. Києві, повний текст рішення складений 25 липня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 лютого 2014 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір вкладу «Депозит плюс на 6 мес.» № SAMDNWFD500, відповідно до умов якого залишок на вкладі станом на 07 березня 2014 року складає 67799 доларів США, вклад оформлювався на 6 місяців до 06 серпня 2014 року включно, банк відкрив позивачу особистий рахунок № НОМЕР_1 на який зараховувався вклад та нараховані відсотки за ставкою 8,5% річних. Відповідно до довідки від 18 травня 2014 року за № 1021288 за даним договором залишок на вкладі складає 68288,45 доларів США.

Між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» 21 лютого 2014 року було укладено договір вкладу «Депозит плюс на 6 мес.» № SAMDNWFD 800, відповідно до умов якого залишок на вкладі станом на 07 березня 2014 року складає 73,074 доларів США, вклад оформлювався на 6 місяців до 21 серпня 2014 року включно, банк відкрив позивачу особистий рахунок № НОМЕР_2 на який зараховувався вклад та нараховані відсотки за ставкою 8,5% річних. Відповідно до довідки від 18 травня 2014 року за № 1021288 за даним договором остаток на вкладі складає 73493,55 доларів США. У зв'язку із окупацією АР Крим Російською Федерацією, а також із патріотичних цілей та з метою збереження громадянства України, Овчаров І.В. змушений був покинути окуповану територія АР Крим та переїхав на материкову територію України у м. Київ. 03 червня 2014 року позивач повідомив відповідача про зміну свого місця проживання, а також звернувся з заявою з метою перебронювання наявних договорів вкладу за новим місцем проживання, 31 липня 2014 року він направив заяву на ім'я голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» з повідомленням, що після закінчення строку договорів вкладу продовжувати їх на новий термін він не буде. У зв'язку з чим просив повідомити його про перерахування коштів на рахунки «на вимогу» за новою адресою проживання або за номером телефону.

ПАТ КБ «ПриватБанк» 27 серпня 2014 року направив позивачу письмову відповідь, в якій фактично визнав порушення зі свого боку умов договорів вкладів, а саме, невиплату їх після закінчення строку вкладу. Також відповідач не вказав жодної правової підстави затримки виплати грошових коштів. Станом на 20 жовтня 2014 року картки позивача були заблоковані, жодних активних дій щодо врегулювання ситуації ПАТ КБ «ПриватБанк» не здійснювалося. Зважаючи на порушення своїх прав, позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист справ споживачів та стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу. Рішенням Деснянського районного суду м. Києві від 15 квітня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено та стягнуто з Банку на користь позивача суму вкладу за договором № SAMDNWFD500 від 06 лютого 2014 року у розмірі 68288,45 доларів США, а також суму вкладу за договором № SAMDNWFD 800 від 21 лютого 2014 року у розмірі 73493,55 доларів США. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва вказане рішення Деснянського районного суду м. Києва залишено без змін. Однак, відповідач добровільно рішення суду не виконав, грошові кошти згідно договір банківського вкладу йому не повернув.

Посилаючись на викладене, позивач з урахуванням уточнень та посилаючись на те, що Банком несвоєчасно було виконано рішення суду та сплачено на його користь частину грошових коштів, просив суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» нараховані за Договором банківського вкладу № SAMDNWFD500 від 06 лютого 2014 року, наступні грошові суми: відсотки за вкладом у розмірі 21195, 32 доларів США; 3 % річних від суми прострочення повернення вкладу у розмірі 183802,73 грн.; 3 % річних від суми прострочення виплати відсотків за вкладом у розмірі 1463, 90 грн; пеню на суму прострочення повернення вкладу у розмірі 86606, 73 грн.; пеню на суму прострочення виплати відсотків за вкладом у розмірі 682,48 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача кошти, нараховані за Договором банківського вкладу № SAMDNWFD 800 від 21 лютого 2014 року, а саме: відсотки за вкладом у розмірі 22810,88 доларів США; 3 % річних від суми прострочення повернення вкладу у розмірі 197812,58 грн; 3 % річних від суми прострочення виплати відсотків за вкладом у розмірі 1552, 38 грн; пеню на суму прострочення повернення вкладу у розмірі 95689, 48 грн; пеню на суму прострочення виплати відсотків за вкладом у розмірі 743, 06 грн (а.с. 92-94).

