ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4472/18 Номер провадження 22-ц/814/643/18Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж.В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 -адвоката ОСОБА_3

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 жовтня 2018 року у складі судді Кузіної Ж.В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів за минулий час.

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що у період з 08 липня 2009 року до 25 січня 2016 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 У шлюбі у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розігрівання шлюбу, за усною домовленістю між сторонами, позивач позову про стягнення аліментів до суду не подавала, а відповідач зобов'язався в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання сина.

Оскільки матеріальну допомогу відповідач надавав нерегулярно, судовим наказом Київського районного суду м. Полтави від 01 червня 2018 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до повноліття дитини, починаючи з 14.05.2018 року.

Відповідач тривалий час ухилявся від виконання обов'язку щодо утримання сина, хоча є працездатним за віком та станом здоров'я, у відповідь на звернення позивача погрожував відібранням дитини, у зв'язку із чим позивач просила стягнути з відповідача аліменти на малолітнього сина ОСОБА_5 за минулий час, а саме: починаючи з 01 січня 2017 року до 14 травня 2018 року з урахуванням пені в сумі 4782 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11 жовтня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем на підтвердження своїх вимог не надано належних доказів щодо звернення до відповідача з приводу надання матеріальної допомоги на утримання сина та ухилення останнього від надання таких коштів.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник позивача адвокат ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд неповно з'ясував фактичні обставини справи та не надав належної оцінки наявним доказам, а тому рішення є незаконним та необґрунтованим.

Вказує, що суд безпідставно прийшов до висновку про недоведення позовних вимог позивачем, оскільки позивач надала суду належні та достатні докази на підтвердження звернень до відповідача з приводу надання матеріальної допомоги на утримання сина, з яких також вбачається факт ухилення відповідача від надання таких коштів, що залишено судом першої інстанції без уваги.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

По справі встановлено, що з 08.07.2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_7 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25.01.2016 року.

Сторони є батьками малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1.

Сторонами не заперечується, що після розірвання шлюбу дитина проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні.

Судовим наказом Київського районного суду м. Полтави від 01 червня 2018 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до повноліття дитини, починаючи з 14.05.2018 року.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 зазначала, що вона потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, оскільки утримує самостійно спільну дитину. Відповідач ОСОБА_4 матеріальну допомогу на утримання сина надає не регулярно, хоча спроможний надавати таку допомогу, на її звернення з приводу такої допомоги реагує агресивно та погрозами про відібрання дитини.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення його від надання матеріальної допомоги сину, а також обставин, які перешкоджали позивачу вирішити питання стягнення аліментів у судовому порядку.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується в повному обсязі, виходячи з наступного.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України закріплено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду у разі недосягнення такої домовленості відповідно до статті 181 СК України.

Згідно частини 2 статті 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

З аналізу зазначеної норми випливає, що аліменти за минулий час можуть бути стягненні у випадку надання позивачем доказів про вжиття заходів для одержання аліментів з відповідача та свідомого ухилення останнього від надання утримання дитині.

За правилами статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У спірних правовідносинах обов'язок доказування факту вжиття заходів щодо добровільної сплати аліментів відповідачем та його ухилення від виконання обов'язку по утриманню покладається на позивача.

Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що нею вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача, а останній створював перешкоди для стягнення аліментів.

Листування в соціальних мережах не є такими доказами та обґрунтовано не взяті судом першої інстанції до уваги.

Інших доказів матеріали справи не містять.

Апеляційний суд погоджується також з висновками суду першої інстанції про безпідставність вимоги про нарахування пені, оскільки відповідно до вимог частини 1 статті 196 СК України право на стягнення неустойки (пені) має одержувач аліментів у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками.

Оскільки по справі не встановлено факту існування між сторонами домовленості щодо сплати відповідачем аліментів за минулий час та виникнення з його вини заборгованості, вимога щодо стягнення пені є безпідставною.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну оцінку, підстави для переоцінки доказів апеляційним судом відсутні.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону, наданим сторонами доказам, обставинам справи й підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 -адвоката ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна