Провадження № 22-ц/783/1787/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 березня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк» звернулось з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 61410 грн. 07 коп.заборгованості за кредитним договором.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 в користь Публічного Акціонерного Товариства «Альфа Банк» 8599,88 грн. заборгованості по кредитному договору №500974208 від 23.03.2015 року.

Рішення судув апеляційному порядку оскаржило ПАТ «Альфа Банк»,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що 23.03.2015 року між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №500974208 від 23.03.2015 року, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачеві кредит у сумі 47797,35 грн. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі надавши відповідачу кредит у сумі 47797,35 грн. Проте, ОСОБА_2 неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, чим грубо порушує істотні умови Кредитного договору, в результаті чого виникла прострочена заборгованість, розмір якої згідно розрахунку заборгованості складає 3826,61 грн. по тілу кредиту та 3773,27 грн. по відсотках. На виконання умов договору відповідачу направлено вимогу про досудове врегулювання спору, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана. Таким чином, зважаючи на невиконання ОСОБА_2 зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, банк вправі вимагати дострокового повернення заборгованість по кредиту, заборгованість за відсотками та неустойкою. Апелянт вважає, що судом першої інстанції не повно та не всебічно зясовано усі обставини справи, оскільки відповідно до п. 4 кредитного договору позичальник зобовязується у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена розділом 1 цього договору та/або інших платежів за договором, сплата яких передбачена цим Договором сплатити Банку штраф у розмірі 50,00 гривень за кожне допущене позичальником прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів з моменту виникнення прострочення платежу. При цьому у випадку, якщо прострочення платежу триває 5 і більше календарних днів, додатково до штрафу, визначеного попереднім абзацом цього пункту, позичальник зобовязаний сплатити кредитору штраф у розмірі 150,00 гривень за кожний випадок допущеного прострочення платежу. Тобто, виходячи з даного пункту Кредитного Договору сторони погодили, що у разі порушення Позичальником умов договору ним сплачується на користь Банку штрафні санкцї. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «Альфа Банк» та стягуючи з ОСОБА_2 лише часткову заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача станом на 06.11.2015 року склалася заборгованість по сплаті коштів за кредитом, по відсотках за користування кредитними коштами у розмірі 8599.88 грн., а відтак такі підлягають стягненню у судовому порядку. В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається.

Згідно зі ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строки, встановлені договорами.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі - відшкодування збитків.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно із вимогами ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.03.2015 р. між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_2 було уклало кредитний договір №500974208, за умовами якого ПАТ «Альфа Банк» зобовязався надати ОСОБА_2 кредит в сумі 47797,35 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами 13.99%, термін погашення кредиту 01.04.2020 р., надання яких відповідачем не заперечувалося.

Пункт 2.8 кредитного договору передбачає сплату комісійної винагороди, яка сплачується позичальником кожного разу під час здійснення будь яких платежів за договором з використанням ПТКС, і її розмір становить 2.52% від суми кредиту.(п. 2.8.2 кредитного договору).

Пунктом 4 кредитного договору передбачено сплату позичальником штрафу у разі повного або часткового прострочення повернення, або комісій чи інших платежів за договором повинен сплатити банку штраф у розмірі 50 грн. за кожне допущене позичальником прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох днів. При цьому, якщо прострочення платежу триває п»ять і більше календарних днів, додатково до штрафу визначеного попереднім абзацом цього пункту позичальник зобов»язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 150 грн. за кожен випадок допущеного прострочення платежу.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 06.11.2015 р. у ОСОБА_3 склалася заборгованість за кредитним договором, а саме, в розмірі 47797.35 грн. - по тілу кредиту, 3773,27 грн. по процентах, 8439.45 грн. комісія; 1400.00 грн. штраф.

Враховуючи вищезазначені положення кредитного договору, який не визнано недійсним, колегія суддів погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості, за тілом кредиту, по процентах, штрафу та комісії, іншого, альтернативного розрахунку на спростування розрахунку, наданого позивачем, відповідач суду не надав.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що такий проведено в межах дії строку договору, за період з 23.03.2015 року до 06.11.2015 року, в межах строку позовної давності, а відтак зазначена позивачем сума підлягає до стягнення з відповідача в судовому порядку.

Судом першої інстанції встановлено, що станом на дату подання позовної заяви кредитні кошти ОСОБА_2 не повернуті, незважаючи на вимогу про усунення порушення кредитних зобовязань.

Встановивши вищенаведені обставини, колегія суддів доходить висновку про підставність та обґрунтованість позовних вимог ПАТ «Альфа Банк» про стягнення з ОСОБА_2 нарахованої банком заборгованості за кредитним договором, оскільки банком доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов'язання за договором та надано відповідний розрахунок суми заборгованості, який відповідачем за первісним позовом не спростований, що не врахував суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи заборгованість лише у розмірі 8599.88 грн. та відмовляючи у стягненні решти заборгованості за кредитним договором

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з»ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням вищенаведеного, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення, колегія суддів вважає, що рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 березня 2018 року, слід скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги ПАТ «Альфа Банк» задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 березня 2018 року скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги ПАТ «Альфа Банк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на корись ПАТ «Альфа банк» заборгованість за кредитним договором №500974208 від 23.03.2015 року, а саме, 47797.35 грн. заборгованість за тілом кредиту, 3773.27 грн. відсотки за користування кредитними коштами, 8439.45 грн. комісії, 1400.00 грн. штрафних санкцій, всього 61410. 07 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на корись ПАТ «Альфа банк» 3045.00 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29.08.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_4