ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/470/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Спірідонової Т.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

за участю учасників справи: представника ГУ ДФС України у Хмельницькій області Зозулі В.П., прокурора Ленчика В.М., представника ГУ ДКС України у Хмельницькій області Мороз Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2018 року (суддя Чевилюк З.А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області, Прокуратури Хмельницької області, Головного управління державної казначейської служби України у Хмельницькій області про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_6, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що 18 грудня 2017 року скасовано постанову слідчого УФР ГУ ДФС в Хмельницькій області Беринди А.А. про закриття кримінального провадження №0000046 від 28 лютого 2017 року.

Окрім цього, група наглядових прокурорів підтримала постанову слідчого шляхом її нескасування, погодившись з слідчим про законність вказаної вище постанови.

Моральна шкода, за обґрунтуванням позивача, яку він оцінив в 1 000 000 грн., полягає у марнуванні часу, які останній змушений витрачати на скасування незаконної постанови, моральних стражданнях, які переніс під впливом бездіяльності при неналежному розслідуванні.

Майнову шкоду аргументував співвідношенням витраченого часу на написання процесуальних документів та вартості однієї години часу, транспортними витратами, витратами на папір, фарбу картриджа та копіювання документів, а всього на 50 050 грн.

У зв'язку з цим позивач просив суд стягнути на його користь з Державного бюджету України 1 000 000 грн. моральної шкоди та 50 050 грн. майнової шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень; судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить його скасувати та прийняти нове, яким повністю задоволити його позовні вимоги.

Вважає вказане рішення необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Посилається на те, що рішення по формі та по суті не відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України.

Апелянт посилається на рішення Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі №638/6944/16-ц, де чітко прописані підстави для відповідальності відповідачів в порядку ст. 1174 ЦК України.

Крім того, невірним є посилання суду на рішення Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 травня 2001 року, оскільки норми цивільного законодавства почали діяти з 1 січня 2004 року.

На думку апелянта, суд, постановляючи рішення, фактично порушив його абсолютне право на правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність працівником органу державної влади та беззастережне право споживача на доброякісну послугу від органів державної влади, які є особистими немайновими правами відповідно до Конституції та Законів України.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі Прокуратура Хмельницької області та ГУ ДФС у Хмельницькій області просять апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, рішення - без змін.

Посилаються на те, що ухвала, винесена слідчим суддею Хмельницького міськрайонного суду за результатами скарги позивача, про скасування постанови УФР ГУ ДФС в Хмельницькій області від 28 лютого 2017 року про закриття кримінального провадження №0000046, не тягне за собою наслідків цивільно-правового характеру. Також це не є доказом того, що дії чи бездіяльність органу державної влади порушили законні права та інтереси позивача.

Крім того, як зазначають відповідачі, що визначаючи право та порядок відшкодування шкоди, позивач посилається на ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Однак, зі змісту позовної заяви вбачається, що жодних із причин нанесення шкоди, вказаних у ст. 1 вказаного Закону, позивачу не завдано.

Також у відзиві відповідачі стверджують, що позивачем не зазначено, з яких саме міркувань моральна шкода визначена у розмірі 1 000 000 грн., оскільки докази, що підтверджують факти та наявність заподіяної шкоди у вигляді допущених переживань та страждань, яких зазнав позивач, відсутні.

На думку відповідачів, позивачем не надано відповідних та належних доказів про наявність шкоди, протиправної поведінки, вини, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою відповідачів. Не наведено доказів і про істотність змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, ступінь зниження престижу ділової репутації.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Данькової С.О. за скаргою ОСОБА_6 скасовано постанову слідчого УФР ГУ ДФС в Хмельницькій області Беринди А.А. від 28 лютого 2017 року про закриття кримінального провадження №000046 у зв'язку з відсутністю складу злочину передбаченого ч. 1. ст. 212 КК України (а. с. 6).

Слідчий суддя зробив висновок, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження є передчасною, необґрунтованою та не відповідає вимогам кримінального, процесуального законодавства.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, суду не надав.

