Ухвала

Іменем України

30 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 200/14946/15-ц

провадження № 61-41906ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 18 липня

2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області

від 05 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення суми вартості поліпшення майна та витрат на утримання майна,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення суми вартості поліпшення майна та витрат на утримання майна.

Позовна заява мотивована тим, що 19 листопада 2013 року між

ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1. На момент укладання договору купівлі-продажу право власності на вказану квартиру було визнане рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 16 жовтня 2013 року (справа № 200/12349/13-ц).

Будь-які обтяження у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні.

У серпні 2014 року позивачу стало відомо, що рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 16 жовтня 2013 року скасовано. ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 19 листопада 2013 року.

Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська

від 28 січня 2015 року (справа № 200/5329/14-ц) визнано недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири від 19 листопада 2013 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 Визнано за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 48,7 кв. м, житловою площею 28,0 кв. м, у порядку спадкування за законом після померлої 31 травня

2013 року ОСОБА_7 Визнано ОСОБА_4 добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1. Витребувано у добросовісного набувача ОСОБА_4 спірну квартиру та передано об'єкт нерухомості у володіння

ОСОБА_5

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня

2015 року рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська

від 28 січня 2015 року в частині визнання ОСОБА_4 добросовісним набувачем квартири скасовано та у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Посилаючись на те, що після придбання спірного майна ОСОБА_4 здійснила суттєві та невід'ємні поліпшення, які не можуть бути відокремлені від нерухомого майна без втрати їх властивостей, позивач просила суд стягнути з відповідача суму поліпшення нерухомого майна квартири АДРЕСА_1, на загальну суму 434 684 грн; суму витрат за послуги з теплопостачання МКП «Дніпропетровські теплові мережі» за період з грудня 2013 року

по 22 червня 2015 року в розмірі 1 869 грн; суму витрат на утримання будинку та прибудинкової території за період з грудня 2013 року

по 22 червня 2015 року - 1 463,38 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська

від 18 липня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 22 липня 2016 року (справа

№ 202/2595/16-ц) вже стягнуто на користь ОСОБА_4 кошти, які є предметом розгляду у даному спорі, тому права позивача є захищеними на підставі вказаного судового рішення, яке набрало законної сили, у зв'язку з чим повторне звернення до суду про стягнення цієї ж суми з іншої особи не ґрунтується на законі.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщоправильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Ціна позову у даній справі не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суди встановили, що 19 листопада 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Царейкіним М. М. (далі - приватний нотаріус Дніпропетровського МНО).

Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська

від 28 січня 2015 року у справі № 200/5329/14-ц визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 19 листопада 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, визнано за ОСОБА_5 право власності на спірну квартиру; визнано ОСОБА_4 добросовісним набувачем вказаної квартири.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня

2015 року рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 січня 2015 року в частині визнання ОСОБА_4 добросовісним набувачем квартири скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині, яким у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Також суди встановили, що заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 22 липня 2016 року у справі

№ 202/2595/16-ц позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення збитків задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 суму збитків у розмірі 662 409 грн.

До складу вказаної суми входять поліпшення, здійснені ОСОБА_4 в результаті ремонтних робіт та придбаних будівельних матеріалів на загальну суму 264 131,80 грн.

Рішення суду набрало законної сили.

З вимог позовної заяви вбачається, що ОСОБА_4 просила стягнути з ОСОБА_5 434 684 грн, що становить різницю між нинішньою вартістю квартири та вартістю квартири на момент покупки з урахуванням зроблених позивачем поліпшень.

Однак перелік поліпшень і вартість робіт повністю співпадають з тими, які були предметом розгляду у справі № 202/2595/16-ц, у якій Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська 22 липня 2016 року ухвалено вищевказане рішення.

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦК України (у редакції, чинній на час розгляду справи), не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що стягнення з відповідача 434 684 грн, що становить різницю між нинішньою вартістю квартири та вартістю квартири на момент покупки з урахуванням зроблених позивачем поліпшень, є необґрунтованим.

Встановивши, що рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 22 липня 2016 року у справі № 202/2595/16-ц вже стягнуто на користь ОСОБА_4 кошти, які, в тому числі, є предметом розгляду у даному спорі, та врахувавши, що права позивача є захищеними на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, суди попередніх інстанції дійшли обґрунтованого висновку, що підстав для задоволення позову немає.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення суми вартості поліпшення майна та витрат на утримання майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 18 липня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк