Справа № 545/3166/18
Провадження № 2/545/1776/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2018 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Потетій А.Г.,

при секретарі Кудря А.Р.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Пальчиківська сільська рада Полтавського району, Полтавська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи Пальчиківська сільська рада Полтавського району, Полтавська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 09 січня 2007 року померла ОСОБА_3, мати позивачки. У встановлений законом шестимісячний строк позивачка звернулася до Полтавської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Крім неї до нотаріуса із подібною заявою звернувся також брат позивачки, ОСОБА_2.

До спадкового майна входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,8828 га на території Пальчиківської (стара назва Кіровської) сільської ради Полтавського району Полтавської області. Право власності на,земельну ділянку за ОСОБА_3 закріплено державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 022415 виданого 04.12.2001р.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Маючи намір оформити свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку позивачка звернулася до державного нотаріуса із наявними документами. Але на підставі поданих документів нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.11.2018 р. № 02-31/2044. Причиною для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку стало відсутність можливості встановлення кола спадкоємців та перерозподілу спадкового майна. Як вище зазначено, заяви про прийняття спадщини були подані від позивачки та її брата, ОСОБА_2 але фактично за оформленням спадщини звернулася лише позивачка. Протягом понад 10 років після смерті матері (спадкодавця) відповідач не проявив намірів оформити у спадок свою частку у спадковому майні. Навіть зараз всі документи по оформленню кадастрового номеру земельної ділянки та інші необхідні для нотаріуса документи на спадкове майно готувала позивачка повністю за власні кошти. Відповідач не лише не брав участі у оформленні спадщини, а й своєю бездіяльністю чинив і чинить перешкоди для прийняття спадщини позивачкою. Нотаріальна контора надсилала на адресу відповідача лист про необхідність зявитися для оформлення документів але відповідач проігнорував його (докази про направлення листа знаходяться в спадковій справі). На прохання позивачки ОСОБА_2 жодним чином не реагує і останнім часом не відповідає на телефонні дзвінки.

Таким чином, фактично позивачка єдина має намір прийняти спадщину після ОСОБА_3.

Враховуючи те, що позивачка не має змоги оформити право на спадщину в нотаріальному порядку виникає необхідність в судовому порядку визнати право власності на зазначене спадкове майно. Як свідчить п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р., у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Неможливість оформлення свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивачку можливості вільно розпоряджатися майном, яке фактично належить їй як спадкоємцю. В такому разі втрачається повноцінний юридичний зміст права власності, передбачений ст. 317 ЦК України, а саме відсутнє у позивачки право розпоряджатися своїм майном.

В судове засідання позивач та її представник не зявились, до суду надійшло клопотання від представника позивача про розгляд справи без їх участі, прохав позов задовольнити частково, та визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на ? частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,8828 га (кадастровий номер :00:015:0127), що знаходиться на території Пальчиківської сільської ради Полтавського району Полтавської області; визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,8828 га (кадастровий номер :00:015:0127), що знаходиться на території Пальчиківської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

Відповідач в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав частково, а саме прохав визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на ? частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,8828 га (кадастровий номер :00:015:0127), що знаходиться на території Пальчиківської сільської ради Полтавського району Полтавської області; визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,8828 га (кадастровий номер :00:015:0127), що знаходиться на території Пальчиківської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

Від представників третіх осіб Пальчиківської сільської ради Полтавського району, Полтавської районної державної нотаріальної контори на адресу суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, не заперечили проти задоволення позову.

Судом встановлено, що 09 січня 2007 року померла ОСОБА_3, мати позивачки та відповідача. У встановлений законом шестимісячний строк позивачка звернулася до Полтавської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Крім неї до нотаріуса із подібною заявою звернувся також брат позивачки, ОСОБА_2.

До спадкового майна входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,8828 га на території Пальчиківської (стара назва Кіровської) сільської ради Полтавського району Полтавської області. Право власності на,земельну ділянку за ОСОБА_3 закріплено державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 022415 виданого 04.12.2001р.

Маючи намір оформити свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку позивачка звернулася до державного нотаріуса із наявними документами. Але на підставі поданих документів нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.11.2018 р. № 02-31/2044. Причиною для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку стало відсутність можливості встановлення кола спадкоємців та перерозподілу спадкового майна. Як вище зазначено, заяви про прийняття спадщини були подані від позивачки та її брата, ОСОБА_2 але фактично за оформленням спадщини звернулася лише позивачка. Протягом понад 10 років після смерті матері (спадкодавця) відповідач не проявив намірів оформити у спадок свою частку у спадковому майні. Навіть зараз всі документи по оформленню кадастрового номеру земельної ділянки та інші необхідні для нотаріуса документи на спадкове майно готувала позивачка повністю за власні кошти. Відповідач не лише не брав участі у оформленні спадщини, а й своєю бездіяльністю чинив і чинить перешкоди для прийняття спадщини позивачкою. Нотаріальна контора надсилала на адресу відповідача лист про необхідність зявитися для оформлення документів але відповідач проігнорував його (докази про направлення листа знаходяться в спадковій справі).

Таким чином, фактично позивачка єдина має намір прийняти спадщину після ОСОБА_3.

Враховуючи те, що позивачка не має змоги оформити право на спадщину в нотаріальному порядку виникає необхідність в судовому порядку визнати право власності на зазначене спадкове майно. Як свідчить п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р., у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Неможливість оформлення свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивачку можливості вільно розпоряджатися майном, яке фактично належить їй як спадкоємцю. В такому разі втрачається повноцінний юридичний зміст права власності, передбачений ст. 317 ЦК України, а саме відсутнє у позивачки право розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до ст.316 Цивільного кодексу України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщина і не припинилися в наслідок його смерті.

Відповідно до 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно , зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У відповідності до п.4.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання право встановлювальних документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав.

На підставі викладеного суд вважає позов таким , що підлягає до часткового задоволення.

Витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог, згідно ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 12,13, 30, 78-80, 141, 258 268, 280-283, 284, 352 ЦПК України, ст. 11, 15-16, 328, 346, 355-357, 370, 1268,1270 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в порядку спадкування за законом, після померлої 09.01.2007 року її матері-Барабаш ОСОБА_4, право власності на ? частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,8828 га (кадастровий номер :00:015:0127), що знаходиться на території Пальчиківської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

Визнати за ОСОБА_2, в порядку спадкування за законом, після померлої 09.01.2007 року його матері-Барабаш ОСОБА_4, право власності на ? частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,8828 га (кадастровий номер :00:015:0127), що знаходиться на території Пальчиківської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ? сплаченого нею при зверненні до суду судового збору, а саме 866 грн. 35 коп..

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд на протязі тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя: А.Г. Потетій