Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/1112/18

2/330/463/2018

"03" вересня 2018 р. Якимівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Нестеренко Т.В.,

при секретарі - Корнієнко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод користування житловим приміщенням квартири, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку № АДРЕСА_1. Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок ( до позову додається копія). В зазначеному будинку позивач мешкає разом із своєю дочкою ОСОБА_3 та двома малолітніми онуками, які доводяться дітьми відповідачу та ОСОБА_3 В 2008 році після укладення шлюбу із дочкою позивача, відповідач був зареєстрований адресою будинку, що належить позивачу, зазначена обставина підтверджується відомостями з домової книги ( до позову додаються копії). Але з березня місяця 2014 року сімейні стосунки між ОСОБА_3 та відповідачем було припинено, відповідач виїхав для проживання до Михайлівського району Запорізької області. Такі обставини стали підставою того, що в 2016 році між відповідачем та дочкою позивача ОСОБА_3 було розірвано ( до позову додаються копії рішення суду). Незважаючи на те, що відповідач не проживає за адресою своєї реєстрації більш ніж 4 роки, знятися з реєстрації належного позивачу будинку відповідач не бажає. Продовжуючи бути зареєстрованим за адресою будинку , відповідач перешкоджає позивачу користуватись своєю власністю, оскільки позивачу нараховують комунальні платежі відповідно до зареєстрованих осіб, позивач не може оформити житлову субсидію, тощо. Факт не проживання відповідача за адресою будинку, що належить позивачу також підтверджується постановою ДВС про звернення стягнення на майно відповідача, де зазначено, що він фактично мешкає в Михайлівському районі Запорізької області ( до позову додається копія постанови). У зв'язку з викладеним обставинами позивач звертається до суду за захистом своїх прав як власника будинку. У відповідності до вимог ст.ст.386, 391 ЦК України власник (власники) майна має (мають) право вимагати усунення перешкод в користуванні належним йому (їм) майном шляхом здійснення певних дій. Позивач одночасно зазначає, що з аналогічним позовом за тих саме підстав, з тим саме предметом вона до суду не зверталася, попередній розрахунок судових витрат становить 704 грн.80 коп. Таким чином просить постановити судове рішення, згідно якого вважати ОСОБА_2 як такого, що втратив право користування будинком № АДРЕСА_1 Запорізької області та зобов'язати відповідача ОСОБА_2 не чинити перешкод позивачу у здійсненні нею свого права користування належного їй будинку АДРЕСА_1 а саме шляхом перебування зареєстрованим за адресою будинку, який належить позивачу.

В судове засіданні позивач ОСОБА_1 надала письмову заяву, в якій просить розглянути дану справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, у разі неявки відповідача.

В судове засідання, відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення судового розгляду або проведення розгляду справи за його відсутності не надав, відзив не надав.

На підставі письмової заяви позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247, 280-281 ЦПК України.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані докази, пояснення сторін, вважає позов підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.Небажання відповідача надавати докази, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем.

По справі встановлені наступні фактичні обставини. ОСОБА_1 є власником будинку № АДРЕСА_1. Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок (а.с.6). В зазначеному будинку позивач мешкає разом із своєю дочкою ОСОБА_3 та двома малолітніми онуками, які доводяться дітьми відповідачу та ОСОБА_3 В 2008 році після укладення шлюбу із дочкою позивача, відповідач був зареєстрований адресою будинку, що належить позивачу, зазначена обставина підтверджується відомостями з домової книги (а.с.9-10, 11). Але з березня місяця 2014 року сімейні стосунки між ОСОБА_3 та відповідачем було припинено, відповідач виїхав для проживання до Михайлівського району Запорізької області (а.с.12). Такі обставини стали підставою того, що в 2016 році між відповідачем та дочкою позивача ОСОБА_3 було розірвано (а.с.14). Незважаючи на те, що відповідач не проживає за адресою своєї реєстрації більш ніж 4 роки, знятися з реєстрації належного позивачу будинку відповідач добровільно не бажає.

Так, згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Позивач ОСОБА_1, як власник свого житлового будинку, розпоряджаючись своїм майном надала дозвіл на реєстрацію відповідача ОСОБА_2.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

На підставі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судовий захист цивільних прав та інтересів, шляхом визнання відповідного права, гарантується ст. 16 ЦК України, з якої вбачається, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

В силу того, що відповідач зареєстрований у належному позивачу будинку, але в ньому не проживає, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому житловим будинком. Відповідачем не надані суду докази, які б свідчили по те, що він належить до осіб, за якими закон зберігає жилу площу на час їх відсутності. Таким чином, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 без поважних причин в квартирі АДРЕСА_1 понад чотири роки не проживає, тому він може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Пунктом 33 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року « Про судову практику у справах про захист прав власності та інших речових прав» зазначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Оскільки судом встановлено, що права та інтереси позивача, як власника порушуються, та враховуючи ту обставину, що з моменту набуття права власності на квартиру позивачем відповідач втратив право користування зазначеною квартирою, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного й керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 346, 391 ЦК України, ст.ст.. 1, 2, 5, 11, 76-80, 81, 206, 241, 247, 258, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод користування житловим приміщенням - задовольнити.

Вважати ОСОБА_2 як такого, що втратив право користування житловим будинком № АДРЕСА_1 Запорізької області та зобов'язати відповідача ОСОБА_2 не чинити перешкод позивачу у здійсненні нею свого права користування належного їй будинку АДРЕСА_1 а саме шляхом перебування зареєстрованим за адресою будинку, який належить позивачу.

Рішення суду є підставою для органів реєстрації для зняття з реєстраційного обліку місця проживання ОСОБА_2 як такого, що втратив право користування будинком № АДРЕСА_1 Запорізької області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Т.В. Нестеренко