Справа 729/220/18
2/729/154/18 р.

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

28 серпня 2018 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

судді Бойко В.І., за участю секретаря судового засідання Шлапак Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття арешту з майна,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, просить суд зняти арешт на належне йому майно, який накладений на підставі постанови про арешт майна боржника від 12.12.2003 районного відділу ДВС Мінського районного управління юстиції, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 01.11.2017 він набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в с. Молодіжне (раніше с. Дзержинського), вул. Миру, 12, Бобровицького району Чернігівської області, який перейшов йому по праві спадщини після смерті батька ОСОБА_3 У січні 2018 року він вирішив продати належний йому будинок за вищевказаною адресою. Від нотаріуса дізнався, що існує арешт на майно. 26.02.2018 він отримав інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, единого реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта, в якій вказано, що існує тип обтяження: арешт, обєкт обтяження: невизначене майно, все майно; власник: ОСОБА_1; підстава обтяження: постанова 16/8, 12.12.2003, районний відділ ДВС Мінського районного управління юстиції.

Арешт на його майно накладений згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.12.2003, складеної державним виконавцем Примаковою Т.В. відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції, при примусовому виконанні виконавчого листа від 10.12.1999, виданого Мінським районним судом м. Києва про стягнення з його на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 26.11.1999 до повноліття дитини. У 2014 році його син досяг повноліття і стягнення аліментів припинилося. 17.02.2015 виконавче провадження закінчено. 26.01.2018 він отримав письмову інформацію від Оболонського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про те, що перевіркою даних в автоматизованій системі виконавчих проваджень за параметрами «по субєкту» встановлено, що на виконанні не перебувають виконавчі провадження, за якими боржником є ОСОБА_1. Також в листі повідомляється, що строк зберігання виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, в звязку з чим виконавче провадження знищено.

Позивач у судове засідання не зявився. У заяві до суду просив справу розглянути без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить довідка поштового відділення про закінчення терміну зберігання листа (а.с. 72, 73).

Від третьої особи районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, зазначають, що у їх на виконанні знаходилося виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 26.11.1999 до повноліття дитини. 12.12.2003 державним виконавцем винесена постанова про накладення арешту на майно ОСОБА_1. Більш детальну інформацію надати не мають можливості, оскільки матеріали виконавчого провадження знищено за закінченням терміну зберігання за період з 2001 по 2013.

Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про день та час розгляду справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не повідомив суд про поважність його неявки в судові засідання, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 280 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і обєктивному дослідженні, та керуючись законом, суд приходить до наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що арешт на майно ОСОБА_1 накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.12.2003, складеної державним виконавцем Примаковою Т.В. відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції, при примусовому виконанні виконавчого листа від 10.12.1999, виданого Мінським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 26.11.1999 до повноліття дитини (а.с. 10, 36).

Як вбачається з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, единого реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта, існує тип обтяження: арешт, обєкт обтяження: невизначене майно, все майно; власник: ОСОБА_1; підстава обтяження: постанова 16/8, 12.12.2003, районний відділ ДВС Мінського районного управління юстиції (а.с. 8-9).

Згідно інформації від Оболонського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві встановлено, що на виконанні не перебувають виконавчі провадження, за якими боржником є ОСОБА_1. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, в звязку з чим виконавче провадження знищено (а.с. 12, 13).

Підстави для зняття арешту з даного майна передбачені у ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

За правилами п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки в інший спосіб, ніж зняття арешту з майна та заборону на його відчуження, накладених на майно про арешт майна боржника від 12.12.2003 районного відділу ДВС Мінського районного управління юстиції, захистити порушене право позивача неможливо.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263-265, 268, 280, 353, 354 ЦПК України, на підставі Конституції України, ст. ст. 316, 319, 321, 328, 391 ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження», -

у х в а л и в:

Позовні вимого ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття арешту з майна задовольнити.

Зняти арешт на майно, належне ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, який накладений на підставі постанови про арешт майна боржника від 12.12.2003 районного відділу ДВС Мінського районного управління юстиції.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Чернігівської області через Бобровицький районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя В.І. Бойко