РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 року

м. Рівне

Справа № 572/218/18

Провадження № 22-ц/4815/220/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Хилевич С. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Товариство з

обмеженою відповідальністю КУА "Прімоколект-капітал",

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 07 червня 2018 року у складі судді Ведяніної Т.О., ухвалене в м. Сарни о 12 год. 10 хв., дата складання повного тексту рішення невідома,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Сарненського районного суду Рівненської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю КУА "Прімоколект-капітал", в якому просив стягнути на його користь з відповідача - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 3 797 грн. 78 коп. надмірно сплачених грошових коштів за кредитним договором № 014/53-05/74007 від 31 липня 2008 року, 3% річних за користування коштами у сумі 693 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору.

В подальшому позивачем було подано заяву про збільшення вимог в частині розподілу судових витрат, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача на його користь 5 000 грн. витрат, понесених ним в зв'язку із наданням правничої допомоги.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 31.07.2008 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № 014/53-05/74007, за умовами якого було узгоджено розмір відсотків, які мають сплачуватись позичальником за користування кредитними коштами, який становить 26,9%. Однак, працівниками ПАТ «Райффайзен Банк» було допущено помилку, внаслідок якої позивачу за умовами вказаного вище кредиту нараховувались відсотки за ставкою 29,9% річних. Вказану помилку було визнано працівниками банку. 30.06.2016 року ТОВ «КУА «Прімоколект-Капітал»» на підставі договору отримало право вимоги до позивача за вказаним вище кредитним договором, в тому числі, з урахуванням зайво сплачених відсотків у розмірі 3 797 грн. 78 коп.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 07 червня 2018 року у задоволенні вказаного відмовлено повністю за безпідставністю заявлених вимог.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що позивачем не було надано належних та достовірних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, у зв'язку з чим у суду не було передбачених законом підстав для його задоволення.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до додатку до кредитного договору №1, процентна ставка за користування кредитом становить 26,9% річних. Внаслідок помилки працівниками банку позивачу було нараховано відсотки за користування кредитом в розмірі 29,9% річних, з дати укладення договору. Внаслідок виявленої помилки, позивач в листопаді 2011 року звернувся до Банку із заявою, в результаті чого Банк визнав свою помилку (лист № С18-43-1-1-1-9 від 02.12.2011 року), а тому рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 27 лютого 2017 року було стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк» на його користь надлишково нараховані відсотки за даним кредитним договором в сумі 1015 грн. 92 коп. за період з 25.08.2008 року по 26.11.2011 року. Проте, дане рішення суду Банк не взяв до уваги і надалі продовжував нараховувати позивачу відсотки за користування кредитом в розмірі 29,9% річних. А тому, позивачем було сплачено надмірно грошові кошти за користування кредитом за період з 27.11.2011 року по 25.05.2016 року в сумі 3797 грн. 78 коп., що підтверджується розрахунком та історією по картковому рахунку позивача. Вказує, що всі квитанції про оплату за користування кредитом є в наявності, і в квитанціях, в окремій графі відсотки не зазначаються, а вказується загальна сума, а «призначення платежу», це поповнення карткового рахунку. Представник Банку в судовому засіданні не спростувала суму стягнення, а лише наголосила, що вказану суму необхідно стягувати з ТзОВ «КУА «Прімоколект-капітал», в зв'язку з відступленням прав вимоги за даним кредитним договором. Із цих підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк» вказує, що вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 31 липня 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір № 014/53-05/74007, за умовами якого кредитор, яким є ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», відкрив на ім'я позичальника - ОСОБА_1 картковий рахунок в гривнях із встановленням кредитного ліміту у розмірі 10 000 грн. Умовами вказаного кредитного договору, а саме п.2.1 встановлено, що за користування позичальником кредитними коштами, які обліковуються за дебетом рахунку, кредитор нараховує проценти за процентною ставкою, зазначеною в додатку 1 до цього Договору. У свою чергу, додаток 1 та додаток 2 до кредитного договору вказують, що процентна ставка за користування кредитними коштами була встановлена у розмірі 26,90% річних.

Судом також встановлено, що у зв'язку із помилкою, допущеною відповідальним працівником товариства, нарахування відсотків за користування позивачем кредитними коштами складав не 26,9% річних, як обумовлено договором, а 29,9% річних. Няіність такої помилки підтверджується листом № С 18-43 від 02 грудня 2011 року за підписом директора РОД АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Відповідно до додатку №1 та розрахунку надлишково нарахованих відсотків, за період часу з 25 серпня 2008 року по 26 листопада 2011 року ОСОБА_1 було нараховано надлишково 1015 грн. 92 коп. відсотків за кредитним договором.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 27 лютого 2017 року з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти у сумі 1015 грн. 92 коп., які є надлишково нарахованими відсотками за кредитним договором №014/53-05/74007 від 31 липня 2008 року.

Звертаючись до суду з даним позовом про стягнення надлишково нарахованих відсотків за кредитним договором, ОСОБА_1 просив стягнути з Банку на свою користь 3 797 грн. 78 коп.. При цьому, ним було надано розрахунок по сплаті кредиту за період з 27 листопада 2011 року по 25 травня 2016 року. за розрахунками позивача нараховані відсотки становлять суму 4 535 грн. 29 коп., в той час, як сума сплачених ним фактично відсотків становить 5 354 грн.01 коп., а тому сума зайво нарахованих відсотків становить 818 грн. 72 коп.. Проте у позовній заяві ОСОБА_3 зазначав, що йому були зайво нараховані відсотки у сумі 3 797 грн. 78 коп., у зв'язку з чим, сума позовних вимог, зазначена у позовній заяві, суперечить сумі зайво нарахованих відсотків, обчисленій позивачем самостійно.

Доводи апеляційної скарги про те, що Банком продовжують нараховуватися відсотки за кредитом у помилковому розмірі, апеляційним судом відхиляються як такі, що не підтверджені доказами.

За ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, оскільки вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його користь 3 797 грн. 78 коп. надмірно сплачених відсотків за кредитним договором №014/53-05/74007 від 31 липня 2008 року, не підтверджена належними та достовірними доказами, вона не підлягає до задоволення.

Вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь 693 грн., які складають 3 % річних за користування Банком коштами позивача, також не підлягає до задоволення, оскільки є похідною від основної вимоги про стягнення зайво сплачених коштів, яка судом відхилена. За таких обставин відсутні правові підстави для застосування положень ч.2 ст. 625 ЦК України, якою обґрунтована вимога про стягнення 3% річних.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції також враховує, що порушене право позивача шляхом нарахування більших, ніж передбачено договором, відсотків за кредитним договором, було відновлено у судовому порядку при ухвалення рішення Сарненським районним судом Рівненської області від 27 лютого 2017 року.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 07 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2018 року.

Головуючий суддя Ковальчук Н. М.

Судді: Бондаренко Н. В.

Хилевич С. В.