РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/17002/18

Провадження №: 2/755/6516/18

м. Київ

"13" грудня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

судді Шевченко В.М.,

за участю секретаря судового засідання Сіренко Д.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами

цивільну справу № 755/17002/18

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання договору дарування недійсним,

учасники справи - не з'явились,

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд визнати недійсним договір дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05.04.2016, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В. та реєстровим №472, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 05.04.2016 та договір про внесення змін до договору дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 06.04.2016, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В. та реєстровим №472, та зареєстрованим №499.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.11.2015 між нею та ПАТ «КБ «Хрещатик» було укладено договір № 225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США із щомісячною сплатою процентів строком на тринадцять місяців (надалі - договір банківського вкладу), за яким банк прийняв грошові кошти від вкладника в сумі 91500,00 доларів США на термін з 31.11.2015 по 30.11.2016, за що банк зобов'язувався нараховувати та сплачувати проценти, та в останній день терміну розміщення повернути вкладнику внесену суму та нараховані проценти. За умовами цього договору вкладник мала право передавати свої повноваження на розпорядження вкладом і процентами по ньому іншій особі на підставі довіреності, оформленої в Банку, або в іншому порядку, згідно з чинним законодавством України. 05.04.2016 між сторонами було укладено договір дарування грошових коштів на депозитному рахунку, за яким дарувальним подарував обдаровуваному грошові кошти в сумі 7038,46 доларів США, що є еквівалентним 182929,61 грн, які знаходяться на депозитному рахунку дарувальника № НОМЕР_3 в ПАТ «КБ «Хрещатик», і є 1/3 частиною Депозитного вкладу дарувальника та розміщені в зазначеній банківській установі на підставі Договору № 225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США від 30.11.2015. Постановою Правління НБУ від 04.04.2016 р. №231/БТ «Про віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії проблемних» НБУ віднесено ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії проблемних. Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «КБ «Хрещатик» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05 квітня 2016 р. до 04 травня 2016 р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «Хрещатик», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків строком на один місяць з 05.04.2016 до 04.05.2016 включно. В порушення умов Договору від 30.11.2015 року ПАТ «КБ «Хрещатик» не повернув позивачу суму вкладу та проценти, передбачені договором. На момент укладання Договору дарування від 05.04.2016 року позивачу не було відомо про те, що 04.05.2016 року постановою Правління НБУПАТ «КБ «Хрещатик» віднесено до категорії проблемних, оскільки таке рішення є банківською таємницею, при цьому банк має вживати всіх передбачених законом заходів для її збереження, а коло осіб, яким можливе надання такої інформації, обмежене, і клієнти банку до кола таких осіб не входять. Відповідач вважає, що 1/13 частина депозитного вкладу за договором банківського вкладу від 30.11.2015 року належить їй згідно договору дарування від 05.04.2016 року. Однак, відповідно до листа ПАТ «КБ «Хрещатик» від 01.09.2017 р. №2-2/4032 кошти, що знаходились на депозитному рахунку згідно договору банківського вкладу були списані з особового рахунку позивача, що позбавляє можливості прийняти дарунок відповідачем за договором дарування від 05.04.2016 р. Разом з тим, запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» унеможливлює настання реальних правових наслідків, що обумовлені Договором дарування від 05.04.2016 р.

30.11.2018 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1, до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін та встановлено сторонам строк на реалізацію процесуального права подачі заяв по суті позовних вимог. (а.с. 31-32)

13.12.2018 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому він визнає позов у повному обсязі, оскільки відповідач дійсно позбавлений можливості замінити позивача у правовідносинах, що склались між останнім та ПАТ «КБ «Хрещатик» за договором банківського вкладу та відкрити депозитний рахунок цій банківській установі з причин перебування банку в ліквідаційній процедурі і стати власником 1/13 частини депозитного вкладу за договором дарування.

В судове засідання позивач не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі.

В судове засідання відповідач не з'явився, однак представник відповідача подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без участі відповідача.

Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

30.11.2015 між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_1 було укладено договір № 225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США із щомісячною сплатою процентів строком на тринадцять місяців (надалі - договір банківського вкладу), за яким банк прийняв грошові кошти від вкладника в сумі 91500,00 доларів США на термін з 31.11.2015 по 30.11.2016, за що банк зобов'язувався нараховувати та сплачувати проценти, та в останнійдень терміну розміщення повернути вкладнику внесену суму та нараховані проценти. За умовами цього договору вкладник мала право передавати свої повноваження на розпорядження вкладом і процентами по ньому іншій особі на підставі довіреності, оформленої в Банку, або в іншому порядку, згідно з чинним законодавством України (пп.2.4.2 п.2.4) (а.с.11-13).

05.04.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування грошових коштів на депозитному рахунку, за яким дарувальник подарував обдаровуваному грошові кошти в сумі 7038,46 доларів США, що є еквівалентним 182929,61 грн, які знаходяться на депозитному рахунку дарувальника № НОМЕР_3 в ПАТ «КБ «Хрещатик», і є 1/13 частиною Депозитного вкладу дарувальника та розміщені в зазначеній банківській установі на підставі Договору № 225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США від 30.11.2015 (а.с.9).

06.04.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін до договору дарування грошових коштів на депозитному рахунку, яким основний договір було доповнено п.12 наступного змісту: «Дарувальник наділяє Обдаровуваного всіма правами вкладника за договором № 225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США від 30.11.2015 в частині набутих у власність за даним договором дарування грошових коштів в сумі 1038,46 доларів США, що є еквівалентним 182929,61 грн, які є 1/3 частиною депозитного вкладу дарувальника (а.с.10).

Отже, укладання 05.04.2016 договору дарування від 1/13 частини банківського депозиту за Договором № 225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США із щомісячною сплатою процентів строком на тринадцять місяців відповідало умовам депозитного договору на момент укладання.

На звернення позивача від 30.08.2017 щодо надання інформації про суму акцептованих вимог та щодо черговості, 01.09.2017 ПАТ «КБ «Хрещатик» повідомив, що на підставі постанови Правління НБУ від 05.04.2016 №234 «Про віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 05.04.2016 №463 про запровадження у ПАТ «КБ «Хрещатик» з 05.04.206 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації до 04.06.2016. З 06.06.2016 по 05.06.2018 розпочато процедуру ліквідації банку. Позивача не було включено до реєстру вимог кредиторів через неподання ним відповідної заяви, та роз'яснено, що будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню в судовому порядку (а.с.14).

Пунктом 6 ч. 1 ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею.

Позивач в позові зазначає, що в порушення умов договору банківського вкладу від 30.11.2015 ПАТ «КБ «Хрещатик» не повернув їй ні суму вкладу у розмірі 91500,00 доларів США, ні проценти, передбачені договором, і тому вона має намір позиватись до власників ПАТ «КБ «Хрещатик» з вимогою повернути кошти, що були розміщені на депозитному рахунку.

Відповідач звернулася до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про включення її в реєстр кредиторів ПАТ «КБ «Хрещатик», однак відповідно до відповіді Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №21-036-30456/16 на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку відповідач не обліковувався, як вкладник депозитного рахунку, і тому не підлягають відшкодуванню Фондом операції, не відображені за даними банку (а.с.15).

Отже, відповідач позбавлена можливості звернутися до ПАТ «КБ «Хрещатик», як до належного позивача у правовідносинах, які склалися між позивачем та ПАТ «КБ «Хрещатик» згідно договору банківського вкладу.

29.09.2017 відповідач звернувся до позивача з вимогою, в якій зазначив, що фактично кошти за Договором дарування від 05.04.2016 він не отримував і вимагав передати йому оригінал примірника позивача Договору банківського вкладу від 30.11.2015, як необхідний доказ для звернення до суду, передбачений ч.4 ст. 722 ЦК України - документ, що посвідчує належність дарувальникові предмета договору дарування (а.с.17,18).

У своїй відповіді на вимогу від 03.10.2017 позивач зазначив, що 04.05.2016 ПАТ «КБ «Хрещатик» віднесено до категорії проблемних, а 05.04.2016 в ПАТ «КБ «Хрещатик» була запроваджена тимчасова адміністрація і настання реальних правових наслідків за умовами договору є неможливими (а.с.19-21).

Позивач, як власник депозитного вкладу за договором банківського вкладу у розмір 91500,00 доларів США фактично не передав предмет дарування за договором дарування від 05.04.206 і залишається реальним власником депозитного вкладу, що був розміщений у ПАТ «КБ «Хрещатик».

Примірник договору банківського вкладу від 30.11.2015 належить позивачу, як і вклад за цим договором, в тому числі і сума 7038,46 доларів США, що є 1/13 частиною всього депозитного вкладу, що було підставою відмови позивача надавати відповідачу оригінал договору банківського вкладу від 30.11.2015.

Тому відповідач позбавлений можливості замінити позивача у правовідносинах, що склались між останнім та ПАТ «КБ «Хрещатик» за договором банківського вкладу та відкрити депозитний рахунок в ПАТ «КБ «Хрещатик» з причин перебування банку в процесі ліквідації і стати власником 1/13 депозитного вкладу за договором дарування від 05.04.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів.

Згідно з ч 1 ст. 717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч. 1 ст. 718 Цивільного кодексу України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Частиною 1 статті 722 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття.

За умовами Договору дарування від 05.04.2016 р. позивач подарувала 1/13 частину банківського депозиту, що знаходились на її депозитному рахунку за Договором№ 225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США із щомісячною сплатою процентів строком на тринадцять місяціввід 30.11.2015 року у ПАТ «КБ «Хрещатик».

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Відповідно до пункту 1.1 глави 1 «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого Постановою Правління Національного банку України 03.12.2003 № 516 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 р. за № 1256/8577 (далі - Положення №516), вклад (депозит) - це грошові кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті або банківські метали, які банк прийняв від вкладника або які надійшли для вкладника на договірних засадах на визначений строк зберігання чи без зазначення такого строку (під процент або дохід в іншій формі) і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з пунктом 1.2 глави 1 Положення №516 договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку.

Договором банківського вкладу (депозиту) може бути передбачено внесення грошових коштів або банківських металів на інших умовах їх повернення. Умови цього договору не можуть суперечити законодавству України.

Пунктом 2.1 глави 2 Положення №516 визначено, що грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Відповідно до пункту 2.2 глави 2 Положення №516 додержання письмової форми договору є обов'язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником.

У зв'язку із запровадженням у ПАТ «КБ «Хрещатик» тимчасової адміністрації на підставі статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочав процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України".

Наслідки запровадження тимчасової адміністрації встановлені статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту).

Днем початку процедури виведення ПАТ «КБ «Хрещатик» є 05.04.2016 р. і саме з цього дня були зупинені всі повноваження органів управління ПАТ «КБ «Хрещатик», що унеможливило виконати умови Договору дарування від 05.04.2016 р. та відкрити рахунок банківського вкладу (депозиту) на ім'я відповідача у ПАТ «КБ «Хрещатик».

Листом від 01.09.2017р. за №2-2/4032 ПАТ «КБ «Хрещатик» повідомило позивача про прийняття Правлінням Національного банку України рішень «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банку «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» №463 від 05.04.2016 р. та «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банку «Хрещатик» №46-рш від 02.06.2016 р. Процедура ліквідації триває з 06.06.2016 року по 05.06.2018 року.

Тобто позивач дізналася про розпочату процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» після того як уклала Договір дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05.06.2016 року.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05 квітня 2016 р. №234 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банку «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 квітня 2016 р. «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням, розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банку «Хрещатик» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05 квітня 2016 р. до 04 травня 2016 р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «Хрещатик», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_5 строком на один місяць з 05 квітня 2016 р. до 04 травня 2016 р. включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 02 червня 2016 року № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банку «Хрещатик»» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03 червня 2016 року № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Відповідно до листа ПАТ «КБ «Хрещатик» від 01.09.2017 р. №2-2/4032 кошти, що знаходились на депозитному рахунку згідно Договору банківського вкладу були списані з особового рахунку позивача, що позбавляє можливості прийняти дарунок відповідачем за Договором дарування від 05.04.2016 р.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202 ЦПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

З урахуванням вимог ст. 4 Цивільного кодексу України, зміст правочину має відповідати: Цивільному кодексу України; іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільному кодексу України; актам Президента України у випадках, встановлених Конституцією; постановам Кабінету Міністрів України; актам органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим, що видаються у випадках і в межах, встановлених Конституцією та законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про національний банк України» Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Таким чином, враховуючи загальні принципи цивільного права, правочини не повинні суперечити положенням законів, галузевих законодавчих актів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції, в тому числі рішенням Правління Національного банку України.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з Договором дарування від 05.04.2016 р. Дарувальник наділяє Обдаровуваного всіма правами вкладника за договору №225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США від 30.11.2015 року, в частині набутих у власність за даним Договором дарування грошових коштів в сумі 7038,46 доларів США, що еквівалентно 182929,61 грн., які є 1/13 (однією тринадцятою) частиною депозитного вкладу Дарувальника.

Однак запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» унеможливлює настання реальних правових наслідків, що обумовлені Договором дарування від 05.04.2016 р.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В свою чергу ст. 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме:

1.Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Пунктом п'ятим постанови Пленуму Верхового Суду України від 06.11.2009 N9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зокрема, встановлено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Аналізуючи положення Договору дарування від 05.04.2016 року та ту обставину, що 04.05.2016 року ПАТ «КБ «Хрещатик» віднесено до категорії проблемних, а 05.04.2016 року в ПАТ «КБ «Хрещатик» була запроваджена тимчасова адміністрація, вбачається, що настання реальних правових наслідків за умовами Договору дарування є неможливим.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З вищезазначених норм слідує, що суди повинні належним чином обґрунтовувати свої рішення.

Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі.

Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення даного позову та визнання недійсним договору дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05 квітня 2016, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В. та реєстровим № 472, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та договір про внесення змін до договору дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05 квітня 2016, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В. та реєстровим № 499.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок державу у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивач є інвалідом ІІ групи (а.с. 22, 29), відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» її звільнено від сплати судового збору, осіб, які понесли судові витрати по даній справі не встановлено, судом не вирішуються питання про судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 202, 203, 215, 236, 526, 638, 717, 718, 722, 1058 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 89, 141, 209, 265, 268, 272, 274-279, 354, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним Договір дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05 квітня 2016, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В. та реєстровим № 472, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та договір про внесення змін до договору дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05 квітня 2016, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В. та реєстровим № 499.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва у строки, встановлені статтею 354 ЦПК України.

Інформацію стосовно справи, що розглядається, можна отримати за адресою: м. Київ, вул. І. Сергієнка, 3, та на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud2604.

Позивач: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_2, поштова адреса: 08113, АДРЕСА_3

Відповідач: ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_2, адреса реєстрації: АДРЕСА_1.

Складення повного тексту - 18.12.2018.

Суддя В. Шевченко