Справа № 559/451/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2018 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області,

в складі головуючого судді Ралець Р.В.

секретаря Протас Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що згідно рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12 листопада 2014 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На даний ча відповідач не працює та аліменти не сплачує.

Визначений судовим рішенням розмір аліментів є недостатнім для нормального матеріального забезпечення дітей. Просить змінити розмір аліментів та стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі на утримання сина в розмірі 1000 гривень, на утримання дочки в розмірі 800 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття.

Відповідачем до суду не з»явився, повернулися конверти з поштовою відміткою «за закінченнм терміну зберігання»

Дослідивши докази, суд дійшов наступного висновку.

Згідно свідоцтва про народження серії І-ГЮ № 165592 ОСОБА_4 народилася 07 червня 2012 року, ОСОБА_3 народився 27.07.2009 року. Їхніми батьками є сторони у справі (а.с.5).

Шлюб між сторонами розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 14 січня 2010 (а.с.13-14).

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12 листопада 2014 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.10).

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Згідно до положень ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов»язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов»язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем до суду не надано жодного доказу у підтвердження зміни її матеріального стану та можливості відповідачем сплачувати аліменти у розмірі, визначеному у позовних вимогах.

Враховуючи зміну розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов'язку батьків щодо утримання дитини, зміну матеріального становища сторін, суд вважає, що є підстави для зміни розміру визначених раніше судом аліментів на тверду грошову суму до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду від 15.05.2006 року № 3 про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 4, 10, 18, 76, 95, 133, 141, 258, 263-265 ЦПК України, ст.ст.180, 182, 184, 192 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів задоволити частково.

Збільшити розмір аліментів, шляхом зміни способу їх присудження, визначеного рішенням Дубенського міськрайонного суду від 12 листопада 2014 року та стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя: м. Дубно вул. Семидубська, 2/52, Рівненської області) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, жительки: с. Майдан, Дубенського р-ну, Рівненської області, ІПН НОМЕР_1), аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з наступною індексацією, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог-відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Рівненської області через Дубенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: