П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 року м. Київ

Справа № 360/513/18

Провадження: № 22-ц/824/2084/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Ратнікової В.М.

секретар Глухенька М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 17 липня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Міланіч А.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Бородянського районного нотаріального округу Київської області КорольРуслан Анатолійович, про визнання недійсним договору дарування,

в с т а н о в и в :

В лютому 2018 року ОСОБА_1звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Бородянського районного нотаріального округу Київської області Король Р.А., про визнання договору дарування недійсним.

Позов мотивований тим, що за договором дарування від 14 травня 2013 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 21/50 частин, кожному, належної йому 21/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною часткою надвірних будівель, в тому числі і літньої кухні-сараю літ. «В».

Вважала, що вказана літня кухня-сарай була включена в перелік надвірних споруд в даному договорі неправомірно, оскільки дана будівля належить їй (позивачці) на праві приватної власності, так як в 2007 році ОСОБА_5 надав згоду на передачу їй частини земельної ділянки, що перебувала в його користуванні, і на підставі рішення Клавдієво-Тарасівської селищної ради від 26 жовтня 2007 року земельна ділянка площею 700 кв.м за даною адресою була передана їй у власність для будівництва.

Рішенням Клавдієво-Тарасівської селищної ради від 26 лютого 2008 року позивачці було надано дозвіл на виготовлення технічної документації для будівництва житлового будинку на вказаній земельній ділянці, на підставі якого було здійснено розпланування земельної ділянки, виніс вісей житлового будинку та господарських будівель, видано свідоцтво на забудову.

Відповідно до виготовленої технічної документації вона (позивачка) на місці старого сараю, який знаходився на наданій їй земельній ділянці, побудувала новий сарай.

Так як даний договір укладено з порушенням чинного законодавства, без зазначення кадастрового номера земельної ділянки, порушує її право власності на належне їй майно, то просила визнати даний договір дарування від 14 травня 2013 року недійсним.

Рішеням Бородянського районного суду Київської області від 17 липня 2018 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність його фактичним обставинам справи та недотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати вказане рішення і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що на момент укладання ОСОБА_5 договору дарування, даний сарай вже не перебував у його власності з 2007 року. Крім того, у відповідачів відсутні будь-які правовстановлюючі документи, зокрема, технічний паспорт. Разом з тим, в договорі дарування відсутній кадастровий номер земельної ділянки. Вказала, що її право власності на дане майно підтверджується рішенням Клавдієво-Тарасівської сільради Бородянського району Київської області від 26.10.2007 про передачу їй у власність земельної ділянки площею 700кв. м в АДРЕСА_1; довідкою Клавдієво-Тарасівської сільради Бородянського району Київської області від 01.11.2007; актом погодження та встановлення внатурі зовнішньої межі земельної ділянки та про передачу на зберігання межових знаків землекористувачу; рішенням Клавдієво-Тарасівської сільради Бородянського району Київської області від 26.02.2008 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації для будівництва житлового будинку; актом розпланування земельної ділянки; свідоцтвом на забудову індивідуальної забудови.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 04 вересня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Відповідачі у визначений судом строк не скористались наданим їм процесуальним законом правом надання відзиву.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовані Апеляційний суд міста Києва, Апеляційний суд Київської області та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

Початком роботи Київського апеляційного суду визначено 3 жовтня 2018 року.

Нерозглянуті апеляційні скарги, заяви, клопотання, подані до Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області передано до новоутвореного Київського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 5 жовтня 2018 року справу призначено судді-доповідачу Невідомій Т.О. у складі колегії суддів: головуючий суддя Невідома Т.О., судді Гаращенко Д.Р., Пікуль А.А.

Ухвалою від 10 жовтня 2018 року дану справу прийнято до провадження Київського апеляційного суду.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених підстав.

Представник відповідачів адвокат ОСОБА_8 заперечив проти апеляційної скарги ОСОБА_1, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_9 про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, просив розглядати справу без його участі. За таких підстав відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України суд вважав за можливе проводити апеляційний розгляду у відсутності третьої особи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Статтею 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій і вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 2013 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_2 і ОСОБА_3 по ? частині кожному, належну йому 21/25 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною часткою надвірних будівель, в тому числі і літню кухню-сарай літ. «В» Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Бородянського районного нотаріального округу Київської області Король Р.Я. та зареєстрований в реєстрі за № 1159 від 14.05.2013 року (а.с.114)

Ще до укладення даного договору, рішенням Клавдієво-Тарасівської селищної ради від 26 жовтня 2007 року ОСОБА_1 була передана у власність земельна ділянка площею 700 кв.м в АДРЕСА_1, яка вилучена за добровільною згодою у ОСОБА_5, для будівництва житлового будинку (а.с. 14).

Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

У пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Частиною 1 статті 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність та неупередженість роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (стаття 12 ЦПК України).

За змістом ст.175 ЦПК України, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє вимоги.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 197 ЦПК України, визначено, що суд у підготовчому засіданні вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об'єднання справ і роз'єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Таким чином, суд зобов`язаний визначити суб'єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню.

Підготовне судове засідання проведено у справі 17 травня 2018 року (а.с.83-84).

Проте, встановивши, що стороною оспорюваного договору дарування є також ОСОБА_5, суд першої інстанції у порушення положень ст.ст.12, 51 ЦПК України, не вирішив питання його участі у розгляді даної справи.

Як убачається з відзиву відповідачів на пред'явлений до них позов, що датований ІНФОРМАЦІЯ_1 року, (а.с.102-104) ОСОБА_5 помер.

В свою чергу, в порушення вищевикладених норм процесуального права, суд першої інстанції не вирішив питання про залучення його спадкоємців до участі у справі в якості співвідповідачів, внаслідок чого ухвалив судове рішення про права та обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, оскільки при його ухваленні судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що в силу п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову з наведених вище підстав.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 17 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 10 грудня 2018 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

В.М. Ратнікова