Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/857/18
Провадження №: 2/332/689/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2018 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Мєркулової Л.О.,

при секретарі - Чебикіній Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Запорізької міської ради про визнання права користування житловим приміщенням,суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею право користування житловим приміщенням.

У своєму позові та у судовому засіданні позивач пояснила, що у період з 19 лютого 1988 року по 2000 рік вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2.

Вдруге вона зареєструвала з ним шлюб 16.11.2017 року.

Вона у якості члена сім'ї, а саме, дружини у 2015 році вселилася у квартиру за адресою: АДРЕСА_1, постійно проживала у ній разом з чоловіком до часу його смерті.

22 грудня 2017 року чоловік надав їй довіреність з усіма можливими правами щодо представництва його прав щодо цієї квартири, у тому числі, з правом реєстрації у цій квартири.

Позивач неодноразово зверталася до житлово-експлуатаційної організації та паспортної служби з приводу реєстрації, але їй відмовляли навіть прийняти заяву , пояснюючи це тим, що житло аварійне і усно відмовляли.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті чоловіка позивач звернулася до районної житлово-експлуатаційної організації з приводу її реєстрації, але листом від 30.01.2018 року їй було відмовлено у реєстрації.

Зазначена квартира є власністю територіальної громади м.Запоріжжя.

Чоловік тяжко хворів на рак з 2015 року, потребував допомоги та лікування, вона його доглядала, допомагала по господарству, готувала їжу, надавала необхідний догляд, кошти для оплати ліків та комунальних послуг, так як його доходів не вистачало на все це.

Позивач займалася похованням чоловіка, повністю оплативши всі похоронні послуги.

Після його смерті вона залишилася проживати у цій квартирі, по можливості оплачувала комунальні послуги, здійснювала утримання квартири.

Позивач проживає у квартирі, виконує всі права та обов'язки наймача, а значить набула права користування нею.

Позивач вважає, що вона вселилася до спірної квартири за згодою наймача, як член його сім'ї та не маючи змоги вирішити питання зміни умов договору найму та укладання його з нею у добровільному порядку, без визнання за нею права користування жилим приміщенням та реєстрації, вона вимушена звернутися до суду з цим позовом.

У своєму позові позивач просить визнати за нею, ОСОБА_1, право користування АДРЕСА_1.

Позивач та її представник адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні позов підтримали і просять його задовольнити.

Представник відповідача - Запорізької міської ради у судовому засіданні позов не визнала і просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову. Суду пояснила, що в спірній квартирі був зареєстрований ОСОБА_2 по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач ОСОБА_1 за життя ОСОБА_2 не була зареєстрована у спірній квартирі,звернень щодо її реєстрації від ОСОБА_2 не надходило. Постійне місце реєстрації позивача є: АДРЕСА_2 Представник відповідача вважає, що оскільки не були дотриманні встановлені законодавством норми щодо реєстрації ОСОБА_1, то її позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Дослідивши докази по справі, вислухав пояснення позивача, представника позивача - адвоката ОСОБА_3, представника відповідача, пояснення свідків, суд приходе до висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

У судовому засіданні було встановлено, що в спірній АДРЕСА_1 був зареєстрований та проживав ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно рахунків на сплату житлово-комунальних послуг в спірній квартирі станом на березень 2016 року були зареєстровано дві особи, на яких і нараховувались комунальні послуги.

Із пояснень позивача встановлено, що після реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 у 1988 році він отримав АДРЕСА_1, де були зареєстровані він та його мати. Вона була зареєстрована з 1996 року в АДРЕСА_3, що підтверджується паспортом ОСОБА_1 Там же зареєстровані і її діти , що підтверджується довідками. Із довідок про реєстрацію місця проживання особи з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 з 12.06.2008 року: її донька ОСОБА_4 12.06.2008 року: її сина ОСОБА_5 - 19.06.2008 року.

Суд звернув увагу на той факт, що позивачем додано до свого позову тільки підтвердження її реєстрації по АДРЕСА_3 з 2008 року, але із пред'явленого в судовому засіданні паспорту громадянина України вбачається, що позивач була зареєстрована з 1996 року АДРЕСА_3. Коли гуртожиток набув інший правовий статус, то їх перереєстрували вже у 2008 році в цьому ж будинку по АДРЕСА_3 , вже із зазначенням в конкретній квартирі.

Зазначені факти свідчать про те, що ОСОБА_1 мала постійне місце проживання з 1996 року за адресою: АДРЕСА_3.

