Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" серпня 2018 р. Справа № 608/1252/18

Номер провадження2/608/546/2018

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Коломієць Н. З.

з участю секретаря Смаглій О. Р.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Городоцької райдержадміністрації Львівської області про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В :

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 третя особа: служба у справах дітей Городоцької райдержадміністрації Львівської області про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька.

В позовній заяві позивачка вказала, що з 25 січня 2011 року по 20 лютого 2018 року вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, у якому в них народилося двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 20 лютого 2018 року шлюб між ними було розірвано. Протягом всього цього часу батько не займається вихованням дитини, не навідується, матеріально не допомагає, діти проживають з матір'ю та перебувають на її утриманні. На даний час ОСОБА_1 звернулася в Городоцький районний суд Львівської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позивачка має можливість виїхати на відпочинок та лікування із дітьми за кордон, зокрема, в Іспанію, провінцію Валенсія с. Каркайшент, де працює та проживає її рідна сестра. Однак, для виїзду за кордон дітям необхідно подати у відповідні державні органи нотаріально засвідчений дозвіл на оформлення проїзного документа та виїзд за кордон від батька, тобто від відповідача ОСОБА_2, проте, останній відмовляє їй у наданні такого дозволу. Тому ОСОБА_1 просить надати дозвіл на оформлення проїзних документів для дітей та тимчасовий виїзд за межі України на один рік з часу набрання рішенням суду законної сили до Іспанії та інших країн - членів Шенгенської угоди, з метою відпочинку, лікування та розширення кругозору її дітей без згоди та супроводу батька.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просить задовольнити, з підстав, наведених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали. ОСОБА_2 подав відзив на позов, вважає, що, оскільки, позивачка за кордоном не працює та не має місця проживання, тому вона не може вивозити дітей в іншу країну. Позивачка не надала жодного доказу того, що дітям необхідне лікування. У випадку вивезення дітей на рік за кордон, його права, як батька, будуть порушені і він не зможе повноцінно виконувати свої батьківські обов'язки. Крім того, відповідач періодично надає матеріальну допомогу на утримання дітей, що стверджується банківськими грошовими переказами.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Городоцької райдержадміністрації Львівської області в судове засідання не з'явився. Надіслав на адресу суду заява, згідно якої просить розгляд справи проводити без його участі, при вирішенні справи покладається на думку суду.

Вислухавши позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 Сімейного кодексу України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв'язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків.

З цього часу, єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є ст. 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Судом встановлено, що з 25 січня 2011 року по 20 лютого 2018 року позивач з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, у якому в них народилося двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 20 лютого 2018 року шлюб між ними було розірвано.

Згідно довідки про склад сім'ї діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають разом з матір'ю ОСОБА_1, що не заперечується батьком.

Позивачка має намір вивезти дітей за кордон на один рік для розширення кругозору, ознайомлення з культурою інших країн та їхнього духовного збагачення а також оздоровлення, зокрема, у Республіку Італія та інші країни, але відповідач не дає дозвіл на виїзд та оформлення проїзних документів для дітей.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Частина 1 статті 31 Конвенції вказує, що кожна дитина має право на відпочинок і дозвілля, право брати участь в іграх і розважальних заходах, що відповідають її віку, та вільно брати участь у культурному житті та займатися мистецтвом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31 березня 1995 року, оформлення паспорта або проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон.

Твердження відповідача, що дітям не потрібне оздоровлення, спростовується довідками комунальної міської клінічної лікарні м. Львова №№ 392, 393 від 21 червня 2018 року, де вказано, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 необхідне санаторно - курортне лікування органів дихання та рекомендовано місце лікування - південь України.

Крім того, сестра позивачки ОСОБА_6 оформила письмове запрошення в АДРЕСА_1 для ОСОБА_1 та двох її дітей.

Згідно реєстру власності м. Альсіра ОСОБА_6 володіє квартирою площею 102 кв.м на підставі договору купівлі - продажу від 12.02.2015 року, що знаходиться в м. Каркайшент, Іспанія. Враховуючи наведене, суд вважає, що діти позивача під час перебування за кордоном будуть забезпечені нормальними умовами проживання.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позов є обґрунтованим, однак, підлягає частковому задоволенню, зокрема, що стосується періоду перебування дітей за кордоном, а саме: з 01 січня 2019 року по 01 лютого 2019 року та з 01 червня 2019 року по 01 вересня 2019 року .

При частковому задоволенні позову суд враховує, що сторони мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей, а при перебуванні дітей за кордоном на більш тривалий термін будуть порушені права відповідача , як батька.

Керуючись ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України, п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, ст.ст. 76, 81, 89, 141, 263, 264, 265, 280-282, 289 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити частково.

Надати дозвіл ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованій АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1 оформити проїзні документи для тимчасового виїзду за межі України неповнолітніх дітей : ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_3 без згоди батька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Надати дозвіл ОСОБА_1 на виїзд з України з дітьми: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_3 на відпочинок та оздоровлення без згоди та супроводу батька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7 в період з 01 січня 2019 року по 01 лютого 2019 року та з 01 червня 2019 року по 01 вересня 2019 року до Іспанії та інших країн - членів Шенгенської угоди.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги апеляційному суду Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 03 вересня 2018 року.

Суддя:/підпис/

Копія вірна

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/1252/18

Рішення набирає законної сили « » 2018 р.

Суддя: Н. З. Коломієць

Копію рішення видано « » року

Секретар: