Провадження № 2/522/3871/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Чернявської Л.М.

При секретарі судового засідання Ткаченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за період навчання,

ВСТАНОВИВ:

Одеський державний університет внутрішніх справ звернувся 29 вересня 2016 року до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Одеського державного університету внутрішніх справ витрати на навчання в сумі 49298 гривень 17 копійок та судовий збір.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що ОСОБА_1, у 2009 році був зарахований курсантом Одеського державного університету внутрішніх справ, поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання. На виконання вимог ст. 18 Закону України «Про міліцію», Указу Президента України № 77/96 від 23.01.1996 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 992 від 22.08.1996, та Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, затвердженого наказом МВС України № 150 від 14.05.2007, між Університетом, ГУМВСУ в Одеській області та ОСОБА_1 укладено Договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ від 08.09.2009 року.

Пунктом 2.3.6. вказаного Договору передбачено, що в разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з ОВС по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 Договору, Відповідач зобовязаний відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком. Крім того, відповідно до п. 3.2 зазначеного Договору (в редакції додаткового договору від 01.02.2013 року), підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення особи зі служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни. Договори підписані ОСОБА_1, при цьому із зазначеною нормою були також ознайомлені батьки Відповідача, про що свідчать їх підписи під заявою про надання згоди на укладення їхнім сином ОСОБА_1 вищеназваного Договору від 08.09.2009 року. Після закінчення Університету, відповідач отримав диплом фахівця, був відряджений для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Одеській області. Згідно наказу начальника ГУМВС України в Одеській області № 520 о/с від 27.09.2013 року відповідач звільнений з органів внутрішніх справ за п. 64 «Ж» (за власним бажанням). Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про міліцію», особи начальницького складу ОВС, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, повязані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. У відповідності до норм ст. 1 Закону України «Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України», навчальні заклади включені до загальної структури Міністерства внутрішніх справ України, таким чином Університет є структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ. В статуті Університету, затвердженому наказом МВС України від 15.05.2012 № 429 також зазначається, що Університет діє у складі Міністерства внутрішніх справ України та підпорядковується йому. Університет, як розпорядник бюджетних коштів згідно із нормами бюджетного законодавства, для виконання своїх обовязків по договору, здійснювало фактичні витрати бюджетних коштів з утримання відповідача. Отже, Університет, як структурний підрозділ Міністерства внутрішніх справ України, у разі невиконання договірних відносин, з боку курсантів або молодих фахівців, випускників ВНЗ, звертається до суду для відшкодування бюджетних коштів, які виділялися з державного бюджету і були витрачені на їх утримання. Згідно з вищезазначеними нормативно-правовими актами, наказами МВС від 15.02.2002 № 148 «Про заходи щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України», від 17.11.2001 № 1515 «Про формений одяг осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, військовослужбовців спеціальних моторизованих військових частин міліції внутрішніх військ МВС та осіб начальницького складу міліції», постановами Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 594 «Про формений одяг працівників міліції», від 29.03.2002 № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального звязку та захисту інформації», Порядку розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534 та Порядку розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534, на курсанта ОСОБА_1 з 15.08.2009 по 29.06.2013 фактично витрачалися бюджетні кошти. Загальна сума витрачених бюджетних коштів, що підлягають відшкодуванню, складає 49 298,17 грн. У звязку із тим, що Відповідач протягом значного проміжку часу з моменту звільнення, з 27.09.2013 року по вересень 2016 року добровільно не відшкодував витрати, понесені університетом на його навчання, Позивач змушений звернутися до суду з зазначеним позовом.

Провадження у справі відкрито 07 жовтня 2016 року.

05 квітня 2017 року відповідачем подано заяву про застосування позовної давності, в якій ОСОБА_1 зазначив, що оскільки звільнення відповідача з органів внутрішніх справ було вчинене 03.09.2013 року, а позивач направив позовну заяву до суду лише 26.09.2016 року, то ним було пропущено строк позовної давності.

