Справа № 466/9455/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2018 року

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Едера П.Т.

секретар судового засідання Репета К.М.

з участю :

представника позивача ОСОБА_1;

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право користування житлом, -

у с т а н о в и в :

30.11.2017 ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право користування житлом.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач ОСОБА_3 зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

В цій ж квартирі також зареєстровані відповідач ОСОБА_4 та рідна сестра позивача ОСОБА_5, а також проживає мати позивача ОСОБА_6 і бабця позивача ОСОБА_7 Зазначена квартира є державною власністю.

Відповідач ОСОБА_4, зареєстрований за цією адресою, однак він не проживає в спірній квартирі з 2014 року. Відповідач не сплачував плату за комунальні послуги, ніколи не давав кошти на поточний та капітальний ремонт квартири, матеріально не дбав про помешкання.

18.09.2013 померла мати відповідача ОСОБА_8, яка була основним квартиронаймачем спірної квартири. З того часу відповідач протягом року виніс з квартири і продав міжкімнатні двері, паркет з підлоги, змішувачі з ванни. Мати позивача і бабця позивача ОСОБА_7, в той час коли відповідач постійно вживав алкогольні напої, змушені були зробити ремонт у квартирі і придбати змішувачі у ванну для того, щоб всі могли жити в належних умовах.

Кошти за житлово-комунальні послуги за вищевказаною адресою до вересня 2013 року сплачувала ОСОБА_6 та Т.мєнєва ОСОБА_9 2013 року і по даний час плату за житлово-комунальні послуги вносила ОСОБА_6, ОСОБА_10, а з 2017 року і позивач.

Факт не проживання відповідача ОСОБА_4 в спірній квартирі з 2014 року підтверджується актами ЛКП «Рясне-402» від 01.06.2015 та від 04.08.2015.

З огляду на такі обставини позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою №82 в будинку №338 по вул. Шевченка у м. Львові.

Ухвалою від 01.12.2017 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

21.12.2017 представник відповідача ОСОБА_2, яка діє на підставі договору №380 від 18.12.2017 про надання правової допомоги (а.с. 25), подала суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову ОСОБА_3 заперечила та зазначила, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані відповідач ОСОБА_4, його син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та малолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, які до 2014 року фактично проживали разом зі своєю матірю ОСОБА_6 та бабцею ОСОБА_7 в їх приватизованій квартирі АДРЕСА_2 в м Львові. В червні 2014 року ОСОБА_6, посилаючись на те, що вона продала свою приватизовану квартиру АДРЕСА_2 в м Львові, попросила його дозволу тимчасово проживати в його двокімнатній квартирі АДРЕСА_3, а відповідачу запропонувала тимчасово проживати в нібито орендованій квартирі АДРЕСА_4, а в подальшому ОСОБА_6 пообіцяла купити вказану орендовану квартиру на імя відповідача. Для цього ОСОБА_6 попросила зареєструвати в спірній квартирі її доньку ОСОБА_5 Крім того, у спірній квартирі вона поселила і свою матір ОСОБА_7 Крім цього, вони домовились, що кожен буде оплачувати комунальні платежі за ту ж квартиру, в якій фактично проживає. З того часу ОСОБА_6 періодично приходила в квартиру, в якій відповідач тимчасово проживає, і навіть забирала квитанції по оплаті комунальних послуг.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності від 08.12.2017 (а.с. 15) позовні вимоги підтримала повністю, покликаючись на мотиви викладені в позові та просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2, яка діє на підставі договору №380 від 18.12.2017 про надання правової допомоги (а.с. 25), в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог ОСОБА_3, вважаючи такий безпідставним та просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі у звязку з їх безпідставністю.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне.

Cпірна квартира АДРЕСА_3 є неприватизованою, входить до комунальної власності м. Львова та складається з двох житлових кімнат, площею 28,10 кв.м, і кухні з комунальними вигодами. Загальна площа квартири становить 51,60 кв.м.

Відповідно до розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №110 від 13 березня 2014 року наймачем даної квартири є ОСОБА_4, який зареєстрований в цій квартирі з 19 листопада 1987 року. На підставі зазначеного розпорядження №110 між ОСОБА_4 та ЛКП «Рясне-402» 13 березня 2014 року укладено відповідний договір найму спірної квартири. Раніше наймачем вказаної квартири була мати ОСОБА_4 - ОСОБА_8, яка померла 18 вересня 2013 року.

Крім ОСОБА_4 в спірній кватирі є зареєстрованим з 23 листопада 2001 року позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та з 08 серпня 2014 року є зареєстрована малолітня ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Факт не проживання відповідача ОСОБА_4 в спірній квартирі з 2014 року підтверджується актами ЛКП «Рясне-402» від 01.06.2015 та від 04.08.2015.(а.с.6-7,46- 47).

Відповідно до п. 4.ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На розгляді Шевченківського районного суду м. Львова перебувала цивільна справаза позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третіх осіб без самостійних вимог - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, та скасування реєстрації місця проживання, позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, третіх осіб без самостійних вимог - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, та скасування реєстрації місця проживання, позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третіх осіб без самостійних вимог - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_3 про виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення та вселення в квартиру.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2017 року, котре залишено без змін та набрало законної сили згідно постанови Апеляційного суду Львівської області від 24 травня 2018 року у цій справі вирішено у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третіх осіб без самостійних вимог - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, та скасування реєстрації місця проживання - відмовити у зв'язку з безпідставністю позовних вимог. У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_4, третіх осіб без самостійних вимог - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, та скасування реєстрації місця проживання - відмовити у зв'язку з безпідставністю позовних вимог. Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третіх осіб без самостійних вимог - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_3 про виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення та вселення в квартиру - задовольнити повністю. Виселити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_5 без надання іншого жилого приміщення. Вселити ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_6.

Вказаним судовим рішенням встановлено наступні факти.

ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є колишнім подружжям, вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 1998 року, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м Львова від 14 грудня 2014 року. Відповідач по справі ОСОБА_3 є їх сином, а малолітня ОСОБА_5 донькою ОСОБА_6 При народженні останньої ОСОБА_4 був записаний її батьком, однак в 2017 року цей запис було скасовано в судовому порядку. ОСОБА_7 матірю ОСОБА_6, а його ОСОБА_4 колишньою тещею.

До 20 червня 2014 року ОСОБА_4 постійно проживав спірній квартирі АДРЕСА_3, наймачем якої він являється, а з 20 червня 2014 року по 01 серпня 2014 року перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні №1 ОКЗ ОСОБА_11 з приводу розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю.

Його колишня дружина ОСОБА_6 разом з своєю матірю ОСОБА_7В та двома дітьми до серпня 2014 року проживали в приватизованій трикімнатній квартирі АДРЕСА_7, яка ними була продана в червні 2014 року. З серпня 2014 року вищевказані особи по даний час проживають в спірній квартирі АДРЕСА_3, наймачем якої є ОСОБА_4

В липні 2014 року ОСОБА_6 була придбана у власність однокімнатна неблагоустроєна квартира №3 по вул. Городоцькій м. Львові, в якій на даний час вона зареєстрована разом зі своєю матірю ОСОБА_7

В судовому засіданні безспірно було встановлено, що влітку 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, як колишнім подружжям, яке має спільного сина ОСОБА_12, була досягнута домовленість про те, що вона, ОСОБА_6, разом зі своєю матірю ОСОБА_7 та дітьми, через відсутність умов для проживання у звязку з відчуженням своєї трикімнатної квартири АДРЕСА_7 тимчасово вселяться в його квартиру АДРЕСА_3, а він, ОСОБА_4, - тимчасово буде проживати в придбаній ними однокімнатній квартирі АДРЕСА_4. У звязку з цією домовленістю з початку серпня 2014 року ОСОБА_6, її мати ОСОБА_7 та двоє дітей проживають в спірній квартирі, а ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_4.

Згідно з ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до приписів ст. ст. 98, 99 цього Кодексу наймач жилого приміщення та члени його сімї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сімї наймача. Вселення тимчасових жильців на строк понад півтора місяця допускається за умови додержання розміру жилої площі, встановленого для надання жилих приміщень (частина перша статті 48). Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сімї, які проживають разом з ним, зобовязані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, оскільки викладенні в позові обставини справи нічим не підтверджуються, є надуманими та безпідставними.

ОСОБА_9 результатом судового розгляду та оцінці в сукупності усіх доказів у справі суд вважає, що причини не проживання відповідача ОСОБА_4 в спірній квартирі є поважними та правових підстав для визнання його втратившим право користування цією квартирою немає.

Оскільки позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження свої вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 11, 12, 13, 19, 23, 34, 209, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право користування житлом відмовити у звязку з безпідставністю позовних вимог.

Позивач : ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_8

Відповідач: ОСОБА_4 паспорт КС91362, м, Львів, АДРЕСА_9

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання в тридцятиденний термін з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_13