Факт неприйняття Прокуратурою відповідного рішення, або прийняття рішення слідчим, що було скасоване у зв'язку з процесуальними порушеннями, суд визнав таким, що не свідчить про завдання позивачу шкоди та не підтверджує підстави для її відшкодування.

За висновками суду посилання позивача на необхідність звернення до суду як обґрунтування моральної шкоди не є належною правовою підставою для відшкодування моральної шкоди.

Суд зазначив, що процесуальні рішення, на які послався позивач, є предметом оскарження відповідно до правил ст. 303 КПК України, тобто є правом особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду відшкодовується на загальних підставах.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

В статті 1174 ЦК України наведено положення, відповідно до якого шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана в тому числі внаслідок процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Для настання відповідальності перед позивачем обов'язковою умовою є визнання наведених рішень незаконними та їх подальше скасування, а також визнання дій або бездіяльності таких органів (посадових осіб) протиправними. Вина є підставою для відповідальності.

Відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» здійснюється за рахунок державного бюджету.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Слід зауважити, що існує законодавчо визначений механізм контролю за законністю прийнятих процесуальних рішень відповідною посадовою особою органу досудового слідства при здійсненні кримінального провадження. Заінтересована особа має право в порядку, передбаченому КПК України звернутися зі скаргою на процесуальні рішення, дії або бездіяльність уповноваженої особи органу досудового слідства (слідчого), вчинені нею під час кримінального провадження, зокрема, до суду.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) слідчих, вчинених при проведенні досудового слідства у конкретній справі, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

У випадку, якщо помилки посадової особи органу досудового слідства (в даному випадку слідчого) неможливо виправити в такий спосіб, такі порушення повинні вирішуватися поданням позову незадоволеної особи проти держави.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи зміст вищевказаних норм ЦК України у цьому виді деліктних зобов'язань треба доводити як наявність шкоди так і її заподіяння внаслідок протиправного рішення дії або бездіяльності конкретно визначеної посадової особи.

Зазначені ОСОБА_6 обставини не вказують на наявність в діях працівників органів слідства, ГУ ДФС України у Хмельницькій області та прокуратури ознак заподіяння йому майнової та (або) моральної шкоди, відповідальність за яку повинна нести держава.

Той факт, що прийняті слідчим УФР ГУ ДФС України у Хмельницькій області в порядку КПК України процесуальні документи про закриття кримінального провадження згодом були скасовані судом, не свідчить про заподіяння шкоди позивачу, на підставі скарг якого були скасовані ці документи (постанови).

При цьому, як уже зазначалося вище, процесуальне рішення, прийняте слідчим УФР ГУ ДФС в Хмельницькій області в постанові від 28 лютого 2017 року про закриття кримінального провадження №0000046, підтримане групою наглядових прокурорів, було скасоване шляхом постановлення слідчим-суддею ухвали від 18 грудня 2017 року про задоволення скарги ОСОБА_6 та скасування постанови слідчого.

Посилання апелянта на те, що рішення по формі та по суті не відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України, є незгодою позивача з прийнятим рішенням і не може слугувати підставою для скасування рішення суду.

Посилання позивача на рішення Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі №638/6944/16-ц, де на його думку чітко прописані підстави для відповідальності відповідачів в порядку ст. 1174 ЦК України, є необгрунтованим. Фактичні обставини викладені у наведеному рішенні Верховного Суду відрізняються від обставин позову ОСОБА_6

Не може бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги, що невірним є посилання суду на постанову Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 травня 2001 року, оскільки норми цивільного законодавства почали діяти з 1 січня 2004 року. Нове законодавство не скасувало принципи, на які посилався суд з вказівкою на постанову Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 травня 2001 року.

Твердження апелянта, що суд, постановляючи рішення, фактично порушив його абсолютне право на правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність працівником органу державної влади та беззастережне право споживача на доброякісну послугу від органів державної влади, які є особистими немайновими правами відповідно до Конституції та Законів України, є загальним припущенням та не відповідає чинному законодавству.

Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 17 грудня 2018 року.

Судді А.В. Купельський

Т.В. Спірідонова

Т.О. Янчук