Ухвала

27 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 1616/4675/2012

провадження № 61-42500ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Полтавської області від 06 серпня 2018 року в справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд у зв?язку з нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду міста Полтави від

27 червня 2014 року та додаткового рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 25 липня 2014 року у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: комунальне підприємство Полтавської обласної ради «Полтававодоконал», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Головне управління житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації, Державне підприємство «Полтавастандартметрологія», про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії, визнання правочину недійсним та стягнення моральної шкоди і судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2011 року Полтавське обласне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (далі - КП «Полтаватеплоенерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, посилаючись на те, що відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання, порушують умови договору, внаслідок чого мають заборгованість за послуги в розмірі 2 141,95 грн.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1, ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1. Відповідачі на підставі договору від 04 серпня 2008 року, укладеного між КП «Полтаватеплоенерго» та ОСОБА_1, користуються послугами теплопостачання. Вказуючи, що відповідачі не виконують умов договору про надання послуг теплопостачання в частині оплати спожитих послуг, КП «Полтаватеплоенерго» просило стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з теплопостачання.

У грудні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до

КП «Полтаватеплоенерго» про визнання дій незаконними та визнання договору недійсним.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 оплачує послуги з теплопостачання, але відповідач неправомірно нараховує оплату відповідно до тарифів, внаслідок чого утворилася заборгованість. ОСОБА_1 вказував, що договір від 04 серпня 2008 року № 1378 ні він, ні члени його сім?ї не укладали і навіть не бачили. КП «Полтаватеплоенерго» систематично щомісяця на 9 під'їздах будинку на АДРЕСА_2 розміщує недостовірну інформацію - письмові повідомлення про наявність заборгованості у квартирі НОМЕР_1, де проживає ОСОБА_1, внаслідок чого ОСОБА_1 вважає, що такими діями йому спричинено моральну шкоду.

ОСОБА_1 з урахуванням неодноразових уточнень просив визнати дії

КП «Полтаватеплоенерго» з перевірки приладів обліку води за його рахунок незаконними, зобов'язати КП «Полтаватеплоенерго» провести перерахунки платежів з 01 вересня 2009 року відповідно до фактично наданих послуг по квартирі АДРЕСА_1, визнати недійсним правочин (договір) укладений між КП «Полтаватеплоенерго» та споживачем ОСОБА_1 від 04 серпня 2008 року № 1378, стягнути моральну шкоду в сумі 100 000,00 грн та судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду міста Полтави від 27 червня 2014 року в задоволенні позову КП «Полтаватеплоенерго» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано дії

КП «Полтаватеплоенерго» по перевірці приладів обліку води за рахунок

ОСОБА_1 незаконними.

Зобов'язано КП «Полтаватеплоенерго» провести перерахунок платежів з

01 вересня 2009 року відповідно до фактично наданих послуг по квартирі

АДРЕСА_1.

Стягнуто з КП «Полтаватеплоенерго» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн.

В частині вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним правочину (договору)

№ 1378, укладеного між КП «Полтаватеплоенерго» та споживачем

ОСОБА_1, датованого 04 серпня 2008 року відмовлено у зв'язку з безпідставністю.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду міста Полтави від

25 липня 2014 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 01 вересня 2014 року рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 27 червня 2014 року та додаткове рішення Ленінського районного суду міста Полтави від

25 липня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 27 червня 2014 року, додаткове рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 25 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 01 вересня 2014 року залишено без змін.

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд у зв?язку з новоявленими обставинами рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 27 червня 2014 року в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог щодо визнання недійсним правочину (договору) та додаткового рішення Ленінського районного суду міста Полтави від

25 липня 2014 року щодо судових витрат.

Рішенням Ленінського районного суду міста Полтави від 22 червня

2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд у зв?язку з нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду міста Полтави від

27 червня 2014 року та додаткового рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 25 липня 2014 року у цивільній справі № 1616/4675/2012, провадження № 2/553/7/2014 задоволено частково.

Частково скасовано рішення Ленінського районного суду міста Полтави від

27 червня 2014 року та додаткове рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 25 липня 2014 року, а саме в частині вирішення позовної вимоги за зустрічним позовом щодо визнання недійсним правочину (договору) № 1378, укладеного між КП «Полтаватеплоенерго» та споживачем ОСОБА_1, який датовано 04 серпня 2008 року.

Визнано недійсним правочин (договір) № 1378, укладений між

КП «Полтаватеплоенерго» та ОСОБА_1, який датовано 04 серпня

2008 року.

Стягнуто з КП «Полтаватеплоенерго» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2 882,00 грн.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з КП «Полтаватеплоенерго» на користь ОСОБА_1 завданої моральної шкоди відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 26 вересня 2016 року рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 22 червня 2016 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним та стягнення судових витрат скасовано.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд у зв?язку з нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду міста Полтави від

27 червня 2014 року та додаткового рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 25 липня 2014 року відмовлено.

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення апеляційного суду Полтавської області від 26 вересня 2016 року та залишити в силі рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 22 червня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Постановою Верховного Суду від 28 березня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 26 вересня 2016 року скасовано. Справу № 1616/4675/2012 передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення апеляційного суду Полтавської області від 26 вересня 2016 року та передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд вказав, що апеляційний суд, після скасування рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами і ухвалення судом першої інстанції рішення, мав перевірити його законність по суті та прийняти рішення за результатами розгляду апеляційної скарги відповідно до положень статті 307 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду заяви судом апеляційної інстанції).

Під час повторного перегляду справи, постановою апеляційного суду Полтавської області від 06 серпня 2018 року апеляційну скаргу

КП «Полтаватеплоенерго» задоволено частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 22 червня 2016 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним та судових витрат скасовано. Ухвалено нове рішення в цій частині.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до

КП «Полтаватеплоенерго» про визнання правочину (договору), укладеного між ОСОБА_1 та КП «Полтаватеплоенерго» від 04 серпня 2008 року за

№ 1378 про надання послуг теплопостачання, недійсним - відмовлено за недоведеністю.

13 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду Полтавської області від 06 серпня 2018 року та залишити в силі рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 22 червня 2016 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев'ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено що з 01 січня 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 762,00 грн.

Предметом спору в даній справі є стягнення заборгованості за послуги теплопостачання у розмірі 2 141,95 грн, визнання дій з перевірки приладів обліку води за власний рахунок незаконними, зобов'язання провести перерахунки платежів відповідно до фактично наданих послуг, визнання недійсним правочину (договору) та стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн.

Справа № 1616/4675/2012 є незначної складності, ціна позову в якій не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто справа є малозначною в силу своїх властивостей та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, при цьому Верховний Суд враховує характер правовідносин у яких виник спір, предмет та ціну позову.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від

19 грудня 1997 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня

2018 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Полтавської області від 06 серпня 2018 року в справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд у зв?язку з нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 27 червня 2014 року та додаткового рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 25 липня 2014 року у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: комунальне підприємство Полтавської обласної ради «Полтававодоконал», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Головне управління житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації, Державне підприємство «Полтавастандартметрологія», про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії, визнання правочину недійсним та стягнення моральної шкоди і судових витрат.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило