Справа № 349/2358/13-ц
Провадження № 22-ц/779/955/2018
Головуючий у 1 інстанції Могила Р. Г.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів:

головуючого: Матківського Р.Й.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря: Капущак С.В.

з участю: представника акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про видачу дубліката виконавчого документа, поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа до виконання з апеляційною скаргою представника акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на ухвалу Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2018 року, постановленої суддею Могила Р.Г.,-

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для предявлення його до виконання.

Заяву обґрунтував тим, що 16 січня 2014 року Рогатинським районним судом Івано-Франківської області ухвалено рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Судове рішення не виконане, виконавчий лист, що був виданий втрачено, що унеможливлює виконання рішення суду.

Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

На дану ухвалу представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, просить її скасувати та постановити нову про задоволення заяви.

Вважає, що ухвала суду є незаконною та необгрунтованою, постановленою через невідповідність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність поважних причин для поновлення строку для предявлення виконавчого листа до виконання.

Судом не враховано норми ст. 433 ЦПК України та п.17.4 Перехідних положень ЦПК України та вимоги ЗУ «Про виконавче провадження», а також обставини справи.

Згідно довідки Рогатинського РВ ДВС від 15.05.2018 року виконавчий лист про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 у відділі не перебуває. Тобто, факт втрати виконавчого листа визнаний представниками сторін, тому дана обставина доказуванню не підлягає.

Постановою ДВС від 25.07.2014 року виконавчий лист повернуто, однак на адресу стягувача оригінал виконавчого лист з постановою не надходив, що є обєктивною та поважною причиною пропуску строку, тому є законні підстави для його поновлення.

Строк для предявлення необхідно рахувати з 25.07.2014 року до 25.07.2017 року. Однак, суд не врахував, що втрата виконавчого листа сталася не з вини стягувача. ДВС не надало суду доказів про направлення виконавчого листа банку.

Крім того, відмова у видачі дубліката виконавчого листа призведе до порушення прав банку, який не зможе реалізувати своє право на повернення грошових коштів.

Вислухавши, суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, яка вимоги скарги підтримала, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За статтею 367 ЦПК, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні заяви представника банку, суд першої інстанції дійшов висновку, що стягувач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа після закінчення строку, встановленого для предявлення виконавчого документа до виконання. У заяві представником банку не наведено жодної причини, яка могла би бути визнана судом як поважною для поновлення строку для предявлення виконавчого листа до виконання.

Відповідно до п. 17.4 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. За наявності даних про втрату виконавчого листа, суд має право поновити стягнення, видавши виконавчий лист.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст.433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2014 року задоволено повністю позов ПАТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку 19 637, 84 гривень заборгованості за кредитним договором від 17 вересня 2007 року та 229,40 гривень судового збору.

Судове рішення набрало законної сили та з метою його виконання, 13 лютого 2014 року Рогатинським районним судом Івано-Франківської області видано виконавчий лист.

25 липня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» та повернуто виконавчий документ стягувачу.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Суд зазначених вимог процесуального закону не врахував, при цьому не перевірив чи фактично стягував отримав постанову про повернення виконавчого документа, що має суттєве значення для поновлення строку. Для з»ясування цих обставин суд першої інстанції не витребував для огляду матеріали виконавчого провадження, оскільки заявник заперечує факт отримання документів із ДВС. Тому, суд першої інстанції зазначених обставин не зясував та не перевірив і передчасно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до п.4 ч.1ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За наведених обставин ухвала суд першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду даного питання.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Ухвалу Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2018 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 31 серпня 2018 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

ОСОБА_3