Справа № 318/1113/18 Номер провадження №2/318/568/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2018 р. м. Камянка-Дніпровська

Камянсько-Дніпровський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Васильченка В.В.; при секретарі: Крук О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2018 року до суду надійшов позов ОСОБА_1, в якому зазначається, що на підставі рішення суду від 09.10.2008 р. він на користь ОСОБА_2 сплачує аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 03.10.2008 р. і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що його матеріальний стан змінився, оскільки він та ОСОБА_3 мають спільну дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 Він з нею хоч і проживає окремо, але приймає участь в утриманні та вихованні дитини. Він не має постійного місця роботи, не знаходиться на обліку як безробітний, має періодичний, мінливий заробіток. Просив зменшити розмір аліментів на користь ОСОБА_6 на 1/6 частину доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою сду від 07.06.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та відкрито провадження по справі.

У зазначений відповідачці ОСОБА_2 строк в ухвалі від 07.06.2018 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі остання надала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач аліментів на утримання дитини не сплачує, має заборгованість по аліментам. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з огляду на таке.

Матеріалами справи встановлено, що з позивача на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.10.2008 р. і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією рішення суду від 09.10.2008 р. (а.с. 8).

ОСОБА_1 є батьком малолітньої ОСОБА_5, 30.07.2017 р., що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЖС № 324431 від 01.08.2017 р. (а.с. 4).

Як вбачається з копії трудової книжки АХ № 303128 від 09.04.2008 р. ОСОБА_1 не працює, останній запис від 08.04.2010 р. містить інформацію про припинення виплати допомоги по безробіттю (а.с. 5-6).

Згідно копії довідки Камянсько-Дніпровської районної філії Запорізького обласного центру зайнятості від 04.05.2018 р. № 1064 ОСОБА_1 не знаходиться на обліку як безробітний (а.с. 8).

Відповідно до ч. 3 ст. 80 СК України розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено можливість зменшення або збільшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду або за домовленістю між батьками, за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81, ст. 265 ЦПК України).

Аналогічне розяснення надане і Пленумом Верховного Суду України в п. 23 Постанови «Про застосування судами окремим норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3.

При цього, з аналізу статті 192 й наданих Пленумом Верховного Суду України розяснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обовязком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.

Суд, ухвалюючи рішення, не приймає до уваги доводи позивача про те, що у нього змінився сімейний та матеріальний стан, а саме - народилась ще одна дитина донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, відсутність постійного місця роботи, оскільки позивачем при подачі позову долучено не було та в ході судового розгляду не здобуто доказів, що дані обставини призвели до погіршення його майнового стану. Навпаки, він повинен був дбати про всіх своїх дітей, незалежно від наявності чи відсутності шлюбу.

Покликання позивача на ту обставину, що він не має постійного місця роботи, має періодичний заробіток, а відтак йому важко виконувати рішення суду про стягнення аліментів в повному обсязі, судом відхиляються, оскільки з оглянутої в судовому засіданні трудової книжки АХ № 303128 ОСОБА_1 вбачається, що він був звільнений з роботи з 19.02.2009 року за власним бажанням, з даного часу пройшов значний проміжок часу, позивач мав змогу влаштуватись на іншу роботу чи стати на облік у центр зайнятості, проте такі дії позивачем вчинені не були.

Суду позивач не надав достатніх доказів скрутного матеріального становища. Той факт, що позивач непрацевлаштований та народження у нього другої дитини, на думку суду, не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, а також не звільняє його від обовязку утримувати всіх своїх дітей до досягнення ними повноліття, батьком котрих він є.

За таких обставин, судом не встановлено законних підстав, які дають право на зміну розміру аліментів на дітей.

При цьому суд враховує, що здійснюючи свої права та виконуючи свої обовязки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини (ст. 155 СК України).

Тобто вимоги позивача не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Рівність прав та обовязків чоловіка і жінки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї, регулювання сімейних відносин з максимально можливим урахуванням інтересів дитини і справедливість, добросовісність та розумність відповідно до ст. 7 СК України є одними із загальних засад сімейного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 має бути відмовлено за безпідставністю.

Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 80, 155, 181, 182, 192 СК України, ст.ст. 11, 12, 13, 76-81, 141, 229 258, 259, 264, 265, 273, 280, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. Якщо буде подано апеляційну скаргу, рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:ОСОБА_7