Справа № 346/5011/18
Провадження № 22-ц/4808/374/18
Головуючий у 1 інстанції П'ятковський В. І.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю сторін представника апелянта ОСОБА_1- ОСОБА_2

позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 12 жовтня 2018 року у складі судді П'ятковського В.І., у справі за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю після розірвання шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину сумісно набутого майна,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю після розірвання шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину сумісно набутого майна.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_5 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження та заборони передачі в іпотеку/заставу ОСОБА_1 майна, а саме земельної ділянки пл.0,1500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої в АДРЕСА_3, об»єкта незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями, спорудами та земельної ділянки, розташований в АДРЕСА_4, належних ОСОБА_1 на праві власності 3/5 частини квартири АДРЕСА_1.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовував тим, що оскільки спірні об»єкти нерухомості на даний час зареєстровані за відповідачкою ОСОБА_1 то у зв»язку з цим вона має можливість переоформити їх на інше ім»я шляхом відчуження.

Зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про встановлення факту проживання однією сім'єю після розірвання шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину сумісно набутого майна.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 12 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на земельну ділянку по АДРЕСА_5, загальною площею 650 кв. м., кадастровий номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1,; земельну ділянку в АДРЕСА_6, площею 0, 1500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1; 3/5 частини квартири по АДРЕСА_7, що належить ОСОБА_1

На вказану ухвалу ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Просить ухвалу скасувати, постановите нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Вказує, що задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції не здійснив належну оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, та безпідставно, за відсутності доказів задовольнив його заяву про забезпечення позову, чим спричинив порушення її прав та інтересів.

Зазначила, що заявник не надав суду першої інстанції жодних доказів, що нею в даний час вчиняються дії по відчуженню належного їй рухомого майна.

У відзиві на апеляційну скаргу заявник ОСОБА_4 зазначив, що ухвала суду першої інстанції є законною, а його доводи щодо необхідності вжиття відповідних заходів є обґрунтованими.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.

Заявник ОСОБА_4 заперечив вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи вимоги заяви суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог позивача.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується.

Згідно вимог ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Окрім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 жовтня 2018 року ОСОБА_3 подав до Коломийського міськрайонного суду позов до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім»єю після розірвання шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на ? частину сумісно набутого майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що після розірвання шлюбу у 2010 році проживав у фактичних шлюбних відносинах із відповідачкою по справі. За час перебування в шлюбі ними було набуто нерухоме майно на загальну суму 3 398 400 грн., яке було оформлено на дружину.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачці на праві власності належить об»єкт незавершеного будівництва - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка по АДРЕСА_5, Івано-Франківської області, загальною площею 650 кв. м., кадастровий номер НОМЕР_2, що підтверджується копією Державного акту на право власності на землю від 19 грудня 2008 року серія НОМЕР_3.

Крім того ОСОБА_1 належить земельна ділянка загальною площею 0, 1500 га, кадастровий номер НОМЕР_1 в АДРЕСА_6, що підтверджується договором купівлі-продажу від 11 лютого 2010 року.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду.

З огляду на те, що позивач пред»явив позов до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю після розірвання шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину набутого майна, а саме просив визнати за ним право власності на ? частини земельної ділянки площею 0,1500 га , що розташована в селищі Печеніжин, на об»єкт незавершеного будівництва житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також на земельну ділянку загальною площею 650 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_8 та про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 249216 грн. коштів вкладених у капітальний ремонт квартири АДРЕСА_2 - то вжиті судом заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказані об»єкти є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Колегія суддів вважає, що вжиті судом заходи забезпечення позову є співмірними із предметом позову, між ними існує тісний зв»язок, оскільки такі заходи спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог, натомість відмова у забезпеченні позову може утруднити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Посилання апелянта на те, що позивач пред»явив завідомо безпідставний позов, а тому такий не може бути підставою для забезпечення позову не заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставини стосуються фактичних обставин справи, та не є предметом розгляду при вирішенні питання про забезпечення позову.

Доводи апелянта про те, що заява ОСОБА_3 про забезпечення позову не містить пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення не дає підстав для висновку про необґрунтованість вимог заявника про забезпечення позову.

Суд, відповідно до положень ч.1 ст. 154 ЦПК України, може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Апелянт не зазначив в чому саме можуть полягати збитки, що можуть бути спричинені забезпеченням позову шляхом накладення арешту на об»єкти нерухомості, які є предметом судового спору між сторонами.

Крім того, апелянт не позбавлена права звернутись у встановлено законом порядку із заявою про зустрічне забезпечення.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, а тому підстави для її скасування відповідно до положень ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 12 жовтня 2018 року - без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2018 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

Л.В. Ясеновенко