Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 370/1875/15-ц

провадження № 61-4162св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Апеляційного суду Київської області від 01 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Фінагєєва В. О., Верланова С. М., Кашперської Т. Ц.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 11 липня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (далі - ВАТ «Родовід Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 5 025 000,00 дол. США строком до 11 липня 2010 року.

У зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань за вказаним договором рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 лютого 2011 року у справі за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів та стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість станом на 18 грудня 2009 року у розмірі 45 390 361,97 грн.

Позивач вважав, що має право на стягнення з відповідача заборгованості в частині сплати процентів за користування кредитом за період з 18 грудня 2009 року до 11 липня 2010 року, а також штрафних санкцій.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 01 квітня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Родовід Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач дізнався про порушення своїх прав у лютому 2011 року, однак з позовом звернувся у липні 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 01 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 11 липня 2007 року № 77.2/СК-253.07.2 у сумі 10 222 598,60 грн, з яких заборгованість за процентами у сумі 4 055 571,48 грн, 3 % річних у сумі 1 107 027,19 грн, інфляційні втрати у сумі 5 059 999,93 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» судовий збір у сумі 1 611,41 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що 30 жовтня 2013 року ПАТ «Родовід Банк» у межах кримінального провадження пред'явив цивільний позов до ОСОБА_3 та вироком Подільського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року цивільний позов ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_3 залишено без розгляду. Оскільки до закінчення строку позовної давності у позивача залишилося 4 місяці, цей строк продовжується до шести місяців, тобто до 19 грудня 2015 року. ПАТ «Родовід Банк» пред'явив позов про стягнення заборгованості у липні 2015 року. Разом з тим при зверненні до суду позивач пропустив строк позовної давності щодо стягнення пені за період з 18 грудня 2009 року до 30 червня 2015 року.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Родовід Банк» просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати рішення суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що договір діє до повного погашення заборгованості за кредитом; кредитні кошти не повернуто та позичальник продовжує ними користуватися, а тому є підстави для стягнення процентів; неустойка нараховується до дня фактичного повернення грошових коштів, а тому суд апеляційної інстанції неправомірно відмовив у стягненні пені; відмова у стягненні інфляційних втрат та 3 % річних за період дії договору є неправомірною, оскільки проценти, передбачені пунктом 7.2 кредитного договору, не є санкцією, а є платою за користування кредитними коштами.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Суд встановив, що 11 липня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 77.2/СК-253.07.2, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі у вигляді відновлювальної кредитної лінії на загальну суму 5 025 000,00 дол. США строком до 11 липня 2010 року включно.

03 липня 2009 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 укладено договір № 1 про внесення змін до кредитного договору від 11 липня 2007 року № 77.2/СК-253.07.2, згідно з умовами якого змінено форму кредитування з відновлювальної кредитної лінії в доларах США на не відновлювальну кредитну лінію в гривні.

13 листопада 2009 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, відповідно до якого остання на забезпечення виконання в повному обсязі зобов'язань ОСОБА_3 перед банком за кредитним договором від 11 липня 2007 року, згідно з умовами якого ОСОБА_5 передала в іпотеку належну їй земельну ділянку, площею 20,1763 га, кадастровий номер НОМЕР_1 що розташована за адресою Київська область, Обухівський район, Українська міська рада, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя ОСОБА_5 та ПАТ «Родовід Банк» 18 грудня 2009 року домовились та прийняли рішення задовольнити забезпечену іпотекою грошову вимогу шляхом передачі ПАТ «Родовід Банк» права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання грошових зобов'язань ОСОБА_3 в повному обсязі.

18 грудня 2009 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 укладено договір про припинення дії кредитного договору від 11 липня 2007 року № 77.2/СК-253.07.2 у зв'язку з повним виконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором від 11 липня 2007 року за рахунок прийняття на баланс банку нерухомого майна, що виступає забезпеченням виконання зобов'язань за кредитним договором.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 лютого 2011 року позов ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 13 листопада 2009 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_5, визнано недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений 18 грудня 2009 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_5, визнано недійсним договір про припинення дії кредитного договору від 18 грудня 2009 року, укладений між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 45 390 361,97 грн.

30 жовтня 2013 року ПАТ «Родовід Банк» в межах кримінального провадження було пред'явлено цивільний позов до ОСОБА_3

Вироком Подільського районного суду міста Києва від 19 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року, цивільний позов ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість ОСОБА_3 перед ПАТ «Родовід Банк» за період з 18 грудня 2009 року до 30 червня 2015 року становить: сума простроченої заборгованості за процентами за кредитом - 283 191,87 дол. США; сума простроченої заборгованості за процентами за кредитом - 7 391 421,86 грн; сума інфляційних втрат від суми прострочених процентів за кредитом - 5 169 117,74 грн; загальна сума пені за несвоєчасне погашення процентів за кредитом - 27 592 677,96 грн; загальна сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів за кредитом - 2 178 260,77 грн.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Якщо суд залишив без розгляду позов, пред'явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред'явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності. Якщо частина строку, що залишилася, є меншою ніж шість місяців, вона подовжується до шести місяців.

Суд апеляційної інстанції встановив, що 30 жовтня 2013 року ПАТ «Родовід Банк» в межах кримінального провадження пред'явив цивільний позов до ОСОБА_3 Вироком Подільського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року цивільний позов ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_3 залишено без розгляду. Оскільки до закінчення строку позовної давності у позивача залишилося 4 місяці, цей строк продовжується до шести місяців, тобто до 19 грудня 2015 року. ПАТ «Родовід Банк» пред'явив позов про стягнення заборгованості у липні 2015 року.

Разом з тим при зверненні до суду позивач пропустив строк позовної давності щодо стягнення пені за період з 18 грудня 2009 року до 30 червня 2015 року.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що строк дії кредитного договору закінчився 11 липня 2010 року, а 21 лютого 2011 року набрало законної сили рішення суду про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, яким із ОСОБА_3 не була стягнута пеня за період з 18 грудня 2009 року до 11 липня 2010 року, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач знав про порушення свого права після ухвалення судового рішення та позов до 21 лютого 2012 року, тобто в межах річного строку давності, не пред'явив.

Суд встановив, що у період з 23 серпня 2012 року до 08 червня 2015 року ОСОБА_3 здійснював платежі на часткове виконання умов кредитного договору, що вбачається з наданого суду розрахунку.

Згідно з частиною першою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу чи обов'язку.

Строк позовної давності на пред'явлення позивачем вимоги про стягнення пені сплив 21 лютого 2012 року, він не міг бути перерваний частковою сплатою після 21 лютого 2012 року відповідачем заборгованості, оскільки не може бути перерваний строк, який закінчився, а тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову ПАТ «Родовід Банк» у стягненні пені за період з 18 грудня 2009 року до 30 червня 2015 року у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Разом з тим ПАТ «Родовід Банк» просить стягнути з відповідача заборгованість за процентами за кредитом у розмірі 283 191,87 доларів США. Однак з наданого до суду розрахунку заборгованості вбачається, що вказана сума боргу нарахована за період з 31 липня 2007 року до 07 серпня 2009 року та була стягнута на користь позивача рішенням суду від 21 лютого 2011 року, а тому вимоги в цій частині задоволені бути не можуть.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 лютого 2011 року не було стягнуто проценти за період з 18 грудня 2009 року до 11 липня 2010 року, а отже, банк має право на їх стягнення. Про порушення свого права в частині, що стосується процентів за вказаний період, ПАТ «Родовід Банк» дізнався після ухвалення вищезазначеного рішення суду та в межах трирічного строку позовної давності подав цивільний позов в кримінальному провадженні, який вироком суду від 19 червня 2015 року залишено без розгляду.

У пункті 1.1 кредитного договору зазначено, що кредит надано строком до 11 липня 2010 року.

Відповідно до пункту 7.2 кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються банком щомісяця, в останній робочий день місяця та в день повного погашення кредиту позичальником за цим договором, але не пізніше строку, вказаного у пункті 1.1 цього договору, в подальшому проценти за користування кредитом не нараховуються.

Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що всі проценти нараховані позивачем після 11 липня 2010 року стягненню не підлягають, оскільки вони нараховані після закінчення строку дії кредитного договору.

Зазначені висновки узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду про застосування норм права, викладеними у постанові від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18) та спростовують доводи касаційної скарги.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 після закінчення строку дії договору не повернув у повному обсязі кошти та нараховані проценти, а отже, банк має право на стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, починаючи з липня 2010 року.

Згідно з частиною першою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу чи обов'язку.

Встановивши, що ОСОБА_3 у період з 23 серпня 2012 року до 08 червня 2015 року сплачував нараховані проценти, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що мало місце переривання строку позовної давності щодо вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, інфляційних втрат та 3 % річних, а тому ці вимоги підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення 3 % річних за період з 18 грудня 2009 року до 11 липня 2010 року, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що до моменту закінчення строку дії договору, нараховувалися проценти згідно з пунктом 7.2 кредитного договору та договором були передбачені інші фінансові санкції за невчасне виконання грошових зобов'язань.

При вирішенні справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 01 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик