Справа: 431/5679/18
Провадження: 2/431/1499/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повний текст)

06 грудня 2018 року Старобільський районний суд Луганської області

В складі: головуючого - судді Ткач О.В.,

за участю секретаря судових засідань Кустової О.О.

представника третьої особи: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Старобільська Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні й розпорядженні жилим приміщенням, визнання такими, що втратили право користування житловим будинком,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до своєї колишньої невістки ОСОБА_4, своїх онуків: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, про усунення відповідачами перешкод, які вони чинять з приводу вільного її користування належним їй на праві власності будинком АДРЕСА_1. Вказаний будинок належить позивачці на праві власності, яке вона придбала в порядку спадкування за законом. В цьому будинку вона зараз проживає зі своїм сином - ОСОБА_7. З березня 2010 році в будинку проживали й зареєстровані її невістка - відповідачка ОСОБА_4, а потім стали проживати онуки. Оскільки її син розірвав шлюб з відповідачкою, остання в березні 2014 року пішла з будинку й стала проживати з дітьми у своїх батьків. З онуками позивачка спілкується, вони часто бувають в неї вдома. Визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом їй необхідно для оформлення житлової субсидії й вона має в майбутньому намір продати будинок.

В судовому засіданні позивачка просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_4 позов визнала частково, суду пояснила, що з 2010 року зареєстрована й постійно проживала в якості члена сім'ї у будинку АДРЕСА_1. З моменту народження - з 2006 й 2008 року стали проживати її діти - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, Оскільки шлюб з сином позивачки був розірваний, вона посварилася з позивачкою й пішла з дітьми проживати до своїх батьків, де й проживає у АДРЕСА_2. Вона визнає позов щодо того, щоб визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням - будинком АДРЕСА_3, оскільки вона не має наміру там проживати, свої речі забрала в серпні 2018 року, а фактично не проживає з березня 2014 року. Але, відповідачка проти того, щоб визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням своїх неповнолітніх дітей, оскільки на це немає законних підстав, вони спілкуються з позивачкою, залишаються в неї на вихідні, спілкуються зі своїм батьком - сином позивачки. Зареєструвати їх в іншому місті немає можливості, оскільки іншого житла у відповідачки немає.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Старобільської районної державної адміністрації в Луганській області проти задоволення позову заперечувала, з тих підстав, що це буде порушенням житлових прав дітей, іншого житла вони не мають, в будинку проживає й зареєстрований батько дітей, зареєструвати їх в іншому місті можливості немає, доказів про наявність у неповнолітніх іншого житла в судове засідання не надано.

Суд, з'ясував позицію сторін, дослідив матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за слідуючих підстав:

Судом встановлено, що позивачка є власницею будинку АДРЕСА_1 (а.с. 7, 8). З березня 2010 року у будинку зареєстрована відповідачка ОСОБА_4 (а.с. 9 зворот), зареєстровані ОСОБА_5, 2006 р.н., ОСОБА_6, 2008 р.н. (а.с. 14). За довідками (а.с. 13-14) відповідачі з 2014 року у будинку не проживають.

Взаємовідносини між сторонами регулюються нормами ч. 1 ст. 156, ч. 1 ст. 166 ЖК України.

За ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належать, користуються житлом нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. З відома власника будинку (квартири) член його сім'ї має право вселяти в займане ним житло інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не вимагається.

До членів сім'ї власника будинку відносяться особи, вказані в ч. 2 ст. 64 ЖК України.

Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 405 ЦК України, припинення сімейних стосунків з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Ст. 157 ЖК України встановлено, що члени сім'ї власника житлового будинку можуть бути виселені у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України.

Ст. 116 ЖК України передбачає виселення члена сім'ї власника будинку і інших осіб, що проживають разом з ним, якщо вони систематично руйнують або псують житло, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила сумісного проживання і роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. (Рішення Вищого спеціалізованого Суду України по розгляду цивільних ті кримінальних справ від 07.09.2011 року, справа № 6-11275 св11).

Щоб виписати неповнолітнього, необхідно довести, що його реєстрація була проведена з метою формальних рішень, що дитина ніколи не проживала на вказаній території і не потребує наявності житла.

Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітні відповідачі є членами сім'ї позивача - її онуками, які зареєстровані в будинку й проживали на законних підставах. В будинку зареєстрований й проживає їх батько - ОСОБА_7. Спору про місце проживання дітей між ОСОБА_4 й ОСОБА_7 не розглядалося. Доказів, що неповнолітні мають інше житло, не те, в якому вони зареєстровані, сторони суду не надали. Відповідачка ОСОБА_4 не має можливості надати дітям інше житло й зареєструвати їх в іншому приміщенні.

Таким чином, підстав для визнання такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 неповнолітніх ОСОБА_5, 2006 року народження, й ОСОБА_6, 2008 року народження, - немає й в задоволенні позову в цій частині позивачці необхідно відмовити за необґрунтованістю.

Суд вважає за доцільне, враховуючи позицію відповідачки ОСОБА_4, яка позов в частині позбавлення її права користування будинком АДРЕСА_1 визнає, задовольнити позовні вимоги щодо позбавлення її право на житло, враховуючи, що відповідачка не проживає у будинку з 2014 року, особистих речей немає, але добровільно знятись з реєстрації не бажає, через суперечки з позивачкою.

За ст. 141 ЦПК України, з відповідачки ОСОБА_4 підлягають стягненню судові витрати на користь позивачки в розмірі ? частини з суми сплаченого судового збору, оскільки позов задоволено частково.

Керуючись ст.ст. 10-13, п. 2 ч. 1 ст. 258, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, ч. 1 ст. 157, ч. 1 ст. 116 ЖК України, ч. 1 ст. 405 ЦК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні й розпорядженні житловим будинком, визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, такою, що втратила право користування жилим приміщенням-будинком АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8 (і.н. НОМЕР_1), на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 352,40 грн.

В задоволенні решти позову позивачці відмовити за необґрунтованістю.

Повне рішення виготовлено й проголошено 07.12.2018 року о 15 годині 00 хвилин.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду через Старобільський районний суд шляхом подачі скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. В. Ткач