Дата документу 12.12.2018 Справа № 310/3025/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/3025/17 Головуючий у 1 інстанції Черткова Н.І.
Провадження № 22-ц/807/437/18 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Воробйової І.А.

за участю секретаря судового засідання Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення порядку користування земельною ділянкою, припинення права спільної часткової власності, поділ у натурі нерухомого майна та про визнання права власності на цілий об»єкт нерухомості та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні двором загального користування,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визначення порядку користування земельною ділянкою, припинення права спільної часткової власності, поділ у натурі нерухомого майна та про визнання права власності на цілий об'єкт нерухомості.

В позові, уточненому в ході судового розгляду справи, зазначав, що йому на праві власності належить 1/2 частина домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1. Власником іншої 1/2 частини домоволодіння є ОСОБА_4 Домоволодіння АДРЕСА_1 знаходиться на земельній ділянці, яка неприватизована та належить до земель міської ради.

Вказана земельна ділянка була передана у постійне користування для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

До складу 1/2 частки домоволодіння по АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_3 на праві власності входить частина будинку літ. «А», до складу якого входять: кімната 1-2, площею 16,4 кв.м, кухня 1-5, площею 11,6 кв.м., сіни 1-6, площею 7,4 кв.м.; сіни літ. «а», гараж літ. «Е», альтанка літ. «И», альтанка літ. «В», туалет літ. «Ж» та душ літ. «К», ворота № 2, паркан № 1, паркан № 3, частина паркану № 1, замощення І.

Наявність спільної сумісної власності не дає можливості у повному обсязі розпоряджатися власністю, яка належить йому на праві приватної власності, без узгодження з іншим співвласником на проведення будівництва, покращення майна, купівлі-продажу, заставлення або з інших питань.

Просив суд визначити порядок користування земельною ділянкою, припинити право спільної часткової власності, поділити у натурі нерухоме майна та визнати за ним право власності на цілий об»єкт нерухомості.

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні двором загального користування.

В позові зазначала, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12.12.1995 р. у спадковій справі №386 за 1995 рік вона отримала після смерті її батька - ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 р., ? частину житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці розміром 487,0 кв. м.

Рішенням Бердянського міського народного суду Запорізької області від 16.11.1987 р. у справі №2-993/87 визначено порядок користування по АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за фактичним використанням, при якому ОСОБА_3 виділено земельну ділянку площею 219,0 кв.м., у тому числі під будівлями 77,6 кв.м., під городом 119,9 кв.м., під двором загального користування 44,20 кв.м; ОСОБА_5 виділено земельну ділянку, площею 273,5 кв.м., у тому числі під будівлями 52,21 кв.м., під городом 199,19 кв.м., під двором загального користування 44,20 кв.м. Протягом тривалого часу після отримання ОСОБА_4 спадщини, вони з сусідом ОСОБА_3 користувалися спільною земельною ділянкою відповідно до затвердженої рішенням суду схеми поділу домоволодіння. Проте, декілька місяців тому відповідач встановив паркан у дворі загального користування таким чином, що ОСОБА_4 не має змоги користуватися загальним виходом з домоволодіння та вимушена виходити на вулицю через домоволодіння сусідки.

З даного питання вона зверталася до виконавчого комітету Бердянської міської ради, проте, відповідач відмовився виходити з будинку, коли прибула комісія з вирішення спірного питання користування майном.

ОСОБА_3 всупереч затвердженої вищевказаним рішенням суду схеми поділу домоволодіння самовільно, без погодження з нею встановив паркан, позбавивши її можливості користуватися своєю частиною земельної ділянки відповідно до рішення суду від 16.11.1987 р.

Просила суд зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні двором загального користування по АДРЕСА_1 шляхом знесення паркану.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 травня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні двором загального користування по АДРЕСА_1 Запорізької області шляхом знесення паркану.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 640 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими. Задовольняючи зустрічні позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_4 ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Зазначений висновок суду є правильним і таким, що узгоджується з наявними в матеріалах справи доказами.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 12.10.1978 р., посвідченого державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 ОСОБА_3 на праві власності належить 1/2 частина домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1

Згідно технічного паспорта, реєстровий номер № 7252, інвентаризаційна справа № 8878 ? частина домоволодіння, яка належить ОСОБА_3 складається з частини жилого будинку літ. «А» до складу якого входять: кімната 1-2 площею 16,4 кв.м, кухні 1-5 площею 11,6 кв.м., сіней 1-6 площею 7,4 кв.м.; сіней літ. «а», гаражу літ. «Е,» , альтанки літ. «И» , альтанки літ. «В», туалету літ. «Ж» та душу літ. «К», воріт № 2, паркану № 1., паркану № 3, частини паркану № 1, замощення І.

Встановлено, що інша ? частина вказаного домоволодіння належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12.12.1995 року, яке вона отримала після смерті її батька - ОСОБА_5. яки помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Домоволодіння АДРЕСА_1 знаходиться на земельній ділянці, яка неприватизована та належить до земель комунальної власності.

Рішенням виконкому Бердянської міської ради народних депутатів № 240 від 06.07.1977 року земельна ділянка передана у постійне користування для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що земельна ділянка на даний час не приватизована, але між сторонами встановлений порядок користування земельною ділянкою.

Відповідно до рішення Бердянського міського народного суду Запорізької області від 16.11.1987 у справі №2-993/87 визначено порядок користування по АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_3 і ОСОБА_5 за фактичним використанням, при якому ОСОБА_3 виділено земельну ділянку площею 219,0 кв.м., у тому числі під будівлями 77,6 кв. м., під городом 119,9 кв.м., під двором загального користування 44,20 кв.м.; ОСОБА_5 виділено земельну ділянку площею 273,5 кв.м., у тому числі під будівлями 52,21 кв.м., під городом 199,19 кв.м., під двором загального користування 44,20 кв.м.

Судом дана належна оцінка висновку судової будівельно-технічної експертизи № 142/11-17 від 23.11.2017 рок, відповідно до якого експерт зазначив, що є можливим з технічної точки зору виділити в натурі належну ОСОБА_3 ? частку домоволодіння АДРЕСА_1 але вважає неможливим виділити ОСОБА_3 частку майна, яка йому може бути виділена з технічної точки зору в окремий об'єкт нерухомості.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до положень ст.ст. 355, 358 ЦК України майно може належати на праві спільної часткової власності.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тією частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» виходячи з того, що порядок користування спірною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст.88 Земельного кодексу України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на житловий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою.

Частиною 1 ст.364 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Частиною 3 ст. 364 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації

Згідно з п.7,8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може буде виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з виділенням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле

За положеннями ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитися у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної сумісної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Статтею 88 Земельного кодексу України встановлено, що учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки, як окремо так і з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Згідно п. 1.7 Розділу І Методичних рекомендацій щодо порядку державної реєстрації речових прав у раз поділу або виділу частки з об»єкта нерухомого майна та об»єднання об»єктів нерухомого майна, схвалених колегією Державної реєстраційної служби України 11.12.2012 року (Протокол № 3), за результатами проведеного аналізу законодавства, яким врегульовано відносини, пов'язані з виділом у натурі частки та поділом нерухомого майна, що належить особами на праві спільної власності, відмінністю між таким виділом та поділом є те, що поділ нерухомого майна супроводжується припиненням права спільної власності. Водночас, при виділі частки з майна, що є у спільній власності, право спільної власності припиняється лише для співвласника, який здійснив такий виділ, крім випадків наявності лише двох співвласників на спільне майно.

Зробивши системний аналіз вищезазначених положень законодавства, яке регулює правовідносини, які склалися між сторонами, взявши до уваги висновок, судової будівель-технічної експертизи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про виділ позивачу у натурі належної йому ? частки будинку і припинення права спільної часткової власності на домоволодіння є необґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Крім того, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про визначення порядку користування земельною ділянкою між сторонами, оскільки він вже був встановлений судовим рішенням і до нового власника, яким є - ОСОБА_4 перейшло право користування земельною ділянкою відповідно до порядку, встановленого між ОСОБА_3 і попереднім власником.

Судом вірно встановлено, що ОСОБА_3 на дворі загального користування з ОСОБА_4 він встановив паркан, який чинить перешкоди ОСОБА_4 в користуванні нею частиною земельної ділянки, яка була виділена в користування її батьку відповідно до рішення суду, якою вона продовжувала користуватися на протязі тривалого часу та користування своєю часткою житлового будинку.

Суд першої інстанції надав належну оцінку письмовим доказам таким, як акт встановлення меж, встановлення межових знаків та передачі ділянки в натурі від 04.05.1959 року, та інвентарна справа будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Згідно із положеннями ч.1 ст. 103 ЗК України зазначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей ( затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Відповідно до приписів ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З огляду наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку зібраним у справі доказам, достатньо повно встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, та дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги ОСОБА_3 є необґрунтованими, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).

Всупереч ст.81 ЦПК України ОСОБА_3 не надано доказів в спростування встановлених судом обставин.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 травня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді: