справа №619/3685/18
провадження №2/619/1601/18
Рішення

іменем України

13 грудня 2018 року

м.Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Носачової І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №619/3685/18

ім'я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

вимоги позивача: про поновлення порушеного права та знесення сараю,

представник позивача: ОСОБА_3,

представник відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

13.09.2018 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить поновити порушене право, зобов'язавши ОСОБА_2 демонтувати сарай під літерою «Д», розташований на території садиби АДРЕСА_1, а власником сусіднього домоволодіння НОМЕР_2 є ОСОБА_2. По межі земельних ділянок НОМЕР_3 та НОМЕР_2 був самовільно побудований сарай літ. «Д», місце розташування якого тривалий час є причиною конфліктів між ними. Коли його не було вдома, відповідач самовільно зайшов на територію позивача та оббив стіну сараю руберойдом, з приводу чого знову був конфлікт. Він неодноразово намагався перенести сарай на відстань 1 метр, як це передбачено будівельними нормами, але нічого не змінилося. Така ситуація створює нервозну обстановку та викликає у нього сильне душевне хвилювання. В 2014 році він дізнався, що будівля сараю узаконена. В інвентаризаційній справі будинку НОМЕР_2 мається генеральний план, де зображено сарай літ. «Д» не на межі, як є насправді, а з відступом від неї, що не відповідає дійсності. Ця будівля висотою в три мерти та довжиною в 10 метрів влітку затінює частину двору, вода з даху тече йому у двір та псує естетичний вигляд двору. При нагріванні на сонці та намоканні під дощем руберойд починає виділяти їдкий запах смоли. Комісією Дергачівської міської ради згідно акту від 26.02.2014 було встановлено, що дійсно дерев'яний сарай літ. «Д» побудований по межі садиб НОМЕР_3 та НОМЕР_2, а не з відступом, як це зображено в технічному паспорті та генеральному плані, та запропоновано перенести сарай вглиб двору, однак, цього зроблено не було.

На виконання вимог ст.178 ЦПК України представником відповідача надано відзив, згідно змісту якого проти позовних вимог відповідач заперечує у повному обсязі та зазначає, що позивач неодноразово звертався до Дергачівського районного суду Харківської області щодо спірного сараю літ. «Д» та позови були залишені без розгляду за заявою позивача та пред'явлення даного позову є зловживанням процесуальними правами відповідно до п.3 ч.2 ст.44 ЦПК України. Сарай літ. «Д» побудований попереднім власником, будівля була оформлена належним чином та зареєстрована у встановленому порядку, тому посилання позивача на «тимчасовість» споруди не відповідає дійсності. Згідно технічної документації сарай знаходиться на певній відстані від межі, тому внаслідок порушення позивачем межі земельної ділянки сарай опинився на межі. Крім того, позивач не довів, що він є власником земельної ділянки для захисту своїх прав на підставі ст.ст.391, 396 ЦК України.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Представники та відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, просили у позові відмовити, надавши пояснення, аналогічні викладеним у відзиві.

Позивач та представник у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити, про обставини справи пояснили, як зазначено вище.

Згідно ухвали судді від 20.09.2018 позовну заяву залишено без руху та позивачу запропоновано виправити зазначені в ухвалі недоліки.

02.10.2018 на виконання зазначеної вище ухвали судді до суду надійшла заява з усуненням недоліків та того ж дня, на виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, судом направлено звернення до відповідного органу щодо реєстрації місця перебування та місця проживання відповідача.

Ухвалою судді від 19.10.2018 провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.11.2018.

14.11.2018 закрито підготовче засідання, призначено до судового розгляду по суті на 05.12.2018, яке відкладено до 13.12.2018 у зв'язку з знаходженням головуючого судді у відрядженні.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Судом установлено, що ОСОБА_1 являється власником житлового буднику НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 на підставі договорів дарування від 18.10.1986 та 27.07.1998 (а.с.28-30).

23.07.1998 на зазначений вище житловий будинок виготовлено технічний паспорт (а.с.31-37).

Рішенням І сесії VII скликання Дергачівської міської ради №31 від 20.11.2015 назва АДРЕСА_1 перейменовано на «АДРЕСА_1» (а.с.61-62).

Власником житлового будинку НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 являється ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.12.2008, про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.67).

25.09.2008 на зазначений вище житловий будинок виготовлено технічний паспорт, згідно даним якого сарай літ. «Д» побудований в 1980 році та як вбачається з плану земельної ділянки на певній відстані від межі з сусідньою земельною ділянкою НОМЕР_3 (а.с.63-64).

Позивач вважає, що сарай літ. «Д» побудований на межі земельних ділянок порушує його права, а саме: затіняє двір, стічні води підтоплюють двір та руберойд, яким оздоблено сарай забруднює повітря, у зв'язку з чим звернулася до суду з даним позовом.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тлумачення цих норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду.

У пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Аналіз статті 391 ЦК України свідчить, що підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником свого права. Таким чином, право власності має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Як передбачено ч.3 ст.12, ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно даних протоколу №43 від 26.06.2014 досліджень повітря населених місць за адресою: АДРЕСА_2 на предмет забруднення від покрівельних матеріалів сараю по АДРЕСА_3 виявлено перевищення вмісту формальдегіду (а.с.38).

При цьому, у судовому засіданні позивачем заявлено, що він власноручно обдер руберойд, яким було оздоблено спірний сарай відповідача.

Згідно акту обстеження земельних ділянок від 26.02.2014, складеного комісією Дергачівської міської ради Харківської області, за участю архітектора ПП «Аріал-Техно» та техніка КП «Інвенрос», рекомендовано перенести тимчасову дерев'яну споруду сараю літ. «Д», встановлену землекористувачем по АДРЕСА_1 згідно технічного паспорту БТІ, як таку, що не відповідає генеральному плану (схемі) (а.с.39).

Листом від 18.09.2014 КПТІ «Інвенрос» ОСОБА_1 повідомлено, що порушення меж земельних ділянок АДРЕСА_4 не встановлено (а.с.40).

Відповідно до п.«г» ч.1 ст.96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 роз'яснено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК).

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст.152 ЗК України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За змістом п.б ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до положень ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Частиною 2 ст.386 Цивільного кодексу України, передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 2. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 ст.103 ЦПК України встановлено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Під час проведення підготовчого засідання судом позивачу ОСОБА_1 було роз'яснено його процесуальне право на призначення та проведення відповідної експертизи з метою визначення порушення прав позивача будівництвом сараю літ. «Д», але останнім відповідного клопотання заявлено не було, від проведення експертизи позивач відмовився.

Аналізуючи акт Дергачівської міської ради обстеження земельних ділянок (а.с.39) суд зазначає, що він складений понад чотири роки тому, також суд враховує, що всі будівлі і споруди, які зазначені в технічному паспорті на житловий будинок НОМЕР_2, у тому числі і спірний сарай літ. «Д», перейшли відповідачу у спадок, сарай був побудований в 1980 році, узаконений та не є самочинним, тобто був погоджений попередніми власниками обох домоволодінь.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним правомочностей користувача земельної ділянки та щодо порушення його прав саме відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом у позові відмовляється у повному обсязі, а позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору, як інвалід 2-ї групи (а.с. 44), судовий збір залишається за рахунок держави.

Згідно ч.1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення, іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

У позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Харківському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення відповідно до п.п.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України через Дергачівський районний суд Харківської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім'я) сторін:

Позивач: ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_5

відповідач: ОСОБА_2, місце проживання: АДРЕСА_1.

Повне судове рішення складено 17.12.2018.

Суддя І. М. Нечипоренко