Також, представником позивача було заявлено клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу та стягнення судових витрат у розмірі 12760 грн. у разі задоволення позовних вимог позивача (а.с.145-146).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів - задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 нараховані за Договором банківського вкладу № SAMDNWFD500 від 06 лютого 2014 року, а саме:

- відсотки за вкладом у розмірі 21195, 32 доларів США;

- 3 % річних від суми прострочення повернення вкладу у розмірі 183802, 73 грн;

- 3 % річних від суми прострочення виплати відсотків за вкладом у розмірі 1463, 90 грн;

- пеню на суму прострочення повернення вкладу у розмірі 86606, 73 грн;

- неню на суму прострочення виплати відсотків за вкладом у розмірі 682, 48 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 нараховані за Договором банківського вкладу № SAMDNWFD 800 від 21 лютого 2014 року, а саме:

- відсотки за вкладом у розмірі 22810, 88 доларів США;

- 3 % річних від суми прострочення повернення вкладу у розмірі 197812, 58 грн;

- 3 % річних від суми прострочення виплати відсотків за вкладом у розмірі 1552, 38 грн;

- пеню на суму прострочення повернення вклад) у розмірі 95689, 48 грн;

- пеню на суму прострочення виплати відсотків за вкладом у розмірі 743, 06 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 12760, 00 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 8810, 00 грн.

Не погодилось із вказаним судовим рішенням Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», представником подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду реальним обставинам справи, неповним з'ясуванням обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. Представник відповідача вказує на те, що суд першої інстанції не надав належну правову оцінку доводам відповідача щодо неправомірного застосування повної відсоткової ставки у розмірі 9,5% річних, встановленої умовами договорів депозитних вкладів, у період часу, коли договори вже припинили свою дію на підставі письмової заяви вкладника від 31 липня 2014 року, яку він направляв на ім'я голови правління Банку з повідомленням, що після закінчення строку договорів продовжувати їх на новий строк (термін) він не буде. Також вказує, що судом першої інстанції були невірно застосовані норми матеріального та процесуального права відносно настання та застосування відповідальності до боржника за невиконання (несвоєчасне виконання) грошового зобов'язання за ст. 625 ЦК України та ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки за невиконання рішень, що підлягають примусовому виконанню, а також за невиконання законних вимог державного виконавця винні особи несуть дисциплінарну, адміністративну, кримінальну відповідальність, що полягає у застосуванні певних санкцій. Отже, вимога позивача щодо стягнення з Банку 3% річних від простроченої суми заборгованості, відповідно до ст.625 ЦК України, за період з дати відкриття виконавчого провадження по 11 січня 2018 року є незаконною та такою, що не відповідає нормам чинного законодавства. Також судом першої інстанції було неправомірно стягнуто з Банку пеню, відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, суд безпідставно та незаконно ухвалив судове рішення в частині стягнення з Банку правничої допомоги, оскількиОСОБА_3 не мала повноважень, як адвокат.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення з урахуванням наведених відповідачем доводів та наданих розрахунків.

В судовому засіданні представник відповідача, підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просила про задоволення заявлених ними вимог.

Представник позивача заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 06 лютого 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір вкладу «Депозит плюс на 6 мес.» № SAMDNWFD500, відповідно до умов якого залишок на вкладі станом на 07 березня 2014 року складає 67799 доларів США. Вклад оформлювався на 6 місяців, тобто до 06 серпня 20014 року включно. Банк відкрив позивачу особистий рахунок НОМЕР_1, на який був зарахований вклад та відсотки за ставкою 8,5% річних. Відповідно до довідки від 18 травня 2014 року за № 1021288 за даним договором залишок на вкладі складає 68288,45 доларів США (а.с. 11).

06 лютого 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 була укладена Додаткова угода до договорів вкладу за № SAMDNWFD500, згідно п. 1.1 яких відсоткова ставка за договором була збільшена на 1 % річних (а.с.79).

Крім того, 21 лютого 2014 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір вкладу Депозит плюс на 6 мес.» № SAMDNWFD800, відповідно до умов якого залишок на вкладі станом на 07 березня 2014 року складає 73074 доларів США. Вклад оформлювався на 6 місяців до 21 серпня 20014 року включно. Банк відкрив позивачу особистий рахунок № НОМЕР_2 на який зараховувався вклад та нараховані відсотки за ставкою 8,5% річних. Відповідно до довідки від 18 травня 2014 року за № 1021288 за даним договором остаток на вкладі складає 73493,55 доларів США (а.с. 12).

21 квітня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 була укладена Додаткова угода до договору вкладу за № SAMDNWFD800, згідно п. 1.1 якого відсоткова ставка за договором була збільшена на 1 % річних (а.с.80).

Відповідно до п. 4 вказаних договорів їх дія припиняється з виплатою всієї суми вкладу разом з відсотками, які підлягають нарахуванню відповідно до умов договору.

Згідно з п. 6 договорів, після закінчення строку вкладу банк перераховує кошти з депозиту на вклад позивача «на вимогу».

В порядку п. 7, якщо по закінченню трьох календарних днів після зарахування коштів на рахунок «на вимогу» позивач не скористався, вважається, що він поручив банку перерахувати всю суму знову на депозитний рахунок. При цьому процентна ставка по вкладу на новий строк відповідає ставці, що буде діяти в банку для заново оформлюваний вкладів даного найменування та строку на дату зарахування коштів на депозитний рахунок.

03 червня 2014 року Овчаров І.В. повідомив ПАТ КБ «ПриватБанк» про зміну свого місця проживання, а також звернувся з заявою з метою перебронювання наявних договорів вкладу за новим місцем проживання (а.с.142).

31 липня 2014 року позивач направив заяву на ім'я голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» з повідомленням, що після закінчення строку договорів вкладу продовжувати їх на новий термін він не буде. У зв'язку з чим просив повідомити його про перерахування коштів на рахунки «до востребования» за новою адресою проживання або за номером телефону.

Станом на 20 жовтня 2014 року картки ОСОБА_2 були заблоковані, жодних активних дій щодо врегулювання ситуації ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснено не було, тому він був змушений звернутися до суду із позовом про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів за договорами вкладу.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києві від 15квітня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено та стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача суму вкладу за договором № SAMDNWFD500 від 06.02.2014 року у розмірі 68288,45 доларів США, а також суму вкладу за договором №SAMDNWFD800 від 21.02.2014 року у розмірі 73493,55 доларів США. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2015 року вказане рішення залишено без змін (а.с.13-17).

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року було виконано. Зокрема, позивачу була проведена виплата грошових коштів 08 листопада 2017 року за договором № SAMDNWFD500 від 06 лютого 2014 року у розмірі 1306583 грн, за договором №SAMDNWFD800 від 21 лютого 2014 року у розмірі 1406174 грн та 12 січня 2018 року; січня 2018 року була проведена виплата за договором № SAMDNWFD500 від 06 лютого 2014 року у розмірі 553171 грн, за договором №SAMDNWFD800 від 21 лютого 2014 року у розмірі 595335 грн.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності суд першої інстанції прийшов до висновку, що у результаті несвоєчасного та неналежного виконання ПАТ КБ «ПриватБанк» грошового зобов'язання за Договорами вкладу № SAMDNWFD500 від 06 лютого 2014 року та №SAMDNWFD800 від 21 лютого 2014 року, укладеними між Банком та вкладником ОСОБА_2, а також через несвоєчасне виконання рішення суду від 15 квітня 2015 року про стягнення сум вкладів за вказаними договорами, у Банку виникла заборгованість перед вкладником, а саме: за Договором вкладу № SAMDNWFD500 від 06 лютого 2014 року - відсотки за вкладом у розмірі 21195, 32 доларів США; 3 % річних від суми прострочення повернення вкладу у розмірі 183802,73 грн; 3 % річних від суми прострочення виплати відсотків за вкладом у розмірі 1463, 90 грн; пеня на суму прострочення повернення вкладу у розмірі 86606, 73 грн; пеня на суму прострочення виплати відсотків за вкладом у розмірі 682,48 грн. Крім того, виникла заборгованість за Договором банківського вкладу № SAMDNWFD800 від 21 лютого 2014 року, а саме: відсотки за вкладом у розмірі 22810,88 доларів США; 3 % річних від суми прострочення повернення вкладу у розмірі 197812,58 грн; 3 % річних від суми прострочення виплати відсотків за вкладом у розмірі 1552,38 грн; пеня на суму прострочення повернення вкладу у розмірі 95689, 48 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Згідно із ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Положення ст. 1059 ЦК України врегульовують питання форми договору банківського вкладу та визначаються наслідки недодержання письмової форми такого договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з положенням частини другої статті 1060 ЦК України у редакції Закону України від 20 листопада 2012 № 5495-VI, що була чинною на момент укладення зазначених депозитних договорів, звернення позивача із вимогою про повернення вкладу та змінена Законом України від 14 травня 2015 року № 424-VIII, що набрав чинності 06 червня 2015 року, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

З наведених обставин справи вбачається, що між сторонами були укладені договори банківського вкладу зі строком дії до 06 серпня 2014 року (договір № SAMDNWFD500) та до 21 серпня 2014 року (договір №SAMDNWFD800). Факт неналежного виконання банком своїх договірних зобов'язань встановлений рішенням суду у справі між тими ж сторонами і щодо тих же договорів, тому у даній справі вказані обставини доведенню не підлягають.

Таким чином, неналежне виконання банком своїх обов'язків щодо своєчасного повернення належних позивачу банківських вкладів та сум нарахованих відсотків на першу вимогу є порушенням норм законодавства, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин. При цьому з урахуванням положення частини другої статті 1060 ЦК України підставою повернення грошових коштів була саме відповідна вимога позивача, а не установлення факту наявності підстав для розірвання договору вкладу.

Доводи відповідача про звернення позивача із вимогою про дострокове розірвання договорів вкладів апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки в своїй заяві від 31 липня 2014 року позивач вказував про відмову від продовження депозиту на новий строк та після закінчення строку встановленого умовами договору просив перевести його вклад на рахунок «на вимогу».

Доводи ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що у зв'язку з окупацією території Автономної Республіки Крим банк не може перевірити інформацію щодо наведених депозитних договорів, не є переконливими, оскільки договори банківських рахунків укладені безпосередньо з самостійною юридичною особою, ПАТ КБ «ПриватБанк», а не з його кримською філією, що не є суб'єктом цивільного права, не наділена правосуб'єктністю. Відтак банк зобов'язаний зберігати подібну інформацію, й за усіма обставинами у банку має бути наявна вся необхідна інформація за цими договорами.

Вказане судове рішення було виконано:

за договором № SAMDNWFD500 від 06 лютого 2014 року здійснено погашення заборгованості у розмірі 1306583 грн 08 листопада 2017 року, інша частина у розмірі 553171 грн сплачена 12 січня 2018 року;

за договором №SAMDNWFD800 від 21 лютого 2014 року сума у розмірі 1406174 грн сплачена 08 листопада 2017 року, інша частина у розмірі 595335 грн виплачена 12 січня 2018 року.

При цьому з мотивувальної частині рішення вбачається, що судом стягнуті були суми вкладів і відсотки, які були нараховані станом на 07 березня 2014 року.

Таким чином, має місце невиплата відповідачем суми відсотків за користування грошовими коштами позивача у період з 08 березня 2014 року і до дати здійснення виплати. При цьому мають бути враховані як, встановлені сторонами строки виконання зобов'язання, так і дати фактичного виконання і суми повернення.

За договором № SAMDNWFD500 від 06 лютого 2014 року строк його виконання був визначений 6 місяців, тобто до 06 серпня 2014 року. Відповідно, беззаперечно у період з 07 березня 2014 року до 06 серпня 2014 року, що становить 157 днів, підлягає застосування процентна ставка встановлена сторонами умовами укладеного договору із внесеними змінами, тобто на рівні 9,5 % річних і нарахування процентів має бути проведено на повну суму вкладу 67799 доларів США . Таким чином, нарахування проводиться за формулою 67799*9,5%*157:365 і становить 2770,47 доларів США.

За договором №SAMDNWFD800 від 21 лютого 2014 року строк його виконання був визначений 6 місяців, тобто до 21 серпня 2014 року. Відповідно, беззаперечно у період з 07 березня 2014 року до 21 серпня 2014 року, що становить 172 дні, підлягає застосування процентна ставка встановлена сторонами умовами укладеного договору із внесеними змінами, тобто на рівні 9,5 % річних і нарахування має бути проведено на повну суму вкладу 73074 доларів США. Таким чином, нарахування проводиться за формулою 73074*9,5%*157:365 і становить 3271,31 доларів США.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги банку про помилкове стягнення процентів за повною відсотковою ставкою станом на час ухвалення рішення апеляційний суд враховує наступне.

За умовами укладених договір вони укладені на строк 6 місяців але є дійсними до повного виконання зобов'язань. Разом з тим, договорами не визначено розміру ставки процентів за користування депозитом у разі закінчення терміну його дії та неналежного виконання грошового зобов'язання за ним. А отже застосуванню підлягають положення ст. 1070 ЦК України. Такі висновки викладені у Постановах Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-8161цс15, від 27 квітня 2016 року у справі № 6-302цс16, від 11 травня 2016 року у справі № 6-338цс16, від 9 червня 2016 року у справі № 6-956цс16, а також у Постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 201/12705/14, від 10 жовтня 2018 року справа № 681/495/17.

Отже, суд першої інстанції, задовольняючи позов у цій частині ураховуючи повну відсоткову ставку, положення ст.ст. 1058, 1061 ЦК України до спірних правовідносин застосував неправильно та дійшов помилкового висновку про те, що після закінчення терміну дії договору й у разі неналежного виконання його умов з банку на користь вкладника підлягають стягненню проценти за користування грошовим вкладом за процентною ставкою, передбаченою цим договором, не врахувавши, що у договорі визначений інший розмір процентів у разі дострокового повернення суми вкладу.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Правління ПриватБанка № 07 від 05 січня 2004 року була встановлена процента ставка за вкладами «на вимогу» на рівні проценту річних, а з 04 травня 207 року встановлена процентна ставка для вкладів на вимогу в розмірі 0,01 % (а.с.117-118).

За договором № SAMDNWFD500 від 06 лютого 2014 року строк його виконання був визначений 6 місяців, тобто до 06 серпня 2014 року. Відповідно, беззаперечно у період з 07 березня 2014 року до 03 травня 2017 року, що становить 999 днів, підлягає застосування процентна ставка встановлена для вкладів «на вимогу» на рівні 1 % річних і нарахування процентів має бути проведено на повну суму вкладу 67799 доларів США . Таким чином, нарахування проводиться за формулою 67799*1%*999:365 і становить 1855,65 доларів США.

За договором №SAMDNWFD800 від 21 лютого 2014 року строк його виконання був визначений 6 місяців, тобто до 21 серпня 2014 року. Відповідно, беззаперечно у період з 07 березня 2014 року до 03 травня 2017 року, що становить 999 днів, підлягає застосування процентна ставка встановлена сторонами умовами укладеного договору із внесеними змінами, тобто на рівні 1 % річних і нарахування має бути проведено на повну суму вкладу 73074 доларів США. Таким чином, нарахування проводиться за формулою 73074*1%*999:365 і становить 1966 доларів США.

З 04 травня 2017 року у банку була встановлена процента ставки для вкладу на вимогу на рівні 0,01 % річних, 08 листопада 2017 року відповідачем було здійснено часткове погашення заборгованості за кожним із договорів. Відповідно до вказаної дати нарахування процентів у розмірі 0,01 % проводить на всю суму вкладу. Цей період становить 250 днів розраховується за формулою, що наведена вище, лише із застосуванням інших даних. Отже за договором № SAMDNWFD500 від 06 лютого 2014 року сума процентів за вказаний період становить 4,6 доларів США. За договором №SAMDNWFD800 від 21 лютого 2014 року - 5 доларів США.

Після здійснення часткового погашення заборгованості відповідачем проценти в розмірі 0,01 % річних має нараховуватись на суму залишку, а враховуючи, що погашення відбувалось в національній валюті така сума визначається за курсом валюти на день здійснення платежу. Таким чином, враховуючи, що за договором № SAMDNWFD500 від 06 лютого 2014 року, після здійснення оплати 08 листопада 2017 року сума залишку становить 19220 доларів США, її погашення відбулось 12 січня 2018 року, період нарахування процентів на цю суму становить 63 дні, сума процентів розрахована за вищевказаною формулою становить 0,33 доларів США. За договором №SAMDNWFD800 від 21 лютого 2014 року ця сума - 0,35 доларів США.

Здійснивши додавання наведених вище сум колегія суддів приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума відсотків за користування грошовими коштами у розмірі: за договором № SAMDNWFD500 від 06 лютого 2014 року - 4631,05 доларів США , за договором №SAMDNWFD800 від 21 лютого 2014 року 5242,66 доларів США

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов'язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі N 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

У постанові від 16 травня 2018 року № 14-16цс18 Велика Палата Верховного Суду відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у: Постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2759цс15 який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України); Постанові від 2 березня 2016 року у справі N 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п'ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов'язальних правовідносин.

У цій Постанові Велика Палата також вказала на те, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань в тому числі і зобов'язання, що виникають з судових рішень.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З наведених вище обставин, враховуючи наявність рішення суду про стягнення заборгованості, яке набрало законної сили, доведеним та беззаперечним є факт наявності боргового зобов'язання відповідача перед позивачем. Рішення суду набрало законної сили від 21 червня 2015 року, а отже підлягало виконанню відповідачем, за умови його добросовісної поведінки, без зволікання, тобто вже наступного дня після набрання чинності. Але фактично рішення суду було частково виконано 08 листопада 2017 року, а остаточно 12 січня 2018 року. Таким чином, з дня наступного після набрання рішенням законної сили і до його повного виконання є періодом прострочення виконання відповідачем зобов'язання, що виникло на підставі судового рішення. Разом з цим, прострочення зобов'язання виникло з дня наступного після закінчення строку дії вкладу. А отже періодом прострочення даного грошового зобов'язання є з 07 серпня 2014 року по 12 січня 2018 року, при цьому 3 % відсотки річних має нараховуватися в залежності від сум заборгованості за кожним з договорів, визначених у національній валюті України.

За договором № SAMDNWFD500 від 06 лютого 2014 року, була здійснена виплата 08 листопада 2017 року в розмірі 1306583 грн, а 12 січня 2018 року у розмірі 553171 грн.

Таким чином, у період з 07 серпня 2014 року по 08 листопада 2017 року, що становить 1190 днів, нарахування проводиться за формулою 1306583*3%*1190:365 і становить 127794,56 грн; у період з 09 листопада по 12 січня 2018 року, виходячи із суми заборгованості 553171 грн, сума 3 % річних, за 64 дні прострочення, становить 2909,83 грн. Отже загальна сума 3 % річних на суму вкладу за договором № SAMDNWFD500 від 06 лютого 2014 року становить 130704,39 грн.

За договором № SAMDNWFD800 від 21 лютого 2014 року, була здійснена виплата 08 листопада 2017 року в розмірі 1406174 грн, а 12 січня 2018 року у розмірі 595335 грн.

Таким чином, у період з 22 серпня 2014 року по 08 листопада 2017 року, що становить 1175 днів, нарахування проводиться за формулою 1406174*3%*1190:365 і становить 135801,74 грн; у період з 09 листопада по 12 січня 2018 року, виходячи із суми заборгованості 595335 грн, сума 3 % річних, за 64 дні прострочення, становить 3131,63 грн. Отже загальна сума 3 % річних на суму вкладу за договором № SAMDNWFD800 від 21 лютого 2014 року становить 138933,37 грн.

Крім того, як вбачається з викладеного вище має місце прострочення виконання відповідачем зобов'язань щодо сплати процентів за користування вкладами.

За договором № SAMDNWFD500 від 06 лютого 2014 року у період з 07 березня 2014 року до 06 серпня 2014 року - 2770,47 доларів США, тобто вказана сума бути виплачена вже 06 серпня 2014, фактично не була виплачена. Відповідно до курсу валют станом на 06 серпня 2014 року (12,35 грн. за 1 долар США), ця сума становить еквівалент 34215, 30 грн. Позивачем в уточнених позовних вимогах визначений період прострочення до 11 січня 2018 року, що становить 1254 днів. Отже, сума 3 % річних за прострочення сплати процентів за вказаний період становить 3526,52 грн.

За договором №SAMDNWFD800 від 21 лютого 2014 року у період з 07 березня 2014 року до 21 серпня 2014 року розмір процентів за користування вкладом становить 3271,31 доларів США, що становить еквівалент 40400, 68 грн відповідно, сума 3 % річних за вказаний період становить 4114,23 грн (400400*3%*1239:365=4114,23)

Враховуючи, що вклад «на вимогу» не містить визначеного строку, колегія суддів вважає неможливим застосування положень ст. 625 ЦК України до нарахованих відсотків в порядку визначеному для вкладу «на вимогу».

Таким чином загальний розмір 3% річних за порушення грошового зобов'язання становить: за договором № SAMDNWFD500 від 06 лютого 2014 року становить 134230,91 грн (130704,39+3526,52=134230,91);за договором № SAMDNWFD800 від 21 лютого 2014 року сума становить 143047,6 грн (138933,37+4114,23=143047,6).

Стосовно доводів апеляційної скарги ПАТ «КБ ПриватБанк» щодо незаконності рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у стягненні суми пені згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» апеляційним судом враховані такі положення закону.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.

Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка має на меті, окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання.

Крім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності.

Враховуючи викладене, слід дійти висновку про поширення положень Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносин.

Такі правові висновки викладений у постанові Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16 та у Постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 759/13827.

При цьому тлумачення статей 549, 625 ЦК України та частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» свідчить, що пеня та 3 % річних є різними правовими категоріями. Пеня та 3 % річних є подібними за способом обчислення та виражаються в певному відсотковому співвідношенні, проте 3 % річних не є видом забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно не виключається одночасне стягнення пені, передбаченої у частині п'ятій статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», та 3 % річних, встановлених у частині другій статті 625 ЦК України.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 607/10080/16ц.

У вищенаведеній Постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 759/13827 Верховний Суд також вказав на те, що за змістом ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.1 ст. 1061 ЦК України, якою передбачено виплату банком вкладнику процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому договором, вартість послуги за договором банківського вкладу - це розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника. Також судом наведена формула розрахунку такої пені.

За двома укладеними сторонами договорами, у яких вклади внесені у гривнях, відсоток встановлений у розмірі 9,5 % річних (вартість послуги за один рік). Таким чином, вартість послуги за один день становить 0,026027 % від суми вкладу (9,5 : 365).

За договором № SAMDNWFD500 від 06 лютого 2014 року сума процентів становить 2770,47 доларів США, що становить еквівалент 34215,3 грн, період прострочення, з урахуванням заяви відповідача про застосування наслідків пропуску річного строку позовної давності та відсутності поважних причин на це, становить 365 дні, відповідно, сума пені становить 9751,21 грн (0,026027 *3%*34215,3*365=9751,21).

За договором №SAMDNWFD800 від 21 лютого 2014 року розмір процентів за користування вкладом становить 3271,31 доларів США, що становить еквівалент 40400,68 грн., період прострочення становить 365 дні, відповідно, сума пені становить 11621,51 грн (0,026027 *3%*40400,68 *1239=11621,51).

Враховуючи вищевикладене висновок суду першої інстанції про нарахування пені на суму вкладів не можна визнати обґрунтованим, сума пені за наведеним законом підлягає нарахування виключно за вартість послуг.

Відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 12760, 00 грн., так як цей розмір витрат підтверджується квитанціями від 18 травня 2018 року, хоча акт виконаних робіт складений на суму 17135 грн. Матеріали справи місять таж копію Договору про надання правової допомоги № 22-12/14 від 22 грудня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та Адвокатським та ріелтерським об'єднанням України, цим об'єднанням видані ордери на представництво інтересів ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_6 (а.с.147-153,206-207,233). У зв'язку з цим колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача про відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦУПК України перегляду підлягає і сума судових витрат, враховуючи вимоги пропорційності та те, що позивач звільнений від сплати судових витрат, стягненню з відповідача на користь держави підлягають стягнення випрати по сплаті судового збору в сумі 4500 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374,376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 нараховані:

за Договором банківського вкладу № SAMDNWFD500 від 06 лютого 2014 року : відсотки за вкладом у розмірі 4631,05 доларів США; 3 % річних за порушення грошового зобов'язання 134230,91 грн.; пеню у розмірі 33501,42 грн.

за Договором банківського вкладу № SAMDNWFD 800 від 21 лютого 2014 року: відсотки за вкладом у розмірі 5242,66доларів США; 3 % річних за порушення грошового зобов'язання 143047,6 грн.; пеня у розмірі 39449,48грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 12760, 00 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 4750, 00 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді:

Повний тест постанови складений 14 грудня 2018 року