Крім того, суд звернув увагу на той факт, що згідно довідок про реєстрацію місця проживання з Департаменту реєстраційних послуг вбачається, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в Херсонській області с.Рубанівка р. Великолепетиський. Свого сина ОСОБА_5 вона народила також ІНФОРМАЦІЯ_2 в Херсонській області с.Рубанівка р.Великолепетиський., як зазначено у довідці з Департаменту реєстраційних послуг.

Як встановлено із матеріалів справи, ОСОБА_1 знаходилась у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 1988 року , який був розірваний у 2000 році. Повторно шлюб зареєструвала 16.11.2017 року, і 22.12.2017 року її чоловік надав їй довіреність щодо представництва спірної квартири, а ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер. Вперше вона звернулась з приводу реєстрації в спірній квартирі тільки у січні 2018 року. Рішенням комісії районної адміністрації № 34р від 30.01.2018 року їй було відмовлено в реєстрації у зв'язку з відсутністю законних підстав. Дане рішення позивач не оскаржила.

Посилання в позову на неодноразові звернення позивача до житлово-експлуатаційної організації спростовуються поясненнями самої позивачки, яка повідомила, що вона зверталась в усному порядку, але їй відмовляли.

Із наданих в судовому засіданні квитанцій про сплату комунальних послуг вбачається, що сплачувати комунальні послуги по спірній квартирі ОСОБА_1 почала тільки після смерті свого чоловіка у 2018 році. Як пояснила сама позивач, вона на обліку з приводу поліпшення житлових умов не перебуває, при отриманні її померлим чоловіком квартири АДРЕСА_1, вона не була вписана в ордер як член сім'ї наймача. Її діти також не були зареєстровані в спірній квартирі, а зареєстровані в АДРЕСА_2, де вона є відповідальним наймачем.

Суд також не прийняв до уваги твердження позивача про те, що вона з поважних причин не мала можливості вирішити питання щодо своєї реєстрації в спірній квартирі: спочатку хворіла мати її чоловіка, потім сам чоловік захворів на рак, і вона вимушена була доглядати за ними, тому що, мати померла у 2016 році, а чоловік почав хворіти з 2017 року зі слів позивача, а тому суд вважає, що вона мала достатньо часу для вирішення питання за приводу своєї реєстрації ще за життя чоловіка.

Суд звернув увагу, що всі дії з приводу вирішення питання з реєстрації в спірній квартирі ОСОБА_1 почала перед самою смертю свого чоловіка.

Допитані в судовому засіданні свідки з боку позивача ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суду пояснили, що з ними по сусідству проживав ОСОБА_2, який тяжко хворів. ОСОБА_1 приходила до нього, доглядала з ним. Але їм невідомо про те, чи постійно проживала в спірній квартирі ОСОБА_1. Вони тільки бачили, що вона виходила та приходила в спірну квартиру.

Свідок ОСОБА_8, яка здійснювала догляд за хворим ОСОБА_2 пояснила, що її запросила ОСОБА_1 доглядати за її хворим чоловіком у 2017 році, але вона не знає того, чи постійно проживала в його квартирі ОСОБА_1.

Відсутність доказів про неодноразові звернення позивача до житлово-експлуатаційної організації, а також, що позивачка ОСОБА_1 проживала з померлим чоловіком однією сім'єю, тривалість її проживання після першого розірвання шлюбу в спірній квартирі, і де вона була зареєстрована до 1996 року, і взагалі, чи фактично проживала вона в цій квартирі( вона не була зареєстрована ніколи в спірній квартирі), чи вела з чоловіком спільне господарство, мали спільний бюджет та спільно несла витрати на утримання вищезазначеного житлового приміщення, що був дотриманий порядок її вселення до спірної квартири, що спірна квартира була її постійним місцем проживання, дає суду підстави дійти висновку, що позивач ОСОБА_1 не набула права користування спірною квартиро АДРЕСА_1, оскільки не виконала обов'язків як член сім'ї наймача.

Згідно зі ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обов'язки, пов'язані з договором найму.

Згідно зі ст.65 ЖК України наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч.2 ст.824 ЦК України, у разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або із цих осіб. У цьому разі договір найму житла залишається чинним на попередніх умовах.

Згідно постанови ПВС України № 2 від 12.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен зясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселені, зокрема: чи була згода на це членів сімї наймача, чи було це приміщення постійним їх місцем проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України №2 від 12.04.1985 р. наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права на користування житловим приміщенням за особою, яка там проживала та вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення або ж для відмови їй у цьому.

Таким чином, позов ОСОБА_1 не знайшов своє обґрунтування у судовому засіданні і тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 263, 264, 265, 268 273 ЦПК України, ст.ст. 58, 61, 64, 65, 98, 106 ЖК України, ст..824 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Запорізької міської ради про визнання права користування жилим приміщенням - відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 30.08.2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: Л.О.Мєркулова