Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 344/3633/14-ц

провадження № 61-1078св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Мистецьке об'єднання «Елегія»,

третя особа - Івано-Франківська обласна рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2017 року в складі колегії суддів: Максюти І. О., Пнівчук О. В., Василишин Л. В.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовною заявою до Мистецького об'єднання «Елегія» (далі - МО «Елегія»), третя особа - Івано-Франківська обласна рада, в якій просила скасувати наказ про її звільнення як незаконний, зобов'язати відповідача виплатити заборгованість із заробітної з 01 грудня 2006 року та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в сумі 107 184 грн, провести індексацію заробітної плати у межах прожиткового мінімуму з часу її невиплати та відшкодувати 30 000 грн моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що з січня 2002 року працювала за сумісництвом на посаді артистки симфонічного оркестру Мистецького об'єднання «Елегія» (далі - МО «Елегія»). Наказом від 04 вересня 2008 року № 7 її звільнено з роботи у зв'язку із введенням процедури ліквідації МО «Елегія». Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2012 року, яка набрала законної сили, провадження у справі про банкрутство МО «Елегія» припинено, а отже й наказ про звільнення працівників підлягає скасуванню. Крім того, підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з грудня 2006 року з проведенням індексації заробітної плати у межах прожиткового мінімуму, а також моральна шкода, спричинена внаслідок протиправних дій відповідача. Позивач просила суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Зобов'язано МО «Елегія» здійснити індексацію нарахованої та невиплаченої заробітної плати ОСОБА_4 В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», при цьому суд послався на те, що позивачка не просила визначити суму цієї індексації, а лише зобов'язати це зробити відповідача. У зв'язку з недоведеністю позивачем заподіяння відповідачем моральних страждань, моральна шкода не підлягає відшкодуванню.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позивач не довела, що з січня 2008 року виконувала роботу та їй нараховувалась заробітна плата. У зв'язку з відсутністю фінансового забезпечення МО «Елегія» з обласного бюджету, підстав уважати, що невиплата заробітної плати відбулась з вини відповідача відсутні.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14 червня 2017 року ухвалу апеляційного суду в частині вирішення позову ОСОБА_4 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, індексацію заробітної плати та відшкодування моральної шкоди скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_4 про скасування наказу про звільнення залишено без змін.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що відмовляючи ОСОБА_4 в задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суди не звернули уваги на те, що відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності за затримку розрахунку при звільненні. Зобов'язуючи відповідача провести індексацію заробітної плати, суди не звернули увагу та не врахували вимог статей 215-217 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи), не вказали розміру грошових сум індексації невиплаченої заробітної плати. Крім того, визнаючи порушеними трудові права ОСОБА_4, суди не звернули увагу на положення статті 237-1 КЗпП України, якою передбачено відшкодування моральної шкоди роботодавцем у разі порушення трудових прав працівника.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, індексацію заробітної плати та відшкодування моральної шкоди скасовано. Позов ОСОБА_4 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з МО «Елегія» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 жовтня 2008 року до 19 жовтня 2017 року в сумі 21 926, 66 грн та 2 500 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні позовної вимоги про зобов'язання провести індексацію заробітної плати ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що стягненню підлягає середній заробіток з дня, наступного після звільнення ОСОБА_4 з роботи й до ухвалення судом рішення. Оскільки ОСОБА_4 звільнено з роботи 30 вересня 2008 року, то середній заробіток підлягає стягненню за період з 01 жовтня 2008 року й до дня ухвалення рішення, оскільки з нею не проведено розрахунок під час її звільнення з вини відповідача.

Стягуючи з МО «Елегія» кошти на відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходив із того, що неправомірні дії відповідача щодо невиплати усіх належних ОСОБА_4 сум при звільненні відповідно до статті 237-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) є підставою для відшкодування моральної шкоди в сумі 2 500 грн. Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 про зобов'язання відповідача провести індексацію, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для проведення індексації заробітної плати позивача, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження розміру заробітної плати позивача, яка підлягала індексації, та підстави такого нарахування.

10 листопада 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2017 року, в якій вона просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови їй в задоволенні позову про зобов'язання МО «Елегія» провести індексацію заробітної плати та в частині відшкодування моральної шкоди та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зазначені позовні вимоги.

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що установивши факт затримки виплати заробітної плати, апеляційний суд неправильно застосував вимоги чинного законодавства, які передбачають виплату компенсації втрати частини заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та не врахували висновків касаційного суду. При цьому суд неправомірно відмовив у задоволенні клопотання про проведення експертизи щодо встановлення сум, які підлягають індексації. Стягнення на користь позивача моральної шкоди в сумі 2 500 грн є непомірно малою компенсацією завданої їй моральної шкоди незаконним звільненням.

26 грудня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2017 року передано на розгляд Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано справу.

17 січня 2018 року вказана справа надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2018 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

19 лютого 2018 року від Івано-Франківської обласної ради до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4, в якому рада просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення, а рішення апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог скасувати.

Статтею 338 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, щокасаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Предметом касаційного оскарження є рішення апеляційного суду про відмову в задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача провести індексацію заробітної плати та щодо розміру моральної шкоди. В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується, а тому не переглядається в касаційному порядку.

Суди встановили, що з січня 2002 року ОСОБА_4 працювала (за сумісництвом) у МО «Елегія» на посаді артистки симфонічного оркестру.

З грудня 2006 року фінансування МО «Елегія» припинено.

20 лютого 2007 року Івано-Франківською обласною радою прийнято рішення про ліквідацію МО «Елегія».

Судовими наказами Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 травня 2007 року та від 03 березня 2008 року з МО «Елегія» на користь ОСОБА_4 стягнуто заборгованість із заробітної плати в сумі 838, 58 грн та 1 361, 42 грн.

30 вересня 2008 року ОСОБА_4 звільнено з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 березня 2009 року з МО «Елегія» на користь ОСОБА_4 стягнуто заборгованість із заробітної плати за період з 01 грудня 2006 року до 31 грудня 2007 року в сумі 2 200 грн та компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 454, 38 грн.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2012 року МО «Елегія» ліквідовано. Вимоги кредиторів не задоволені за недостатністю майна.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30 квітня 2013 року ухвала господарського суду скасована, провадження у справі №Б-21/282 про банкрутство МО «Елегія» припинено.

Згідно з частиною шостою статті 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Статтею 33 Закону України «Про оплату праці» визначено, що у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

За змістом статей 1, 2, 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру.

Статтею 10 цього Закону передбачено, що індексація доходів працюючого населення проводиться за основним місцем роботи.

Згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5, суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати.

Доходи від роботи за сумісництвом, на умовах погодинної оплати поза основним місцем роботи індексуються в розмірі, що з урахуванням оплати праці за основним місцем роботи не перевищує прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Згідно з Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, особі яка працює за сумісництвом, видається на її вимогу довідка з основного місця роботи про розмір доходу, що підлягає індексації та проіндексованого доходу.

На підставі цієї довідки провадиться індексація доходів від роботи за сумісництвом у межах суми, що не перевищує прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, з урахуванням отриманої заробітної плати за основним місцем роботи.

Ураховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження розміру заробітної плати за основним місцем роботи, яка підлягала індексації, а також відповідні підстави такого нарахування, оскільки позивач працювала за сумісництвом, а також те, що судовими наказами та заочним рішенням з відповідача на користь ОСОБА_4 стягнуто заборгованість із заробітної плати, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову про зобов'язання відповідача провести індексацію нарахованої та невиплаченої заробітної плати.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд, встановивши факт затримки виплати заробітної плати, неправильно застосував вимоги чинного законодавства, яке прямо передбачає компенсацію втрати частини заробітку за час затримки розрахунку, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені позовні вимоги позивач не заявляла.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Установивши порушення прав позивача апеляційний суд з урахуванням вимог розумності та справедливості дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_4 2 500 грн на відшкодування моральної шкоди.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що суд апеляційної інстанції при розгляді даної справи в оскарженій частині неправильно застосував норми матеріального права чи порушив норми процесуального права

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2017 року в частині зобов'язання провести індексацію заробітної плати та відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель В.М. Коротун В.І. Крат