Справа № 646/4130/18
№ провадження 2/646/1355/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.12.18 року м.Харків
Червонозаводський районний суд міста Харкова Харківської області у складі:
головуючий суддя Єжов В.А.
при секретарі Костіні О.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі місцевого суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном, шляхом вселення і зобов'язання не чинити перешкод,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, якою просить: усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом її вселення і покладання на ОСОБА_2 обов'язку не чинити їй перешкоди у користуванні цією квартирою, надати ключів від замків вхідних дверей та забезпечити вільний доступ до квартири.
В обґрунтування позову посилався на те, що у період перебування з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, ними на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 19.11.2007 придбали ізольовану трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, власником вказаної квартири значиться відповідач ОСОБА_2 Позивач ОСОБА_1 з 25.03.2009 має реєстрацію місця проживання у вказаній квартирі. Приблизно в січні 2017 року позивач вимушено покинула адресу спільного з чоловіком проживання. Через деякий час позивач спробувала повернутися до квартири, де до цього проживала з родиною. Проте потрапити в неї не змогла, оскільки вхідні двері не відчинялися. Стверджує, що відповідач ОСОБА_2 без її відома поміняв секрети замків вхідних дверей, чим перешкоджає у користуванні спільною власністю та порушує право на проживання. З приводу зазначених дій відповідача, 02.04.2017 позивач зверталася до органів національної поліції щодо прийняття заходів впливу до ОСОБА_2 Внаслідок протиправних дій відповідача, позивач ОСОБА_1 разом з дітьми змушена винаймати інше житло та звертатися до суду з метою захисту власних прав.
Позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися. Від представника позивача до суду надійшла заява, якою представник просить розглянути справу у його відсутність чи відсутність позивача, задовольнити позовні вимоги та не заперечують проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, викликався у судове засідання за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача надала до суду відзив на позов, відповідно до змісту якого заперечує проти позовних вимог з підстав того, що позивачем не надано належних доказів у підтвердження власних позовних вимог. Таким чином, суд визначає, що відповідач не з'явився у судове засідання без поважних причин.
Враховуючи, що в судове засідання не з'явились усі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі.
Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне.
Згідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №85516479 від 21.04.2017 вбачається, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 19.11.2007, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Анохіною В.М., реєстровий №2703, є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1.
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 29.07.2006 року, у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Лубни Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, 29.07.2006 між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, було зареєстровано шлюб, актовий запис №186. Після реєстрації шлюбу подружжя отримало спільне прізвище "ОСОБА_1".
За правилами ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Таким чином, судом встановлено, що незважаючи на відсутність у позивача ОСОБА_1 права власності, позивач є співвласником майна, придбаного у період перебування і зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, зокрема квартири АДРЕСА_1, як об'єкту права спільної сумісної власності.
З копії паспорту серії НОМЕР_4, виданого на ім'я ОСОБА_1 вбачається, що позивач з 25.03.2009 має реєстрацію місця проживання у спірній квартирі АДРЕСА_1, а відтак і має право користування житлом.
Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Згідно зі ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України кожному гарантовано право на житло. Ніхто не може обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
З копії заяви і пояснень позивача ОСОБА_1 до начальника Основ'янського відділення Слобідського відділу ГУ НП у Харківській області Колінко І.О. від 02.04.2017, вбачається, що позивач просила прийняти заходи впливу до ОСОБА_2, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, який не впускає позивача до квартири та поміняв секрети замків.
Відповідно до договору оренди квартири від 01.07.2017 позивач ОСОБА_1 орендує квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, площею 16,8 кв.м. Розмір орендної плати становить 3300 грн. за місяць оренди.
За ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В ході розгляду справи відповідачем не спростовано належними і допустимими доказами доводи позивача щодо порушення її прав в частині права користування житлом, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Права власника жилого будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Приймаючи рішення по суті заявлених вимог, суд керується положеннями статті 41 Конституції України, якою закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено статтями 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Суд вважає встановленим, що позивач обмежена у користуванні належним позивачу житлом, а тому право позивача має бути поновлено шляхом її вселення у спірну квартиру.
За звернення до суду із позовом позивач сплатила судовий збір у сумі 704,80 гривень, який суд стягує з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 81, 141, 247, 263-265, 280-282, 315, 319 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1, наступним шляхом:
- вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1;
- покласти на ОСОБА_2 обов'язок: не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1; надати їй ключі від замків вхідних дверей вказаної квартири та забезпечити вільний доступу до квартири.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати на сплату судового збору - 704,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, що має бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене іншими особами протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2.

Суддя: Єжов В.А.