ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2018 року

м.Суми

Справа №590/677/18

Провадження № 22-ц/788/1508/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Хвостика С.Г.(суддя-доповідач),

суддів Криворотенка В. І., Собини О.І.,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 на ухвалу Ямпільського районного суду Сумської області від 12 липня 2018 року про залишення позовної заяви без розгляду в складі судді Сатарової О.В., постановленої у м. Суми, повний текст якої складений 12 липня 2018 року, -

в с т а н о в и в:

Статтею 351 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

11 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за заповітом.

Ухвалою Ямпільського районного суду Сумської області від 12 липня 2018 року вказану позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 оскаржив в апеляційному порядку ухвалу суду від 12 липня 2018 року.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. При цьому, він послався на те, що вирішуючи питання про надання належним чином завіреного перекладу на російську мову позовної заяви та доданих до неї документів, суд першої інстанції помилково керувався п. 4 ч. 5 ст. 198 ЦПК України, яка регулює порядок витребування нових (додаткових) доказів та передчасно залишив позовну заяву без розгляду, проігнорувавши його клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату. Крім того, адвокат ОСОБА_2 зазначив, що відповідно до ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини в цивільних, сімейних і кримінальних справах країн СНД документи, які були подані до суду, не потребують легалізації та перекладу і розглядаються як офіційні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 про задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та залишаючи позов без розгляду на підставі ч. 10 ст. 84 та п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у встановлений строк не подав до суду докази, які були витребувані ухвалою суду від 25 червня 2018 року. Зокрема, суд вказав, що ОСОБА_1 не надала належним чином завірений переклад позовної заяви та доданих до неї документів на російську мову і хоча позивач та її представник адвокат ОСОБА_2 належним чином були повідомлені про час та місце проведення судового засідання, проте, в судове засідання не з'явилися, а від представника позивача 11 липня 2018 року надійшло клопотання про відкладення підготовчого судового засідання у зв'язку з його зайнятістю в іншому судовому процесі.

Проте, колегія суддів з висновком суду про залишення позовної заяви без розгляду не може погодитись з наступних підстав.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, у червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 від 28 серпня 1997 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, та визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок у порядку спадкування за заповітом (а.с. 3 - 5).

Ухвалою Ямпільського районного суду Сумської області від 13 червня 2018 року було відкрито провадження у даній справі, а позовну заяву ОСОБА_1 було прийнято до розгляду і призначено підготовче засідання на 25 червня 2015 року (а.с. 39).

Ухвалою цього ж суду від 25 червня 2018 року у підготовчому судовому засіданні була оголошена перерва до 12 липня 2018 року. При цьому, було зобов'язано позивача в строк до 12 липня 2018 року подати до суду належним чином завірений переклад на російську мову позовної заяви та доданих до неї документів в двох екземплярах, оскільки з'ясовано, що відповідачем по справі є громадянин Російської Федерації ОСОБА_3, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2. Позивачу також було роз'яснено, що у разі неподання витребуваних судом документів, суд на підставі ч. 9 ст. 257 ЦПК України має залишити позов без розгляду (а.с. 44).

Разом з тим, зобов'язуючи позивача надати до суду належним чином завірений переклад на російську мову позовної заяви та доданих до неї документів, суд першої інстанції не взяв до уваги положень Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, яка ратифікована в Україні відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 10 листопада 1994 року та набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, у тому числі і з Російською Федерацією.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 2 ст. 13 та с. 17 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року запитувана установа юстиції здійснює вручення документів відповідно до порядку, що діє в її державі, якщо документи, що вручаються, написані на її мові або російською мовою або

забезпечені завіреним перекладом на ці мови. В іншому випадку вона передає документи одержувачеві, якщо він згодний добровільно їх прийняти. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів. У відношеннях один з одним при виконанні цієї Конвенції установи юстиції Договірних Сторін користуються державними мовами Договірних Сторін або російською мовою.

Згідно з п. 2.3. Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 27 червня 2008 року № 1092/5/54 доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України. Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України. Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову. У відповідних випадках документи, що підлягають врученню, можуть бути складені або перекладені на ту мову, яку, як є підстави вважати, розуміє особа, якій необхідно вручити документи. Це окремо визначається судом України у дорученні.

У Рішенні Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп роз'яснено, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав та свобод.

Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Матеріали справи не містять даних про те, що відповідач ОСОБА_3 у добровільному порядку відмовилась прийняти позовну заяву та додані до неї документи, складені українською мовою, через те, що вона їх не розуміє.

Згідно вимог п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 10 ст. 84 ЦПК України визначено, що у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Виходячи з матеріалів справи, 25 червня 2018 року представник позивача звернувся до суду із заявою, в якій просив надати оригінали документів для їх перекладу на російську мову та засвідчення у встановленому законом порядку (а.с. 49), а 11 липня 2018 року у своїй заяві адвокат ОСОБА_2 просив суд відкласти проведення судового засідання на інший день у зв'язку з його зайнятістю по кримінальному провадженню в Ямпільському районному суді Сумської області, на підтвердження чого надав повідомлення суду (а.с. 51 - 52).

Однак, вирішуючи питання про залишення позовної заяви без розгляду суд, належним чином не з'ясував поважності причин неподання витребуваних доказів, не взяв до уваги заяви представника позивача адвоката ОСОБА_2, в тому числі і щодо відкладення розгляду справи, тому безпідставно обмежив право позивача на судовий захист.

Отже, ураховуючи, що оскаржувана ухвала, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона на підставі ст. 379 ч. 1 п. 4 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 6; 379 ч. 1 п. 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Ямпільського районного суду Сумської області від 12 липня 2018 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за заповітом скасувати, а справу направити для продовження розгляду до цього ж суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Хвостик С.Г.

Судді: Криворотенко В.І.

Собина О.І.