Номер провадження: 22-ц/785/8156/18
Номер справи місцевого суду: 520/9253/17
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу Одеської міської ради на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2018 року про закриття провадження по цивільній справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом приведення самочинно реконструйованої квартири у відповідність до технічної документації,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року Одеська міська рада (далі - ОМР) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, в якому просила суд зобов'язати ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом приведення за власний рахунок самочинно реконструйованої квартири АДРЕСА_1, у відповідність до технічного паспорту, виготовленого КП «ОМБТІ та РОН» станом на 22.05.2003 року та стягнути с ОСОБА_2 судові витрати на користь ОМР.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2018 року закрито провадження по цивільній справі №520/9253/17 за позовною заявою Одеської міської ради до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом приведення самочинно реконструйованої квартири у відповідність до технічної документації.

Роз'яснено Одеській міській раді її право на звернення до суду з цим позовом в порядку адміністративного судочинства.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 08 серпня 2017 року по цивільній справі №520/9253/17 за позовною заявою Одеської міської ради до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом приведення самочинно реконструйованої квартири у відповідність до технічної документації, а саме:

- Скасовано арешт на квартиру АДРЕСА_1;

- Скасовано встановлену заборону суб'єктам державної реєстрації та державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які дії пов'язані з державною реєстрацією квартири АДРЕСА_1;

- Скасовано встановлену заборону Управлінню архітектури та містобудування Одеської міської ради здійснювати реєстрацію та видачу дозвільної документації та містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на будівництво та реконструкцію квартири АДРЕСА_1;

- Скасовано встановлену заборону Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області здійснювати реєстрацію дозвільних документів на будівництво (реконструкцію) квартири АДРЕСА_1 та прийняття в експлуатацію будь-яких об'єктів нерухомості, які виникли в результаті реконструкції квартири АДРЕСА_1;

- Скасовано встановлену заборону ОСОБА_2 здійснювати будь-які дії з будівництва та реконструкції за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано Управління Державної казначейської служби України у місті Одесі Одеської області, , адреса: м. Одеса, вул. Черняхівського, 6, повернути Юридичному департаменту Одеської міської ради (код 26302537) сплачену суму судового збору в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 (нуль) копійок, який було сплачено на розрахунковий рахунок отримувача 0005, банк отримувача - ГУ ДКСУ в Одеській області (м. Одеса), МФО банку отримувача 828011, отримувач платежу - УДКСУ у м. Одесі.Київськ.р-н 22030101, код отримувача 38016923, за платіжним дорученням №634 від 29 червня 2017 року на суму 1600 гривень 00 копійок, оригінал якого зберігається в матеріалах цивільної справи №520/9253/17.

Зобов'язано Управління Державної казначейської служби України у місті Одесі Одеської області, , адреса: м. Одеса, вул. Черняхівського, 6, повернути Юридичному департаменту Одеської міської ради (код 26302537) сплачену суму судового збору в сумі 800 (вісімсот) гривень 00 (нуль) копійок, який було сплачено на розрахунковий рахунок отримувача 0005, банк отримувача - ГУ ДКСУ в Одеській області (м. Одеса), МФО банку отримувача 828011, отримувач платежу - УДКСУ у м. Одесі.Київськ.р-н 22030101, код отримувача 38016923, за платіжним дорученням №635 від 29 червня 2017 року на суму 800 гривень 00 копійок, оригінал якого зберігається в матеріалах цивільної справи №520/9253/17.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, Одеська міська рада подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду від 10.10.2018 року, просить її скасувати та направити цивільну справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017), відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону з огляду на наступне.

Закриваючи провадження у цивільній справі, суд першої інстанції виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки відносини між сторонами є публічно-правовими.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 3 пункту «б» частини першої статті 31 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Аналогічна норма закріплена у статті 14 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII «Про основи містобудування».

Відповідно до статті 7 вказаного Закону державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

У справі, яка розглядається, Одеська міська рада звернулася до суду з позовом, у якому просить суд зобов'язати ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом приведення за власний рахунок самочинно реконструйованої квартири АДРЕСА_1, у відповідність до технічного паспорту, виготовленого КП «ОМБТІ та РОН» станом на 22.05.2003 року, мотивувавши свої вимоги тим, що будівництво та реконструкція здійснені відповідачем без необхідних дозвільних документів та з недотриманням вимог зокрема законів України: «Про архітектурну діяльність», «Про регулювання містобудівної діяльності» та низки підзаконних актів.

Отже, спірні правовідносини в цій справі обумовлені реалізацією позивачем передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Здійснення такого державного контролю означає обов'язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб'єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а відтак і публічно-правову природу таких правовідносин.

Більше того, звертаючись до суду з позовом про знесення об'єкту самочинного будівництва і мотивуючи такий позов порушеннями архітектурних, містобудівних, пожежних, санітарних або інших подібних норм і правил, суб'єкт владних повноважень діє з метою захисту прав та інтересів громади або невизначеного кола осіб від можливих порушень їхніх прав та з метою запобігти можливим суспільно значимим несприятливим наслідкам порушення відповідних норм і правил, а не з метою захисту своїх приватних прав та інтересів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те , що спори, які виникають за участю суб'єкта владних повноважень з метою реалізації у спірних відносинах наданих йому законодавством владних управлінських функцій, є публічно-правовими і їх належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що об'єкти самочинного будівництва належать до об'єктів цивільних прав є неспроможними з огляду на таке.

Дійсно 15 листопада 2016 року Верховний Суд України прийняв постанову у справі № 21-1959а16, в якій дійшов висновку, що за змістом статті 177 ЦК об'єкти самочинного будівництва належать до об'єктів цивільних прав, а тому спори за позовами органів державного архітектурно-будівельного контролю про зобов'язання знесення самочинного будівництва підлягають розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, оскільки такі спори не стосуються захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов'язані з вирішенням питань щодо речових прав.

Проте Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 1519/2-787/11 зазначила про доцільність відступу від висновку Верховного Суду України в цій категорії справ з огляду на таке.

В даному випадку суб'єкт владних повноважень перебуває із особою, яка здійснила самочинне будівництво у адміністративних відносинах, оскільки діє на виконання своїх владних управлінських функцій, спрямованих на захист інтересів територіальної громади. Спір, який є предметом даного розгляду не пов'язаний з вирішенням питання щодо речового права, а є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення факту самочинного будівництва та усунення порушень шляхом знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування. Тому справа за позовом такого суб'єкта належить до компетенції адміністративних судів.

Отже, висновок суду першої інстанції про закриття провадження в цій справі з підстав, визначених у підпункті 1 частини першої статті 255 ЦПК є правильним.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена згідно вимог чинного процесуального законодавства та не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2018 року про закриття провадження по цивільній справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом приведення самочинно реконструйованої квартири у відповідність до технічної документації - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17.12.2018 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда