Справа № 489/3590/18
Провадження №2/489/1923/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:

головуючого судді Румянцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань ОСОБА_2І,

за участю: позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, третя особа ОСОБА_4 про звільнення майна з під арешту,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту з квартири АДРЕСА_1, накладений постановою державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 11.02.2018 року за несплату аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що про порушене право він дізнався у квітні 2018 року. Зазначає, що по виконавчому листу № 2ц-1-3058/07 від 28.05.2007 року виданого Центральним районним судом м. Миколаєва з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини з усіх його видів доходу, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму, починаючи з 05.04.2007 року та до повноліття дитини. З квітня 2007 року по березень 2013 року аліменти відраховувалися з його заробітної плати бухгалтерією на підприємствах де він працював. Коли справу Центральний відділ державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області передано до Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області дійшли лише квитанції за жовтень - грудень 2012 рік та за 2013 рік. Нарахований борг Інгульською виконавчою службою склав 78702,25 грн. у звязку з чим державним виконавцем був накладений арешт на його квартиру за адресою: АДРЕСА_2. Після погашення заборгованості по аліментам він звернувся із заявою до виконавчої служби про зняття арешту, але йому було відмовлено. Оскільки він на даний час позбавлений можливості розпоряджатися своїм майном продати, здати в оренду квартиру, тому за захистом своїх прав вимушений звернутися до суду.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. С обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на те, що 11 січня 2012 року державним виконавцем на підставі виконавчого листа № 2ц-1-3058/07 від 28.05.2007 року виданого Центральним районним судом м. Миколаєва відкрито виконавче провадження № 30633547. 11 лютого 2018 року дане виконавче провадження було передане на виконання старшому державному виконавцю Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_6 Згідно розрахунку заборгованості станом на 31.01.2018 року заборгованість за вказаним виконавчим документом склала 78702,25 грн. 11 лютого 2018 року для забезпечення реального виконання рішення суду державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, дані про обтяження внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З 2014 року боржник не зявлявся до державного виконавця та не повідомляв про факт сплати аліментів самостійно. В ході проведення виконавчих дій встановлено, що згідно витягів з БД «Автомобіль» та НАІС ДДАІ МВС України за боржником транспортних засобів не зареєстровано; згідно відповіді з ДПІ відкритих рахунків в установах банку за боржником не зареєстровано; згідно з відповіді ПФУ боржник пенсію не отримує та немає джерел доходу; відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно та Державного реєстру іпотек, право власності на нерухоме майно за боржником зареєстровано право власності на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_3. У звязку з відсутністю зареєстрованого за боржником іншого майна, окрім квартири, відсутністю офіційного місця роботи з 2014 року по теперішній час, у разі припинення сплати аліментів та відчуження нерухомого майна боржником, виконання рішення не зможе бути забезпечено в інший спосіб ніж звернення стягнення на зазначену житлову квартиру, тому підстави для зняття арешту з майна боржника відсутні.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та відхилити відзив відповідача. Посилаючись на те, що у виконавчому листі містяться відмітки про повне стягнення аліментів за 2014 рік включно. На даний час є переплата по аліментам в розмірі 1799,96 грн. Також зазначає, що він неофіційно працює та має на сьогоднішній день дохід у розмірі 7000 грн., аліменти сплачує стабільно. Просить стягнути з відповідача сплачений ним судовий збір.

Від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Мотивуючи це тим, що позивач помилково вважає, що відмітка на виконавчому листі про повне стягнення аліментів стоїть по 2014 р. Виконавчий лист № 2ц-1-3058/07 від 28.05.2007 року виданий Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів містить: відмітку державного виконавця від 09.07.2007 р. про наявність заборгованості по сплаті аліментів 1400,99 грн.; відмітку бухгалтера ПАО «НСЗ «Океан» про те, що аліменти утримані та зазначена дата 18.08.2011 р. Інші відмітки державних виконавців не містять даних про відсутність заборгованості по сплаті аліментів боржником. 11 лютого 2018 року для забезпечення реального виконання рішення та у звязку з наявністю заборгованості у розмірі 78702,25 грн. державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та направлення боржникові до відома. У відповіді на відзив позивач вказує, що він юридично неосвічена особа та довірився інформації з Інтернет мережі, у звязку з чим сплачував аліменти не вірно. ОСОБА_3 міг звернутися до виконавчої служби за розясненням стосовно суми сплати аліментів, а тому в період з 2014-2018 рр. не сплачував повну суму коштів по аліментах передбачених рішенням суду, чим порушив право дитини на одержання аліментів в повному обсязі.

Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що 28 травня 2007 року на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.05.2007 року видано виконавчий лист № 2ц-1-3058/07 про стягнення з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини з усіх його видів доходу, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму, починаючи з 05.04.2007 року та до повноліття дитини.

Постановою державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 11.02.2018 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3 Заборонено відчужувати будь-яке майно, що належить ОСОБА_3

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам наданого Інгульським відділом державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 19.09.2018 року за вих.. № 54854, станом на 01.09.2018 року відсутня заборгованість по аліментам, крім того міститься переплата у розмірі 1799,96 грн.

03 травня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з заявою про зняття арешту з усього рухомого та нерухомого майна у звязку з відсутністю заборгованості по аліментам.

08 травня 2018 року за вих.. № 27183 Інгульським відділом державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області надано відповідь про відмову у знятті арешту з рухомого та нерухомого майна боржника ОСОБА_3, у звязку з відсутністю зареєстрованого за боржником іншого майна та у разі виникнення заборгованості по сплаті аліментів, виконання рішення не зможе бути забезпечено в іншій спосіб ніж звернення стягнення на зазначену квартиру, яка зареєстрована за ОСОБА_3

Тобто з вказаного листа слідує, що у звязку з тим, що стягнення аліментів по виконавчих листах буде проводитися до повноліття дітей, зняття арешту державним виконавцем неможливе.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Згідно з ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 316, 317 ЦК України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Як встановлено судом арешт на все майно позивача накладений державним виконавцем правомірно, в межах відкритого виконавчого провадження з метою забезпечення виконання судового рішення про стягнення аліментів.

Враховуючи, що заборгованість по сплаті аліментів позивачем погашена, однак рішення суду є триваючим, протягом декількох років, до повноліття дитини, крім квартири АДРЕСА_4, у боржника немає іншого майна, офіційно ОСОБА_3 позивач не працює, у разі припинення сплати аліментів виконання рішення не зможе бути забезпечено в інший спосіб ніж звернення стягнення на нерухоме майно позивача, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судовий збір покладається на позивача у відповідності до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області третя особа ОСОБА_4 про звільнення майна з під арешту відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: м. Миколаїв, пр.-т Богоявленський, 18/1, кВ. 39, фактично проживає: ІНФОРМАЦІЯ_3. 9, кВ. 39, паспорт серії ЕО 350944.

Відповідач: Інгульський відділ державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, юридична адреса: м. Миколаїв, вул.. Космонавтів, 61.

Суддя Ленінського районного

суду міста ОСОБА_1 Румянцева

Повний текст судового рішення складено «17» грудня 2018 року.