Справа № 309/3868/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 грудня 2018 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і ОСОБА_1,

з участю секретаря Микуляк Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хустського районного суду від 27 червня 2018 року (у складі судді Ороса Я.В.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 і приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з цим позовом у грудні 2017 р.

Просила визнати недійсним укладений ОСОБА_6 заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 і зареєстрований у реєстрі за №261.

На обґрунтування позовних вимог указала, що 09.05.2017 р. помер ОСОБА_7, який був її дядьком. Після його смерті відкрилася спадщина, але спадкоємців першої черги у померлого не було.

04.09.2017 р. вона подала заяву до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про прийняття спадщини за померлим дядьком, однак із листа нотаріуса їй стало відомо про те, що ОСОБА_7 в день своєї смерті 09.05.2017 р. склав заповіт, яким усе своє майно заповів ОСОБА_3

Вважає, що ОСОБА_7, підписуючи заповіт, через тяжку хворобу та виснажливе лікування не міг розуміти значення своїх дій і не міг ними керувати, а на волевиявлення померлого дядька міг вплинути відповідач, який ініціював укладення заповіту.

Рішенням Хустського районного суду від 27 червня 2018 р. у задоволенні позову відмовлено з мотивів недоведеності.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати це рішення та постановити нове, яким скасувати незаконний заповіт № 261 від 09.05.2017 р. Узагальнені доводи скарги зводяться до такого:

-суд першої інстанції належним чином не вирішив питання про призначення посмертної судової комплексної психолого-психіатричної експертизи;

-в судовому рішенні неправильно відображені показання свідка ОСОБА_8;

-заповіт був посвідчений за 25 хв. до смерті дядька позивача, у звязку з чим є підстави вважати, що останній не міг усвідомлювати та керувати своїми діями внаслідок тяжкої хвороби та вживання лікувальних і знеболювальних препаратів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення, як безпідставну.

Суд першої інстанції установив, що допитані за клопотанням позивача та його представника свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 показали, що 09.05.2017 р. під час посвідчення заповіту ОСОБА_6 перебував у стані, коли міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, його волевиявлення було вільне та відповідало його волі, а згідно з листом Ужгородської центральної міської клінічної лікарні № 53 від 31.01.2018 р., де перебував ОСОБА_7, останньому в ході лікування наркотичні препарати (для знеболювання) не застосовувались.

За таких обставин твердження позивача про перебування ОСОБА_6 у стані, коли він не усвідомлював значення своїх дій і не міг ними керувати, а також, що його воля була спотворена внаслідок лікування його наркотичними медичними препаратами, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та позивачем цей факт належними і допустимими доказами не доведений.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції через його відповідність обставинам справи, що мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно з положеннями ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статус позивачки як можливої спадкоємиці за законом відповідачем не оспорюється.

Заповіт (односторонній правочин) підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статі 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За приписами ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 2 статті 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно з ч.1 ст. 225 ЦК України, на яку як на правову підставу посилається позивач,правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Однак, позивачем не доведено та судом не встановлено, що заповідач ОСОБА_7 у момент складання заповіту (09.05.2017 р.) не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними.

Тобто, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Доводи апеляційної скарги про неналежне вирішення судом питання про призначення посмертної комплексної психолого-психіатричної експертизи не відповідає обставинам справи та не може слугувати підставою для скасування оскарженого рішення.

Так, для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підстави припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (ст. 145 ЦПК у редакції на момент звернення до суду та ст. 105 ЦПК у чинній редакції).

При цьому, висновок судово-психіатричної експертизи у такій категорії справ є лише одним із доказів, якому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами.

Згідно з вимогами вказаних норм процесуального права призначення експертизи судом є обовязковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити, зокрема, психічний стан особи.

Представник позивачки адвокат ОСОБА_11, у позовній заяві клопотав про призначення посмертної судової комплексної психолого-психіатричної експертизи на предмет того, чи міг ОСОБА_7, зважаючи на його вікові особливості, фізичний стан, характер, особливості та перебіг захворювання, вживання лікарських препаратів, повязаних із хворобою, у момент складання заповіту 09.05.2017 р. усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Однак, у судовому засіданні (на стадії закриття підготовчого засідання і призначення справи до судового розгляду по суті) ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_12, відмовилися від проведення раніш заявленої експертизи через брак у позивачки грошових коштів, що виключає обовязковість призначення експертизи в порядку ст. 105 ЦПК України.

Твердження апелянта про неправильне відображення у судовому рішенні показань свідка ОСОБА_8 (щодо присутності під час посвідчення заповіту) спростовуються журналом судового засідання і технічним фіксуванням судового процесу, зауваження на які ОСОБА_2 та (або) її представник не подавали, та Реєстром для реєстрації нотаріальних дій, де у графі «підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії» за 09.05.2017 р. міститься підпис ОСОБА_8 (а.с.78-79).

ОСОБА_11 апеляційної скарги про те, що заповіт був посвідчений за 25 хв. до смерті дядька позивача, у звязку з чим є підстави вважати, що останній не міг усвідомлювати та керувати своїми діями внаслідок тяжкої хвороби та вживання лікувальних і знеболювальних препаратів, не заслуговує на увагу як припущення і суперечний обставинам справи, письмовим доказам (зокрема, довідці Ужгородської ЦМКЛ від 13.06.2018 р., медичній картці стаціонарного хворого, Журналу обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням державної нотаріальної контори, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса та Реєстром для реєстрації нотаріальних (а.с.75-79, 88-105, 113).

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив правильне по суті спору судове рішення, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2.Рішення Хустського районного суду від 27 червня 2018 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 14 .12.2018 р.

Судді: