Справа № 278/3016/18
Провадження №2/278/1075/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Зубчук І.В.

секретаря с/з ОСОБА_1

розглянувши в м.Житомирі в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) осіб цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні будинком та визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок №2, який розташований по вул.Богдана Хмельницького в с.Болярка, Житомирського району, Житомирської області. В даному будинку зареєстрована відповідачка ОСОБА_3, яка з 2005 року в ньому не проживає, з реєстраційного обліку не знімається, що перешкоджає позивачу як власнику у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Позивач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі 01 листопада 2018 року, що підтверджується матеріалами справи.

Клопотань від учасників процесу про розгляд справи у поряду загального позовного провадження не надходило.

Відзив від відповідача та пояснень від третьої особи до суду не надходило.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України).

Оскільки, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правовідносини між сторонами регулюються ст.41 Конституцій України, ст.ст. 316, 317, 319, 386, 391 ЦК України, чинними на день їх виникнення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок №2, який розташований по вул.Богдана Хмельницького в с.Болярка, Житомирського району, Житомирської області (а.с.6).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Василівської сільської ради Житомирського району №650 від 03 жовтня 2018 року та акту обстеження від 29 січня 2018 року у вище зазначеному житловому будинку зареєстрована про те з 2005 року фактично не проживає ОСОБА_3 (а.с.10-11).

Статтею 41 Конституції України, передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений власності. Право власності є непорушним.

Частиною 1 ст.319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно п.34 даної постанови під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (надалі Закону) зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації (ч.1 ст.11 Закону).

Тобто, зняття з реєстрації відповідача у спірному житловому будинку є правовим наслідком, технічною дією, яка може бути вчинена спеціально уповноваженим на те органом після набуття законної сили рішенням суду про виселення. Зобов'язання Державної міграційної служби України до вчинення таких дій є зайвим та передчасним, а тому в частині зняття відповідача з реєстрації у спірному житловому будинку суд залишає позов без задоволення.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, права позивача порушені та підлягають захисту, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 12, 82, 247, 258-259 263-265, 279 ЦПК України, ст.41 Конституцій України, ст.ст.316, 317, 319, 386, 391 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право на користування житловим будинком №2, що розташований по вул.Богдана Хмельницького в с.Болярка, Житомирського району, Житомирської області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: І. В. Зубчук