печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2018 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Литвинової І.В.,

при секретарі - Чепізі Є. І.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України, народного депутата України ОСОБА_5, народного депутата України ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання бездіяльності незаконною,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом про визнання бездіяльності незаконною та відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого вказав, що направив до народних депутатів Верховної Ради України ОСОБА_5 та ОСОБА_6. листи про необхідність вжиття заходів для недопущення прийняття законопроекту № 3524 від 25 листопада 2015 року, на які депутати не надали відповіді позивачеві, чим порушили його право, гарантоване статтею 40 Конституції України, Законами України «Про звернення громадян» та «Про статус народного депутата України» /а. с. 2-4/.

05 січня 2017 року на судові запити надійшли відповіді з відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб щодо відомостей, які містяться у картотеці реєстраційного обліку, про адресу місця реєстрації відповідачів /а. с. 11-18/. Ухвалою судді від 05 січня 2017 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду /а. с. 20/.

Представником відповідача Апарату Верховної Ради України 13 лютого 2017 року до суду подано письмові заперечення на позов, у яких вказано, що вважає позов безпідставним та необґрунтованим, посилаючись на те, що Апарат Верховної Ради України є допоміжною структурою, яка забезпечує функціонування парламенту як єдиного органу законодавчої влади, не маючи статусу самостійного органу державної влади, як закріплено у положеннях Закону України «Про Регламент Верховної Ради України». Відповідно до положень пункту 1.3 Порядку роботи із зверненнями громадян в Апараті Верховної Ради України, затвердженого Розпорядженням Голови Верховної Ради України № 273 від 11 липня 2016 року, діловодство за зверненнями громадян в Апараті ведеться окремо від загального діловодства і покладається на Відділ з питань звернень громадян Апарату. Народний депутат не є особою підзвітною Апарату Верховної Ради України. Відповідно до інформації, наданої Відділом службової кореспонденції Головного управління документального забезпечення Апарату Верховної Ради України, два поштових відправлення позивача, адресованих народним депутатам ОСОБА_5 та ОСОБА_6., були передані у нерозкритих конвертах до секретаріату Комітету Верховної Ради України з питань європейської інтеграції 02 грудня 2015 року № 28/655186, членом якого є ОСОБА_6., та до секретаріату очолюваної ОСОБА_5 депутатської фракції Радикальної партії ОСОБА_5 - 03 грудня 2015 року № 28654880. Також заява позивача від 12 вересня 2016 року, яка надійшла на адресу Верховної Ради України 16 вересня 2016 року, була передана ОСОБА_6. та в секретаріат депутатської фракції ОСОБА_5 Листом за № 09-0722.14.15/04-09.16 від 23 вересня 2016 року за підписом завідувача Відділу з питань звернення громадян Апарату Верховної Ради України ОСОБА_7 позивачу надіслано відповідь на його заяву від 12 вересня 2016 року щодо неотримання відповідей на звернення, надісланих 29 листопада 2015 року на адресу народних депутатів Верховної Ради України ОСОБА_5 та ОСОБА_6. /а. с. 27-30/.

Відповідач ОСОБА_6. 14 грудня 2017 року направив до суду письмові заперечення проти позову, у яких вимоги позивача не визнав та заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що після отримання звернення останнього ним було направлено відповідь заявнику звичайним листом без повідомлення про вручення, а 10 лютого 2017 року - повторно направлено лист із копією відповіді на його звернення від 29 листопада 2015 року /а. с. 50-55/.

Ухвалою суду від 01 червня 2017 року, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати, занесеною до журналу судового засідання, прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову, шляхом виключення з прохальної частини позовної заяви вимоги про стягнення відшкодування моральної шкоди /а. с. 89, 90-91, 118/.

У судовому засіданні 01 червня 2017 року суд ухвалою, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати, занесеною до журналу судового засідання, відмовив у задоволенні клопотання позивача про допит у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 /а. с. 114, 115, 119/.

Від позивача 11 грудня 2017 року до суду надійшла заява від 04 грудня 2017 року про залучення співвідповідачем УДППЗ «Укрпошта» та зміну предмета позову на визнання незаконною бездіяльності Апарату Верховної Ради України, народних депутатів ОСОБА_5, ОСОБА_6. та УДППЗ «Укрпошта», яка полягає у невиконанні передбаченого законом обов'язку направити протягом визначеного законом строку письмової відповіді про результати розгляду звернень позивача від 29 листопада 2015 року /а. с. 144, 145-146/.

На підставі норми пункту 9 частини першої Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15 грудня 2017 року), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою від 20 грудня 2017 року, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати, занесеною до протоколу судового засідання, суд залучив в якості співвідповідача УДППЗ «Укрпошта» /а. с. 159/.

Окрім того, ухвалою від 20 грудня 2017 року, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати, занесеною до протоколу судового засідання, суд відмовив позивачу у задоволенні його клопотання про виклик та допит свідків у судовому засіданні /а. с. 160/.

20 грудня 2017 року від позивача надійшла письмова відповідь на відзив (заперечення проти позову) відповідача ОСОБА_6., у якій ОСОБА_1 вказав, що відповідь направлену 14 грудня 2015 року за вих. № 04-17/15-737 звичайним листом без повідомлення про вручення, не отримував по теперішній час (20 грудня 2017 року), а відповідь згідно з листом від 10 лютого 2016 року за вих. № 04-17/17 - отримав простим листом 16 лютого 2017 року. Таким чином позивач зробив висновок, що відповідач направив відповідь від 10 лютого 2016 року лише після отримання ним копії позовної заяви та доданих до неї матеріалів у даній справі, а надана відповідачем копія листа від 14 грудня 2015 року вих. № 04-17/15-737 не підтверджує факт його направлення на адресу позивача звичайним листом без повідомлення про вручення - без огляду реєстраційного журналу або витягу з нього про вказаний запис та без допиту в якості свідка особи, яка здійснила вказаний реєстраційний запис немає підтверджень про оформлення даного листа саме 14 грудня 2015 року. Також позивач звернув увагу на те, що відповідач міг скористатися електронною поштою для відправлення відповіді на його звернення, що відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян». Позивач у своїй письмовій відповіді вказав, що у відповідача немає підстав вважати, що він не має статусу виборця, як і підстав вважати, що звернення, датоване 29 листопада 2015 року, не відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян»: воно містить найменування адресата та його адресу, повне ім'я відправника, місце проживання, електронну адресу, номер телефону, викладено суть порушеного питання, (заяви) та прохання вжити відповідні заходи, підписане із зазначенням дати підписання. Окрім того, заперечуючи доводи відповідача, позивач вказав, що тиску на народного депутата, як і наміру його вчиняти, не було, а реалізація будь-якою особою своїх прав, свобод та інтересів у визначений законом спосіб по відношенню до народного депутата не може бути тиском, за винятком, якщо така реалізація прав має ознаки зловживання і вчиняються з певною, конкретно визначеною метою /а. с. 149-151/.

Ухвалою від 03 квітня 2018 року суд ухвалив витребувати у ПАТ «Укрпошта» (правонаступник УДППЗ «Укрпошта») інформацію про те, чи направляли народні депутати України ОСОБА_5, ОСОБА_6. або Верховна Рада України на адресу ОСОБА_1 через будь-яке відділення поштового зв'язку ПАТ «Укрпошта» в період з 29 листопада 2015 року по теперішній час (03 квітня 2018 року), та чи надходила така кореспонденція до адресата? /а. с. 210-211/.

02 травня 2018 року на виконання вказаної ухвали від 03 квітня 2018 року відповідач ПАТ «Укрпошта» надіслав відповідь, що надати витребувану судом інформацію немає можливості, оскільки прості поштові відправлення приймаються для пересилання без видачі розрахункового документа та доставляються / вручаються без розписки, згідно з пунктом 2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, що визначають порядок надання послуг поштового зв'язку, права та обов'язки операторів поштового зв'язку і користувачів послуг поштового зв'язку, регулюють відносини між ними. Згідно з вимогами пункту 122 вказаних Правил, заяви про внутрішні реєстровані поштові відправлення, поштові перекази приймаються протягом шести місяців з дня прийняття їх для пересилання, про міжнародні реєстровані поштові відправлення - у строк, передбачені актами Всесвітнього поштового союзу, про міжнародні поштові перекази - у строки, передбачені міжнародними угодами про обмін поштовими переказами /а. с. 218/.

Ухвалою суду від 22 серпня 2018 року, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати, занесеною до протоколу судового засідання, позивачеві відмовлено у задоволенні клопотання про витребування у народних депутатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6. доказів направлення позивачеві відповіді про результати його звернення, у зв'язку з пропуском встановленого строку на подання такого клопотання /а. с. 246/.

У судовому засіданні позивач підтримав позов та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача Апарату Верховної Ради України у судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на письмові заперечення, що містяться у матеріалах справи.

Відповідачі - народні депутати ОСОБА_5 та ОСОБА_6. у судове засідання не з'явилися, представників не направили, заяви або клопотання з процесуальних питань від них не надходили до суду. Також відповідачем ОСОБА_5 не було подано до суду відзив на позов.

Від відповідача ПАТ «Укрпошта» представник не з'явився у судове засідання, заяви по суті та з процесуальних питань до суду не надходили.

Суд, заслухавши обґрунтування позивача та заперечення представника відповідача Апарату Верховної Ради України, допитавши позивача в якості свідка, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

Позивач 29 листопада 2015 року направив, використовуючи засоби поштового зв'язку, листами з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення на адресу народних депутатів України ОСОБА_5 та ОСОБА_6. (АДРЕСА_1) письмові звернення, у яких вказував на необхідність вжиття заходів для недопущення прийняття законопроекту № 3524 від 25 листопада 2015 року /а. с. 5, 6, 7, 8/.

12 вересня 2016 року позивач звернувся до Верховної Ради України, шляхом направлення заяви, у якій вказав, що відповіді на свої звернення, датовані 29 листопада 2015 року, від ОСОБА_5 та ОСОБА_6. не отримав, тому просив повідомити його чи надавалася народними депутатами відповідь та чи направлялася така відповідь на адресу позивача через Апарат Верховної Ради України /а. с. 9/.

Як вбачається з відповіді № 09-0722.14.15/04-0916 від 23 вересня 2016 року за підписом Завідувача Відділом з питань звернень громадян ОСОБА_7, направленої цього ж дня позивачу, звернення, надіслані 29 листопада 2015 року на адресу народних депутатів України ОСОБА_5 та ОСОБА_6. надійшли до Верховної Ради України 02 грудня 2015 року і були передані у нерозкритих конвертах до секретаріату Комітету Верховної Ради України з питань європейської інтеграції, членом якої є народний депутат України ОСОБА_6., та до секретаріату очолюваної народним депутатом України ОСОБА_5 депутатської фракції Радикальної партії ОСОБА_5. Звернення позивача від 12 вересня 2016 року були передані адресатам 23 вересня 2016 року за №№ 09-0722.14.15/02-09.16, 09-0722.14.15/03-09.16 таким же чином як і попередні його листи /а. с. 10/.

Позивач, будучи допитаним на підставі статті 92 ЦПК України в якості свідка, надав суду покази з викладом обставин, що вказані і у позовній заяві.

Положення статті 40 Основного Закону України гарантують кожній особі право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових чи службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Реалізація цього права громадян здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», зокрема, стаття 1 цього Закону передбачає, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Стаття п'ята Закону України «Про звернення громадян» передбачає, що письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв'язку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв'язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України», Апарат Верховної Ради України є органом, що здійснює у Верховній Раді України організаційне, правове, наукове, документальне, інформаційне, експертно-аналітичне, матеріально-технічне та фінансове забезпечення діяльності Верховної Ради, її органів, народних депутатів, депутатських фракцій (депутатських груп).

У сфері організаційного забезпечення на Апарат Верховної Ради України відповідно до підпункту 20 пункту 7 Положення про Апарат Верховної Ради України, затвердженого Розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25 серпня 2011 року № 769 (в редакції Розпорядження Голови Верховної Ради України № 734 від 20 листопада 2014 року) покладається організація прийому громадян, розгляд поданих ними до Верховної Ради України та її органів пропозицій, заяв і скарг, вивчення та узагальнення питань, які порушуються громадянами у зверненнях, внесення пропозицій щодо їх вирішення.

Постановою Верховної Ради України «Про структуру апарату Верховної Ради України» від 20 квітня 2000 pоку № 1678-ІІІ було затверджено структуру Апарату Верховної Ради України, одним із структурних підрозділів якого є Відділ з питань звернень громадян.

У Головному управлінні документального забезпечення Апарату Верховної Ради України діє Відділ службової кореспонденції.

Відповідно до положень пункту 1.3 Порядку роботи із зверненнями громадян в Апараті Верховної Ради України, затвердженого Розпорядженням Голови Верховної Ради України № 273 від 11 липня 2016 року, діловодство за зверненнями громадян в Апараті Верховної Ради України ведеться окремо від загального діловодства і покладається на Відділ з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України. У структурних підрозділах Апарату Верховної Ради України діловодство за зверненнями громадян покладається на спеціально визначених для цього працівників.

Як визначено у пункті 1.4 згаданого вище Порядку діловодство за зверненням громадян до народних депутатів здійснюється помічниками-консультантами народний депутат України.

Статтею 1 Закону України «Про статус народного депутата України» визначено, що народний депутат України є обраний відповідно до Закону України «Про вибори народних депутатів України» представник Українського народу у Верховній Раді України і уповноважений ним протягом строку депутатських повноважень здійснювати повноваження, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів пункту 13 частини першої статті 24 Закону України «Про статус народного депутата України», народний депутат України зобов'язаний розглядати звернення виборців відповідно до вимог та у порядку встановленому Законом України «Про звернення громадян».

Згідно з пунктами 1.3; 6.1.4; 6.1.5 Положення про порядок роботи з документами у Верховній Раді України, затвердженого Розпорядженням Голови Верховної Ради України № 448 від 25 травня 2006 року, передбачено, що дотримання вимог цього Положення обов'язкове для всіх працівників секретаріатів комітетів Верховної Ради України, депутатських фракцій, секретаріату коаліції депутатських фракцій у Верховній Раді України, управлінь, відділів, інших структурних підрозділів апарату Верховної Ради України, а також помічників-консультантів народних депутатів України. Кореспонденція фізичних осіб, що адресована народним депутатам України, відділом службової кореспонденції не реєструється, а розкладається у нерозкритих конвертах по персональним поштовим скринькам народних депутатів України. Рекомендовані листи у нерозкритих конвертах передаються відділом службової кореспонденції за реєстром до відповідного секретаріату комітету Верховної Ради України або депутатської фракції.

Відповідно до частини третьої статті 7 Закону України «Про статус народного депутата», народний депутат України відповідальний за свою депутатську діяльність перед Українським народом як уповноважений ним представник у Верховній раді України.

Отже у своїй діяльності народний депутат України відповідає лише перед Українським народом і не підзвітний Апарату Верховної Ради України.

Відповідно до інформації, яка надана Відділом службової кореспонденції Головного управління документального забезпечення Апарату Верховної Ради України, два поштових відправлення позивача, адресованих народним депутатам України ОСОБА_5 і ОСОБА_6., відповідно до вимог зазначеного вище порядку, були передані у нерозкритих конвертах до секретаріату Комітету Верховної Ради України з питань європейської інтеграції 02 грудня 2015 року № 28655186, членом якого є народний депутат України ОСОБА_6. (04-17) та до секретаріату очолюваної народним депутатом України ОСОБА_5 депутатської фракції Радикальної партії ОСОБА_5 03 грудня 2015 року № 28654880, що підтверджується копією реєстру на вхідні рекомендовані з повідомленням та телеграфним повідомленням громадянських листів /а. с. 32, 33/.

Заява позивача від 12 вересня 2016 року, яка надійшла на адресу Верховної Ради України 16 вересня 2016 року, за наданою інформацією Відділом з питань звернення громадян Апарату Верховної Ради України, 23 вересня 2016 року за №№ 09-0722.14.15/02-09.16, 09-0722.14.15/03-09.16 передана, відповідно, народному депутату України ОСОБА_6. (04-17) та до секретаріату депутатської фракції Радикальної партії ОСОБА_5 /а. с. 43, 44, 45, 46/.

Листом за № 09-0722.14.15/04-09.16 від 23 вересня 2016 року за підписом завідувача Відділу з питань звернення громадян Апарату Верховної Ради України ОСОБА_7 надіслано відповідь ОСОБА_1 /а. с. 47, 48, 49/.

Відповідач ОСОБА_6. у своїх письмових запереченнях зазначив, що звернення позивача від 29 листопада 2015 року було ним розглянуто у передбаченому порядку та строках, а відповідь була направлена засобами поштового зв'язку простим листом без рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Судовим розглядом встановлено, що відповідач ОСОБА_6. надав відповідь позивачеві на його звернення від 29 листопада 2015 року листом від 14 грудня 2015 року вих. № 04-17/15-737 /а. с. 56/.

Як вбачається із відповіді відповідача ПАТ «Укрпошта» 02 травня 2018 року про витребування інформації на виконання ухвали суду від 03 квітня 2018 року, надати інформацію про те, чи направляли народні депутати України ОСОБА_5, ОСОБА_6. або Верховна Рада України на адресу ОСОБА_1 через будь-яке відділення поштового зв'язку ПАТ «Укрпошта» в період з 29 листопада 2015 року та чи надходила така кореспонденція до адресата неможливо, оскільки прості поштові відправлення приймаються для пересилання без видачі розрахункового документа та доставляються / вручаються без розписки, згідно з пунктом 2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, що визначають порядок надання послуг поштового зв'язку, права та обов'язки операторів поштового зв'язку і користувачів послуг поштового зв'язку, регулюють відносини між ними.

Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Згідно з приписами частини першої, другої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, встановлені письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини другої ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини першої ст. 81 ЦПК України).

У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною сьомою статті 81 ЦПК України.

Згідно закріплених положень у частині третій статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, як визначено положеннями частини першої статті 13 ЦПК України.

Суд приходить до висновку, що звернення позивача від 29 листопада 2015 року відповідало загальним вимогам статті 5 вказаного Закону, підстави вважати, що позивач не був виборцем станом на час звернення до відповідачів, не встановлено, як і те, що своїми зверненнями позивач намагався вчинити тиск на будь-кого з відповідачів.

Разом з тим, стороною позивача не надано суду та шляхом витребування судом, у порядку, передбаченому статтею 84 ЦПК України, не видалося можливим отримати докази того, що збоку відповідачів було проявлено бездіяльність, яка полягає у невиконанні передбаченого законом обов'язку направити протягом визначеного законом строку письмової відповіді про результати розгляду його звернень від 29 листопада 2015 року.

Судовим розглядом встановлено, що письмові звернення позивача від 29 листопада 2015 року належним структурним підрозділом Апарату Верховної Ради України було передано адресатам - народним депутатам ОСОБА_5 і ОСОБА_6., Апаратом також було надано відповідь позивачеві на його заяву від 12 вересня 2016 року. Також встановлено, що відповідачем ОСОБА_6. було надано відповідь позивачу листом, датованим 14 лютого 2016 року, який направлено позивачеві засобами поштового зв'язку, проте простою кореспонденцією, встановити дійсний час направлення та отримання якої неможливо.

Відтак обставини, на які позивач посилався, є недоказаними, а тому у задоволенні позову суд відмовляє.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача, тому у відшкодуванні витрат, які позивач поніс у зв'язку із приїздом до суду для участі у судових засіданнях, суд також відмовляє.

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись ст. ст. 3, 6, 8, 19, 21, 40, 55, 129, 129-1 Конституції України, ст. ст. 1-11, 16 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 5, 7 Закону України «Про звернення громадян», ст. ст. 1, 7, 24 «Про статус народного депутата України», ст. ст. 1-19, 76-82, 95, 227-246, 258, 259, 263-265, 268, 273, 351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України, народного депутата України ОСОБА_5, народного депутата України ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання бездіяльності незаконною - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 27 серпня 2018 року.

Головуючий І. В. Литвинова