Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 760/19775/15-ц

провадження № 61-5116св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представники позивача: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 09 листопада 2016 року в складі колегії суддів: Пікуль А. А., Борисової О. В., Гаращенка Д. Р.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), за участю третіх осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними.

Позовна заява мотивована тим, що 10 квітня 2006 року між ним та Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», укладений кредитний договір № K2H0GK00260407, згідно з умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівкових коштів через касу банку терміном до 09 квітня 2021 року у виді не відновлювальної кредитної лінії в розмірі 69 120,00 дол. США на такі цілі: 60 000,00 дол. США - придбання нерухомості, 9 120,00 дол. США - оплата страхових платежів у випадках та порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 цього договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості та винагороди за надання фінансового інструмента в розмірі 0,27 % щомісяця в період оплати, а також 0,5 % в момент надання кредиту одноразово комісії за дострокове погашення згідно з пунктом 3.11 договору.

10 квітня 2006 року позивачу видана готівка на суму 60 000,00 доларів США, що еквівалентно 303 000,00 грн. Цього ж дня позивач сплатив комісію банку за видачу готівкових коштів в сумі 1 515,00 грн.

10 квітня 2006 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

10 квітня 2006 року між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладений договір іпотеки квартири АДРЕСА_1.

10 квітня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 (поручитель) укладений договір поручительства, за яким поручитель поручився перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором.

10 квітня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 (поручитель) укладений договір поручительства, за яким інший поручитель також поручився перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором.

З 10 квітня 2006 року до 19 серпня 2015 року позичальник сплатив на користь банку 98 416,00 дол. США.

Позивач вважав, що договори укладені з порушенням вимог законодавства, умови кредитного договору є несправедливими і такими, що призводять до істотного порушення прав та обов'язків позичальника, а подальше їх виконання завдає значних матеріальних збитків.

Всупереч нормам частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладання кредитного договору) переддоговірну роботу банк з ним не провів, його не було повідомлено про сукупну вартість кредиту, у зв'язку з чим ОСОБА_3 був позбавлений можливості реально оцінити суму переплати за кредитом та доцільність його отримання, що призвело до порушення прав позичальника як споживача фінансових послуг, його обману та зайвих витрат.

Обмеження стосовно вільного обрання страхової компанії для виконання умов договору свідчить про порушення банком статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тому цей пункт кредитного договору позивач також вважав несправедливим та недійсним.

Відповідно до пункту 2.3.2 кредитного договору банк має право на свій розсуд може зменшити розмір процентної ставки до рівня, установленого чинним законодавством. Цей пункт договору не виконувався, що також є недобросовісним виконанням кредитором своїх обов'язків та несправедливим стосовно споживча.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19 серпня 2016 року в складі судді Оксюти Т. Г. позов задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір від 10 квітня 2006 року № K2H0GK00260407, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Визнано недійсним договір іпотеки від 10 квітня 2006 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що банк свідомо ввів споживача в оману щодо істотної умови договору - його ціни та відсоткової ставки. Мотивом обману суд першої інстанції визначив отримання кредитором прихованого додаткового прибутку у виді завищеної процентної ставки. Факт приховування важливої інформації перед підписанням договору та невідповідність встановленим між сторонами у договорі умовам до фактично встановлених з метою отримання прихованого прибутку є умислом в діях відповідача.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 09 листопада 2016 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 серпня 2016 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» про застосування позовної давності.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 просять рішення суду апеляційної інстанції скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно обчислив початок перебігу позовної давності, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

У січні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що 10 квітня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № K2H0GK00260407, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівкових коштів через касу банку терміном до 09 квітня 2021 року у виді невідновлювальної кредитної лінії в розмірі 69 120,00 дол. США на такі цілі: 60 000,00 дол. США - придбання нерухомості, 9 120,00 дол. США - оплата страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороду за надання фінансового інструмента у розмірі 0,27 % щомісяця в період оплати, а також 0,5 % в момент надання кредиту одноразово комісії за дострокове погашення відповідно до пункту 3.11 договору. Період оплати - з 01 до 05 числа кожного місяця.

10 квітня 2006 року позивачу видана готівка на суму 60 000,00 дол. США, що еквівалентно 303 000,00 грн. Цього ж дня позивач сплатив комісію банку за видачу готівкових коштів в сумі 1 515,00 грн.

10 квітня 2006 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

10 квітня 2006 року між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладений договір іпотеки квартири АДРЕСА_1.

10 квітня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 (поручитель) укладений договір поручительства, за яким поручитель поручився перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором.

10 квітня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 (поручитель) укладений договір поручительства, за яким інший поручитель також поручився перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором.

З 10 квітня 2006 року до 19 серпня 2015 року позичальник сплатив на користь банку 98 416,00 дол. США.

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи недійсним кредитний договір від 10 квітня 2006 року № K2H0GK00260407, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції зазначав, що позивач був введений в оману відповідачем щодо істотних умов договору - ціни та відсоткової ставки.

Визнаючи недійсним договір іпотеки від 10 квітня 2006 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції зазначав, що цей договір є похідними від головного кредитного договору.

Стосовно заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо застосування позовної давності, суд першої інстанції зазначав наступне.

Кредитний договір між сторонами укладено 10 квітня 2006 року, термін його дії - до 09 квітня 2021 року.

З позовом ОСОБА_3 звернувся 02 листопада 2015 року, тобто до закінчення терміну дії спірного договору.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з положеннями статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Ураховуючи особливості правовідносин, початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За таких обставин, коли строк дії договору сторонами визначено до 09 квітня 2021 року, а позовні вимоги до ПАТ КБ «ПриватБанк» заявлено 02 листопада 2015 року, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав до застосування позовної давності.

Відхиляючи заяву відповідача про застосування позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що строк дії договору сторонами визначено до 09 квітня 2021 року, а позовні вимоги про визнання його недійсним пред'явлені до ПАТ КБ «ПриватБанк» 02 листопада 2015 року, тому підстав для застосування позовної давності немає.

Такий висновок суд апеляційної інстанції вважав неправильним, оскільки суд помилково ототожнив строк дії договору із моментом його укладення, а при вирішенні питання недійсності правочину перевірці підлягають обставини, які існували саме в момент його вчинення.

Моментом вчинення оспорюваних договорів є 10 квітня 2006 року.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-152цс14, для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Зі змісту пункту 1.1 підписаного ОСОБА_3 10 квітня 2006 року кредитного договору вбачається, що погашення кредиту відбувається в строки відповідно до графіка погашення кредиту (додаток 1).

Положень про те, що графік погашення кредиту (додаток 1) складається та окремо узгоджується сторонами у визначений чи/або невизначений строк після підписання кредитного договору договір не містить.

Під час апеляційного перегляду сторони підтвердили ту обставину, що при підписанні кредитного договору графік погашення кредиту (додаток 1) не складався, сторони його не підписувався та позичальнику він не надавався.

За таких обставин при ознайомленні із текстом кредитного договору в момент та безпосередньо після його укладення ОСОБА_3 мав об'єктивну можливість знати про обставини порушення його прав, зокрема, шляхом ненадання йому графіка погашення кредиту (додаток 1), що призвело до введення його в оману щодо таких істотних умов договору, як ціна та відсоткова ставка.

Діючи на власний розсуд, позивач не скористався цією об'єктивною можливістю та виконував умови договору, з позовом про визнання кредитного договору недійсним звернувся майже через десять років після його укладення.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважав, що заява ПАТ КБ «ПриватБанк» про застосування позовної давності у спорі є обґрунтованою та підлягає задоволенню, у зв'язку з чим відмовив у позові за пропущенням позовної давності, з чим погоджується колегія суддів.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд апеляційної інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю.Мартєв

В.М. Сімоненко

С.П. Штелик