Дата документу Справа №
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2018 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 310/4499/17

Провадження №22-ц/778/2496/18

Апеляційний суд Запорізької області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Подліянової Г.С.,

за участю секретаря судового засідання Бурима В.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 квітня 2018 року в складі судді Крамаренка А.І. в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: орган опіки та піклування Бердянської районної державної адміністрації, про виселення без надання іншого житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення, який був уточнений 27.09.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку №25 по вул. Виноградна, в с. Азовське Бердянського району Запорізької області, яка складається з кімнати №4 площею 18,4 кв.м. та кімнати №3 площею 16,7 кв.м.

З лютого 2015 року він два місяці проживав у сина в м. Калуш Івано-Франківської області та в подальшому був вимушений повернутися додому. Проте, потрапити до свого будинку він не зміг, оскільки відповідач ОСОБА_2 з дітьми без його дозволу та згоди, самочинно, зайняла його частину будинку, змінила замки на вхідних дверях, на його прохання дати можливість користуватися будинком не реагує, чим чинить йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи зазначене, просив усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження 1/2 частиною належного йому житлового будинку №25 по вул. Виноградна в селі Азовське Бердянського району Запорізької області, яка належить йому на праві власності, шляхом виселення ОСОБА_2 та її дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, із належної йому 1/2 частини вказаного житлового будинку без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 квітня 2018 року позов задоволено.

Усунено перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження 1/2 частиною житлового будинку №25 по вул. Виноградна в селі Азовське Бердянського району Запорізької області, яка належить йому на праві власності, шляхом виселення ОСОБА_2 та її дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, із належної ОСОБА_1 1/2 частини житлового будинку №25 по вул. Виноградна в селі Азовське Бердянського району Запорізької області без надання іншого жилого приміщення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вона не займала самоправно спірне жиле приміщення. Суд неналежним чином здійснив виклик до суду відповідача в судове засідання, призначене на 18.04.2018 року. Суд не допитав в якості свідка ОСОБА_7, яка мала підтвердити те, що між відповідачем та позивачем була домовленість щодо порядку користування спірним помешканням.

Позивач не скористався своїм правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_2 надіслала письмову заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності ( а.с. 211).

Представник органу опіки та піклування Бердянської районної державної адміністрації до суду апеляційної інстанції не зявився, повідомлений про місце та час розгляду справи згідно до вимог ст..ст.128,130 ЦПК України ( а.с.205).

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, враховуючи положення ч.2 ст.. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши в засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки належних та допустимих доказів придбання ОСОБА_2 у ОСОБА_1 житлового будинку, а також доказів наявності домовленостей між сторонами щодо права відповідачів користуватися спірною частиною житлового будинку суду не надано, тому відповідачі чинять перешкоди позивачу у користуванні належною йому 1/2 частиною житлового будинку та підлягають виселенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що право власності на 1/2 частину житлового будинку №25 по вул. Виноградна (до перейменування вул. Дімітрова) в селі Азовське Бердянського району Запорізької області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.04.2012 року зареєстровано за ОСОБА_1, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 25.04.2012 року (а.с. 19, 131-132).

Згідно будинкової книги для прописки громадян, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_4 (до перейменування вул. Дімітрова) в селі Азовське Бердянського району Запорізької області, ОСОБА_1 належить ? частина зазначеного будинку. Також ОСОБА_1 зареєстрований за вказаною адресою (а.с.21-24).

Згідно рішення Бердянського районного суду Запорізької області від 18.11.1985 року та ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02.03.2009 року належна ОСОБА_1 1/2 частка вказаного вище житлового будинку складається з: кімнати №3 площею16,7 кв.м., кімнати №4 площею18,4 кв.м., колодязя «Г» (а.с. 13-18).

Згідно з довідкою КПТІ Бердянської міської ради від 06.03.2018 року №109 відомості щодо реєстрації права власності на іншу частину будинку в інвентаризаційній (реєстраційній) справі відсутні (а.с. 123).

В зазначеному вище житловому будинку проживають: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі як адресу фактичного проживання зазначено: вул. Виноградна, буд. 25, с. Азовське (Луначарське), Бердянський район, Запорізька області.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 отримує судові повістки за вищевказаною адресою.

ОСОБА_2 не заперечує те, що вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 (Луначарське), Бердянський район, Запорізька області.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Азовської сільської ради Бердянського району Запорізької області № 1965 від 19.10.2017 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_7 та має дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, - зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_9; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_10, - зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_9; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_11 зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_12 (а.с. 88).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з вимогами статей 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду із вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

За змістом ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

За роз'ясненнями, викладеними у п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосування положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з такого.

Відповідно до положень статей 391,396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Отже підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1,2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо відсутності належних та допустимих доказів наявності надання дозволу ОСОБА_1 на проживання відповідачів у належній йому на праві власності 1/2 частини житлового будинку №25 по вул. Виноградна в селі Азовське Бердянського району Запорізької області, а також наявності домовленості між ними щодо користування спірним помешканням.

Також в матеріалах справи відсутні допустимі докази щодо придбання ОСОБА_2 у ОСОБА_1 1/2 частини спірного житлового будинку.

Твердження апеляційної скарги про те, що відповідач була позбавлена надати докази щодо правомірності користування спірним житловим приміщенням, оскільки в судове засідання призначене на 18 квітня 2018 року не була повідомлена, є неприйнятними.

Відповідно до вимог чч.2,3 ст 27 ЦПК України ( в редакції 2004 року) особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно ч.3 ст. 83 та ч.1 ст..44 ЦПК України ( в редакції від 03.10.2017року) відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як вбачається в матеріалів справи, відповідач особисто та через свого представника приймала участь в судових засіданнях в суді першої інстанції, призначених на 05.09.2017р, 29.09.2017р., 02.02.2018 р., 19.02.2018 р. За клопотанням представника відповідача допитувались свідки, інших клопотань не заявлялось, інших доказів на підтвердження своїх заперечень проти позовної заяви відповідачем та її представником не надавалось.

Окрім того, будь-яких доказів із зазначенням поважності причин їх ненадання до суду першої інстанції, до апеляційної скарги не представлено.

До того ж, відповідач, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явилася та доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги не подала, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності , тобто скористалась своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_13; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: с. Азовське, вул. Гагаріна, 44., суд першої інстанції відповідно до вимог чинного законодавства дійшов вірного висновку, що відповідачі чинять перешкоди позивачу у здійсненні права користування належною йому власністю, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги, що судом не було допитано як свідка ОСОБА_7, то з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції неодноразово направлялись судові повістки на адресу, яка була зазначена відповідачем в клопотанні про виклик свідків, про поштові конверти повернулись до суду з поміткою «за закінченням терміну зберігання» , а відповідач та її представник не забезпечили явку свідка в судове засідання (а.с. 59, 74, 97, 125, 130).

Висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та не спростовані апелянтом належним чином.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин судова колегія прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 квітня 2018 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 серпня 2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

ОСОБА_8