Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 317/663/17-ц

провадження № 61-27607св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: АнтоненкоН. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року в складі судді Мінгазова Р. В. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 червня 2017 року в складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Воробйової І. А.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 08 серпня 2006 року між сторонами укладено кредитний договір б/н, оформлений заявою позичальника, за умовами якого відповідач отримав у кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 9 тис. грн на платіжну картку зі сплатою 36 % річних та строком повернення, що відповідає строку дії картки.

Позичальник не виконує взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого станом на 31 січня 2017 року утворилася заборгованість у розмірі 87 907,37 грн, з яких: 8 997,31 грн заборгованості за кредитом; 70 987,80 грн заборгованості за процентами за користування кредитом; 3 350 тис. грн заборгованості за пенею та комісією; 500 грн штрафу (фіксованої частини); 4 162,26 грн штрафу (процентної складової).

АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованими, однак банк звернувся до суду за захистом своїх прав поза межами позовної давності, про застосування якої просив відповідач.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 червня 2017 року рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не допустив неправильного застосування норм матеріального та порушень норм процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій 04 липня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 червня 2017 року, і ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та порушили норми процесуального права. Судами не враховано, що строк дії картки не припиняє строку дії договору, в результаті чого суди дійшли помилкових висновків про пропуск банком позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права. Крім цього, банк має право на отримання відсотків за користування кредитними коштами до дня погашення заборгованості.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Запорізького районного суду Запорізької області.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

18 травня 2018 справу передано до Верховного Суду.

На час розгляду справи Верховним Судом заперечень/відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суди встановили, що 08 серпня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав у кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 9 тис. грн на платіжну картку, зі сплатою 36 % річних та строком повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_4 не виконував належним чином взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим, згідно з наданим банком розрахунком, станом на 31 січня 2017 року утворилася заборгованість у розмірі 87 907,37 грн, з яких: 8 997,31 грн заборгованості за кредитом; 70 987,80 грн заборгованості за процентами за користування кредитом; 3 350 тис. грн заборгованості за пенею та комісією; 500 грн штрафу (фіксованої частини); 4 162,26 грн штрафу (процентної складової).

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України).

Суди встановили, що строк дії картки закінчився 08 серпня 2007 року, після закінчення строку якого картка не перевипускалася.

Отже, зі спливом строку дії картки закінчується і строк кредитування.

Банк звернувся до суду з цим позовом 01 березня 2017 року.

ОСОБА_4 звернувся до суду першої інстанції із заявою про застосування позовної давності.

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК Українисплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 257 ЦК Українивстановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК Україниперебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Встановивши, що строк кредитування закінчився у 08 серпня 2007 року, а з позовом банк звернувся до суду у 01 березня 2017 року, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про сплив позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Доводи касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Разом з цим Верховний Суд визнає помилковим застосування судами позовної давності як підставу для відмови у задоволенні позову в частині вимог про стягнення з відповідача відсотків, комісії та неустойки, нарахованих за кредитним договором, після спливу строку кредитування. Правильним в оцінці спірних правовідносин є висновок про те, що банк як кредитор позбавлений права нараховувати відсотки та інші платежі, передбачені кредитним договором, після спливу строку кредитування що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15.

Враховуючи, що окремі недоліки оскаржуваних судових рішень не вплинули на правильність правового результату вирішення справи, Верховний Суд на підставі частини третьої статті 401 ЦПК України вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на вирішення спору та відповідний правовий результат не впливають.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат