справа №619/782/18
провадження №2/619/655/18
Рішення

іменем України

28 серпня 2018 року

м.Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Носачової І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу №619/782/18

ім'я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

третя особа: ОСОБА_3,

вимоги позивача: про усунення перешкод у здійсненні права власності та вселення, зобов'язання вчинити певні дії,

прізвища та ініціали представників учасників справи:

представник позивача: ОСОБА_4

представник відповідача: ОСОБА_5

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якому усунути перешкоди у здійсненні права власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 та вселити його в ? частину даного будинку; зобов'язати відповідача та членів її сім'ї не чинити перешкод у здійсненні права власності ? частиною будинку посилаючись на те, що вони з відповідачем являються співвласниками спірного житлового будинку, кожен є власником ? частини, він зареєстрований у даному будинку. Відповідач являється колишньою дружиною, у будинку не зареєстрована, при цьому, з донькою ОСОБА_3 займають увесь будинок, порушуючи його права власника на проживання у ньому. Між ними склалися конфліктні стосунки щодо користування будинком та надвірними будівлями, відповідач перешкоджає йому користуватися спірним будинком та добровільно не бажає усунути перешкоди.

Відповідачем, відповідно до ст.178 ЦПК України, надано відзив на позовну заяву, згідно змісту якого позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи законних інтересів. Наданий позивачем акт депутат від 26.02.2018 не є належним та допустимим доказом в розумінні ст. 77-79 ЦПК України. Позивач ніколи не звертався до неї щодо вселення. Позивач має на праві власності ? частину житлового будинку АДРЕСА_2, який розташований навпроти спірного будинку, та до теперішнього часу являється не виконаним рішення суду про її вселення у даний будинок. Пред'явлений позов носить штучний характер і направлений виключно на те, щоб унеможливити виконання рішень суду на її користь, які набрали законної сили (а.с.41-45).

Відповідно до ст.181 ЦПК України третьою особою ОСОБА_3 надано пояснення щодо позову, згідно змісту якого позов не підтримує у повному обсязі, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи законних інтересів. Акт депутата Дергачівської міської ради ОСОБА_6, від 26.02.2018 не є належним доказом, оскільки складений за зверненням позивача, а висновок про порушення права позивача зроблений депутатом зі слів самого позивача. З 2008 року вона утримувала, ремонтувала будинок за власні кошти. У позивача до теперішнього часу знаходяться ключі від будинку. Влітку 2017 року позивач наніс їй тілесні ушкодження, у зв'язку з чим порушено у відношенні нього кримінальне провадження (а.с.111-114).

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Позивач та представник у судовому засіданні позов підтримали, про обставини справи пояснили, як зазначено вище.

Відповідач з представником та третя особа у судовому засіданні позовні вимоги не визнали у повному обсязі, просили відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що позов є безпідставним та необґрунтованим, заявленим штучно без наміру вселення, оскільки між сторонами склалися стосунки, які унеможливлюють спільне проживання. У будинку проживає ОСОБА_3, якій позивач спричинив тілесні ушкодження та у суді в даний час розглядається кримінальне провадження за ч.1 ст. 125 КК України у відношенні ОСОБА_1

Ухвалою суду від 29.03.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 14-00год. 19 квітня 2018 року.

19.04.2018 у зв'язку з неявкою до суду позивача, розгляд справи відкладено до 14-00год. 11.05.2018.

Згідно ухвали суду від 11.05.2018 розгляд справи постановлено проводити за правилами загального провадження та підготовче засідання призначено на 14-00год. 24.05.2018.

Ухвалою суду від 24.05.2018 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті 14-00год. 14.06.2018.

У судовому засіданні 14.06.2018 оголошено перерву до 13.08.2018 для виклику свідків.

У зв'язку з неявкою у судове засідання позивача та свідків оголошено перерву до 28.08.2018.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються співвласниками, по ? частині кожний, житлового будинку АДРЕСА_3 на підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14.08.2017.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований у зазначеному вище будинку з 05.09.2000., про що свідчить штемпель у паспорті (а.с.22).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс).

Правовомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.).

У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості.

Відповідно до вимог частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частина 1 ст.356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За змістом ч.ч.1,2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За статтею 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Положеннями статті 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення порушень свого права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про вселення.

З огляду на вищенаведене суд вважає, що позивач, як власник, вправі володіти та користуватись належним йому майном.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-181цс18 зазначила таке: «Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України). Особа, яка зареєструвала право власності на об'єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. Тому негаторний позов може бути пред'явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення».

Між співвласниками житлового будинку виник спір з приводу користування будинком, оскільки будинок перебуває в їхній спільній частковій власності без виділення часток в натурі. Так, позивач зазначає про наявність конфліктів між ними щодо користування спільним майном, відсутність вільного доступу до належного йому майна. Крім того, про наявність перешкод з боку відповідача свідчить звернення позивача до суду з позовом про визначення порядку користування спірним житловим будинком.

Суд не бере до уваги як доказ акт депутата ОСОБА_6 від 26.02.2016, який складено одноособово без свідків.

При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині зобов'язання відповідача та членів її сім'ї не чинити перешкод у здійсненні права власності, оскільки вони направлені на вчинення дій у майбутньому, а позивачу не надано права вимагати захисту своїх прав на майбутнє.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи відповідача щодо відсутності перешкод з її боку та недоведеності позову є безпідставними, оскільки відповідач та третя особа заперечували проти задоволення позовних вимог та подавали заперечення на позов, що об'єктивно суперечить їх позиції.

Надані відповідачем копії документів виконавчого провадження щодо виконання рішення про її вселення в житловий будинок АДРЕСА_2 суд не бере до розгляду, оскільки вони не стосуються предмета доказування у даній справі.

Відповідно до ч.ч.1,6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Враховуючи, що позовні вимоги задовольняються частково, при зверненні до суду позивач звільнений від сплати судового збору, таким чином, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Усунути перешкоди у здійсненні права власності та вселити ОСОБА_1 у житловий будинок АДРЕСА_4

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 352,40грн. (триста п'ятдесят дві гривні 40 копійок).

Відповідно до п.п.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи Апеляційному суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Дергачівський районний суд Харківської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім'я) сторін:

позивач: ОСОБА_1, місце реєстрації: АДРЕСА_5

відповідач: ОСОБА_2, місце реєстрації: АДРЕСА_6.

Повне рішення суду виготовлено 03.09.2018.

Суддя І. М. Нечипоренко