Справа № 462/5967/18 Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М.
Провадження № 22-ц/811/2578/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Симця В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 23 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, в якому просив стягнути з держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 25 000 грн.

Позов обґрунтовував тим, що 31 серпня 2016 року слідчим СВ Буського ВП Камянка-Буського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №70000005 від 23 листопада 2012 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13 липня 2018 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4, скасовано ухвалу Буського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2016 року, а постанову слідчого СВ Буського ВП Камянка-Буського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №70000005 від 23 листопада 2012 року, скасовано. Вказує, що у зазначеному кримінальному провадженні є двоє потерпілих, а саме: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 На його думку, слідчий Кость Х.І. вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 364 КК України, оскільки вбачає в її діях зловживання владою, службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої власної вигоди для самої себе всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам ОСОБА_4 Вважає, що внаслідок незаконних та протиправних дій слідчого Кость Х.І. та шестирічної бездіяльності органу досудового розслідування, довготривалого очікування на справедливе покарання злочинців, йому завдано значної моральної шкоди, яка полягає в нервовому стресі, переживаннях, порушенні режиму сну. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 25 000 грн.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 23 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що незаконними та протиправними діями слідчого Кость Х.І. Оліярник В.І. та Оліярнику Ю.І. було завдно значної моральної шкоди, яка полягає у нервовому стресі, переживаннях, порушеннях режиму сну, у звязку із прийняттям слідчим незаконної постанови від 31.08.2016р. про закриття кримінального провадження. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою. Тобто відповідачем у зазначених категоріях справ є держава Україна, а не посадова особа, орган державної влади чи орган місцевого самоврядування.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями субєктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою для покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Згідно розяснень, викладених у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Встановлено, що ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 13 липня 2018 року скасовано ухвалу Буського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2016 року та задоволено скаргу ОСОБА_4, а постанову слідчого СВ Буського ВП Камянка-Бузького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000005 від 23 листопада 2012 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, скасовано (а.с. 4).

Із вказаної ухвали вбачається, що зі скаргою до суду на постанову слідчого СВ Буського ВП Камянка-Бузького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження зверталась ОСОБА_4, а мотивами скасування даної постанови суд зазначив передчасність закриття кримінального провадження через неповноту досудового розслідування, в тому числі, через те, що в ході досудового розслідування не було проведено допиту заявника ОСОБА_4, та, в разі необхідності, не визначено її статус потерпілої відповідно до ст. 55 КПК України.

При цьому, відсутні будь-які відомості про позивача ОСОБА_2, зокрема, не зазначено його процесуальний статус в кримінальному провадженні №0000005 від 23 листопада 2012 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

Районний суд обґрунтовано не взяв до уваги наданий ОСОБА_2 на підтвердження статусу потерпілого в кримінальному провадженні №0000005 від 23 листопада 2012 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України лист-відповідь СУ ГУМВС України у Львівській області № 2/0-36 від 18 червня 2015 року (а.с.3), оскільки такий не може достовірно свідчити про наявність в позивача ОСОБА_2 статусу потерпілого в кримінальному провадженні №0000005 станом на дату закриття кримінального провадження слідчим СВ Буського ВП Камянка-Бузького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3

Будь-яких інших доказів на підтвердження того, що у вказаному кримінальному провадженні позивач був визнаний потерпілим суду не надано.

Крім того, позивачем не подано суду жодного доказу на підтвердження приниження його честі, гідності чи ділової репутації, моральних переживань діями слідчого СВ Буського ВП Камянка-Бузького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 23 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 13.12.2018р.

Головуючий

Судді