ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 174/161/18
п/с № 2/174/203/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді - Данилюк Т.М.,

за участю: секретаря - Шарапової О.О.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірськ, цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Жилсервіс» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, індексу інфляції та 3% річних -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Комунальне підприємство «Жилсервіс» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, звернулося до суду з позовом про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, заборгованості за житлово-комунальні послуги (послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) у розмірі 10892,08 грн., інфляційні витрати - 5311,47 грн., 3% річних - 725,97 грн. та судовий збір в сумі 1762,00 грн. В подальшому, до початку розгляду справи по суті, подали заяву про збільшення позовних вимог, в якій просили стягнути заборгованість у розмірі 11389,33 грн., інфляційні витрати - 5311,47 грн., 3% річних - 732,39 грн. та судовий збір в сумі 1762,00 грн.

В обґрунтуванні позовних вимог посилається на те, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Виконавцем зазначених послуг є КП «Жилсервіс». Між КП «Жилсервіс» та відповідачами договір про надання послуг на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не укладався, оскільки відповідачі для укладення договору не зверталися, однак зазначені послуги надаються КП «Жилсервіс» по усьому місту в тому числі й у будинку де знаходиться квартира відповідачів. Таким чином, фактично між сторонами існують договірні відносини. Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, як і інші житлово-комунальні послуги, надаються підприємствами - виконавцями незалежно від наявності або відсутності договору зі споживачами. Тому відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати фактично наданих послуг.

На ім'я відповідача ОСОБА_2, у КП «Жилсервіс» відкрито особовий рахунок № 01035006. Таким чином, між КП «Жилсервіс» та боржником встановилися відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку, тобто відповідачі, відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», є споживачами послуг КП «Жилсервіс», оскільки їх отримують. Розмір плати за надані послуги встановлено рішенням виконавчого комітету Вільногірської міської ради від 02.02.2009 р. № 44 «Про встановлення тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в м. Вільногірськ» та від 17.06.2016 року № 207/0/7-16 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для споживачів м. Вільногірськ, тарифів на участь в витратах з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій суб'єктів підприємницької діяльності та орендарів на 1 м. кв. загальноексплуатаційної площі (для нежитлових приміщень), тарифів на участь в витратах з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій суб'єктів підприємницької діяльності та орендарів на 1 м.кв. загально експлуатаційної площі (для житлових приміщень-квартир) м. Вільногірськ».

Згідно зі ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов'язані сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Станом на квітень 2018 року відповідачі мають заборгованість у розмірі 11389,33 грн., інфляційні витрати - 5311,47 грн., 3% річних - 732,39 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку, яку і просять стягнути.

Ухвалою судді Данилюк Т.М., від 04.09.2018 року, справу було прийнято до свого провадження, після відводу судді Борцової А.А. та відкрито спрощене позовне провадження по даній справі з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов з доказами його обґрунтування. Копію ухвали було надіслано відповідачам за адресою їх реєстрації.

Ухвалою суду від 17.09.2018 року, було відмовлено відповідачам в заявленому клопотанні про розгляд справи у загальному позовному провадженні та продовжено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, отримали копію позовної заяви з додатками та надали відзив, згідно якого просили залишити позов без задоволення, так як вважають його незаконним, необґрунтованим, з тих підстав, що договір про надання послуг на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з позивачем ними не укладався, також просять застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові, додатково пояснила, що відповідач ОСОБА_2 є власницею квартири, а інші відповідачі лише зареєстровані. Особовий рахунок відкритий на ОСОБА_2 Договір не укладався так як відповідачі не зверталися, та від послуг підприємства - не відмовлялися, будь-яких претензій з приводу надання послуг - не надавали. Розрахунковий рахунок був відкритий на підставі відомостей про власника та нараховувався відповідно до загальної площі квартири, з урахуванням встановлених тарифів. Строк позовної давності не порушено, так як вони ще з 2010 року зверталися до суду з судовим наказом.

Відповідач ОСОБА_3, в судовому засіданні, позов не визнав, підтримав обставини викладені у відзиві та пояснив, що між ними та КП «Жилсервіс» відсутні будь-які правовідносини, оскільки договір не укладався та не замовлялися послуги, позивач в свою чергу такі послуги не надавав. Не заперечував факт його реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 Власницею квартири є ОСОБА_2 Зазначив, що сплачувати послуги КП «Жилсервіс» перестали з 2007 року, а сплачують лише за те що отримують - газ, воду, електроенергію.

Відповідач ОСОБА_2, в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що вона є одноосібним власником квартири. Договір про надання комунальних послуг з підприємством позивачем не укладала, підстав для відкриття особового рахунку у них не було. Перестали платить за комунальні послуги з 2006-2007 року, так як не отримували їх, сміття вони не викидали, так як воно у них органічне, через що викидали його на город для удобрювання землі, інші послуги теж не надавались, капітальний ремонт будинку не робився з 1958 року. В подальшому зазначила, що вони взагалі з 2010 по 2017 рік, в квартирі не проживали.

Відповідач ОСОБА_4, в судове засідання не з'явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України)

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повного і всебічного з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, а відповідач своїх заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Так судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2, є власником квартири № 6 будинку по вул. Варена, буд. 5 в м. Вільногірську Дніпропетровської області з 14.02.2005 р., що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (т.1,а.с.141).

Згідно інформації відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 (т.1,а.с. 53-55).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Вільногірської міської ради від 20.01.2010 р., КП «Жилсервіс» визнано виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та з вивезення твердих побутових відходів від населення приватного сектору міста (т.1 а.с.11).

Позивач здійснював нарахування плати з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій згідно з тарифами, встановленими рішенням виконкому від 02.02.2009 р.№ 44 ( т.1 а.с.12,13) та від 17.06.2016 року № 207/0/7-16 (т.1, а.с.14-17).

Відповідно до вимог ст.322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно з п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від сплати послуг.

Оскільки відповідачі отримували та споживали комунальні послуги з утримання будинку й прибудинкової території, між сторонами виникли договірні правовідносини, а відповідно виникли права та обов'язки у сфері житлово-комунальних послуг у порядку ст.11 ЦК України.

Суд вважає, що посилання відповідачів на те, що вони не є споживачами послуг, наданих позивачем, оскільки з ними не було укладено договору, є безпідставними та помилковими, беручи до уваги правову позицію викладену у Рішенні ВСУ від 30 жовтня 2013 року по справі № 6-59цс13, в якому була дана правова оцінка п.10, ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносно відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати житлово-комунальних послуг та роз'яснено, що споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати за надані послуги. При відсутності договірних відносин, але у разі існування прострочки виконання грошового зобов'язання з уплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України.

Однією з підстав для несплати житлово-комунальних послуг, відповідачі вважають той факт, що за адресою квартири за якою виник борг, вони фактично не проживають, надавши як доказ акт депутата від 12.12.2018 року, яким зафіксовано, що в період з травня 2010 року по липень 2017 року, в квартирі ніхто не проживав. Однак суд даний акт, як доказ до уваги не приймає, виходячи з того, що наданий акт датований 12.12.2018 року, тобто коли справа перебувала на розгляді в суді, при цьому у наданому відповідачами відзиві, вони не зазначали та не обґрунтовували факт не проживання в квартирі, а прийшли до такого висновку вже на стадії судового розгляду справи по суті, та вважає, що одним актом депутата не можливо встановити факт не проживання в квартирі за такий тривалий період - сім років, а інших доказів на підтвердження не проживання в квартирі матеріали справи не містять та відповідачами не надавалися.

Не зважаючи на це, суд вважає за доцільне зазначити, що перерахунок нарахувань за комунальні послуги в зв'язку з тимчасовою відсутністю споживачів може мати місце в разі додержання споживачем відповідної процедури, а саме:

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів сім'ї при відповідному документальному оформленні. Відповідно до Постанови КМУ № 630 «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність.

До того ж, згідно з ч. 4 ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець/виробник зобов'язаний проводити перерахунок розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі перерви в їх наданні, ненаданні або наданні не в повному обсязі у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором.

Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі.

Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

Належним доказом наявності перерви в наданні послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх ненадання або надання не в повному обсязі може бути акт-претензія споживача.

В свою чергу, відповідачами зазначені дії здійснені не були, доказів звернення в установленому законодавством порядку з претензіями щодо надання неякісних житлово-комунальних послуг, чи ненадання їх взагалі - не надано.

Щодо наданих ОСОБА_2 квитанцій, на підтвердження факту оплати нею послуг з водопостачання та водовідведення, та не нарахування позивачем послуг по квартплаті, то суд зазначений доказ оцінює критично, так як даними квитанціями підтверджується тільки факт сплати нею вартості отриманих нею послуг, в свою чергу документом, який би підтвердив факт не нарахування їй послуг є виписка з особового рахунку.

Однак і самі квитанції підтверджують наявність заборгованості за квартплатою за поточний місяць, які остання повинна була оплатити.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що позивач здійснював нарахування плати з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій згідно з тарифами, встановленими рішенням виконкому від 02.02.2009 р.№ 44 ( т.1 а.с.12,13) та від 17.06.2016 року № 207/0/7-16 ( т.1,а.с.14-17).

Факт неодноразового звернення позивача про стягнення заборгованості по платі житло-комунальних послуг, підтверджується заявами про видачу судових наказів від 25.10.2019 року (т.1, а.с.18-19) та 19.11.2014 року (т.1, а.с 24-25), які в подальшому були скасовані ухвалами суду (т.1 а.с.22-23,27-30).

Розмір заборгованості відповідача ОСОБА_2, перед позивачем по оплаті послуг по утриманню будинків і споруд та прибудинкових територій підтверджується витягом з особового рахунку № 01035006 від 02.03.2018 р. (а.с.10) та розрахунком основного боргу, інфляційних втрат та 3 % річних, за період з травня 2010 р. по січень 2018 р. включно та становить: основний борг - 11389,33 грн., інфляційні втрати - 5311,47 грн., 3% річних - 732,39 грн., що відповідає встановленим тарифам та загальній площі квартири, власником якої є ОСОБА_2 (т.1 а.с. 6-9,203).

Щодо заяви відповідачів про застосування позовної давності до спірних правовідносин, то суд вважає за доцільне зазначити наступне:

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до вимог ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

У правовому висновку Верховного суду України від 21.01.2015 р., зробленому по справі № 6-214цс14 зазначено, що ч. 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

В даному випадку, позивач має право звернутись до суду протягом трирічного строку після скасування судового наказу для того щоб стягнути заборгованість за період до переривання строку позовної давності. За таких підстав, суд приходить до висновку, що позивачем заявлено вимогу в межах строку позовної давності, відтак заява відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Разом з тим, відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Виходячи із змісту вказаних норм, у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме власник житла, а участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов'язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім, а підстави для солідарного стягнення заборгованості по послугам з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, індексу інфляції та 3% річних з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_6, які є користувачами вказаного житла, відсутні, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Виходячи з встановлених обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів, наданих позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги КП «Жилсервіс» до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1762 грн. (а.с.1), підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2, на користь позивача.

На підставі ст.ст.11, 83, 256, 257, 261, 266, 267, 509, 525, 526, 610, 625, 638 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 р., та керуючись ст.ст. 4,10,12,13, 76-83,89,133,141, 258, 259, 263- 265, 268, 279,354-355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов Комунального підприємства «Жилсервіс» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, індексу інфляції та 3% річних - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, яка проживає по АДРЕСА_1 на користь Комунального підприємства "Жилсервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (юридична адреса: м.Вільногірськ, вул.Молодіжна, буд. № 53, розрахунковий рахунок № 3574, ДРУ ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 305299, ОКПО 36489096) 11389,33 грн. - заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг (послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), 5311,47 грн. - інфляційних втрат, 732,39 грн. - 3% річних, а всього 17433 (сімнадцять тисяч чотириста тридцять три гривень ) 19 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, на користь Комунального підприємства "Жилсервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області судові витрати у виді сплаченого судового збору 1762 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України 2017 р., до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Вільногірського міського суду

Дніпропетровської області Т.М.Данилюк