Також, відповідач подав заперечення проти позову, в яких просив відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на наступне. Відповідач ОСОБА_1 був звільнений не за власним бажанням, оскільки в витязі з наказу № 520 о/с від 27.09.2013 р. та в наказі про звільнення №1979 від 03.09.2013 р., вказано про звільнення ОСОБА_1 за п. 64 «Є» Положення - за порушення дисципліни. Крім того, ОСОБА_1 був звільнений з органів внутрішніх справ не 27.09.2013 р., відповідно до витягу з наказу № 520 о/с, а в дійсності звільнений 03.09.2013 р. відповідно наказу т.в.о. начальника ГУ УМВС України в Одеській області № 1979 від 03.09.2013 р., за п. 64 «Є» Положення - за порушення дисципліни. Крім того, згідно п.п. 2.3.6, 3 договору про підготовку фахівця в ОДУВС від 08.09.2009 р. передбачено відшкодування відповідачем саме фактичних, а не нормативних витрат, повязаних з утриманням в навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. При цьому, загальна сума коштів, витрачених на підготовку відповідача під час навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ за період з 15.08.2009 року по 29.06.2013 року, складає за розрахунком позивача 49298,17 грн., зокрема: грошове забезпечення - 14278,01 грн.; нарахування на заробітну плату - 4240,22 грн.; речове забезпечення 3750,00 грн.; харчування - 14581,45 грн.; комунальні послуги -12448,49 грн. Однак, згідно Порядку відшкодування особами витрат, повязаних з утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 313 від 01 березня 2007 року та порядку розрахунку витрат, пов?язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затверджених Наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та звязку України, Адміністрації державної прикордонної служби, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 року № 419/831/240/605/537/2119/534 витрати відшкодовуються в повному розмірі особами, що завчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби - за період завчання, що перевищує такий строк. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про військовий обовязок та військову службу» строки військової служби в календарному обчисленні встановлено для солдат, сержантів та старшин, які проходять службу в Збройних Силах України до 12 місяців. Відповідач навчався понад встановлений законодавством строк строкової служби, отже позивач може вимагати відшкодування фактичних витрат лише за період навчання, який перевищує строк військової служби, тобто за період з 2 по 4 курс - три роки навчання. Таким чином, витрати за перші 12 місяців, з 15.08.2009 р. по 15.08.2010 р. на відповідача покладаються позивачем неправомірно. До того ж , відповідач посилається на те, що у звязку зі створенням на початку навчального 2010 року в ОДУВС нового факультету з підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки, були відсутні місця в казармах (гуртожитках), а тому з 2 по 4 курс навчання в ОДУВС, відповідно в 2010-2013 р.р. відповідач проживав поза межами навчального закладу, в будинку рідного батька ОСОБА_2, за адресою м. Одеса, вул. Олександра Тимошенка 25, а відтак, фактичних витрат на харчування і комунальні послуги на підготовку відповідача, позивач в цей час не поніс.

08 червня 2017 року представником позивача подані пояснення до заперечень ОСОБА_1 в яких представник позивача зазначає що строк звернення до суду з позовом не пропущено, оскільки Наказом ГУМВС України в Одеській області від 03.09.2013 № 1979 «Про звільнення співробітника Татарбунарського РВ ГУМВС», що є наказом про накладення дисциплінарної відповідальності, було оголошено дисциплінарне стягнення, що в даному випадку виразилося в найжорсткішій формі - у вигляді звільнення зі служби. Однак, сам факт звільнення ОСОБА_1 було оформлено у відповідності із законодавчими нормами, наказом ГУМВС України в Одеській області (по особовому складу) від 27.09.2013 № 520 о/с. Крім того, безпосередньо в наказі про звільнення ОСОБА_1 (наказ по особовому складу від 27.09.2013 № 520 о/с) представниками кадрової служби Головного управління МВС України в Одеській області допущено помилку (в частині визначення номеру жетону та безпосередньо імені гр. ОСОБА_1), на яку сам ОСОБА_1 жодним чином не відреагував та не оскаржив. Також, Особова справа ОСОБА_1, в якій зазначено про його звільнення та підстави звільнення, надійшла на адресу Університету з ГУНП в Одеській області лише 26.09.2016 року (лист від 26.09.2016 року № 9/5187), а тому саме цей день належить вважати таким, коли позивач дізнався про порушення відповідачем вимог закону, а значить строк позовної давності позивачем не пропущено.

Крім того, ОСОБА_1 було звільнено зі служби за п. 64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 р. № 114, зі змінами, за порушення дисципліни (через не вихід на службу без поважних причин більше ніж календарний місяць). При цьому, пунктами 2.3.5 та 2.3.6 Договору про підготовку фахівця в ОДУВС від 08.09.2009 року передбачено, що після закінчення ВНЗ, ОСОБА_1 зобов?язаний приступити до виконання службових обов?язків за посадою, на яку призначений (це відповідачем виконане не було) і відпрацювати не менше трьох років. В разі звільнення з ОВС по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, відповідач зобов?язаний відшкодувати фактичні витрати, пов?язані з його утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком. З даною нормою було ознайомлено як відповідача, про що він особисто розписався так і його матір, про що свідчить її підпис у заяві на надання дозволу укласти Договір безпосередньо з її сином. Крім того, відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про міліцію» ( в редакції станом на 02.06.2011 року, яка була чинною із дня внесення змін до дня випуску ОСОБА_1, особи начальницького складу ОВС, які звільняються зі служби протягом трьох років після закінчення ВНЗ МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують МВС України витрати, пов?язані з їх утриманням у ВНЗ.

08 червня 2017 року до суду подано зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Одеського державного університету внутрішніх справ про визнання додаткового договору недійсним, яка ухвалою суду від 16 листопада 2018 року залишена без розгляду за заявою ОСОБА_1

11 вересня 2017 року представником позивача подані заперечення проти заяви про застосування позовної давності.

11 жовтня 2017 року представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог і внесення змін до підстав позову, в якій представник позивача просить змінити підстави позовних вимог у справі № 522/18337/16-ц за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за навчання в розмірі 49 298,17 грн., враховуючи єдину підставу позову укладений між сторонами у справі № 522/18337/16-ц Договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ від 08.09.2009, що є належним та допустимим доказом у справі, виключивши з числа доказів у справі, додатковий договір від 01.02.2013 до Договору про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ від 08.09.2009 року; стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії КМ № 592271, виданий Татарбунарським РВ ГУМВС України в Одеській області 24.03.2009, ІПН НОМЕР_1, на користь Одеського державного університету внутрішніх справ (розрахунковий рахунок 0570, Держказначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, ) витрати на навчання в сумі 49 298,17 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 1 378,00 грн.

Відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільний процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року. Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (Законом України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

21 серпня 2018 року відповідачем подано відзив на заяву про уточнення позовних вимог і внесення змін до підстав позову, в якому відповідач зазначає про свою незгоду з позовними вимогами.

11 жовтня 2018 року представником позивача подано відповідь на відзив ОСОБА_1

16 листопада 2018 року відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити повністю посилаючись на доводи викладені у позові та письмових поясненнях .

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити повністю, посилаючись на обставини, які викладені у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, наказом ОДУВС № 124 о/с від 10.08.2009 року був зарахований курсантом Одеського державного університету внутрішніх справ, поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання.

На виконання вимог ст. 18 Закону України «Про міліцію», Указу Президента України № 77/96 від 23.01.1996 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 992 від 22.08.1996, та Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, затвердженого наказом МВС України № 150 від 14.05.2007, між Університетом, ГУМВСУ в Одеській області та ОСОБА_1 укладено Договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ від 08.09.2009 року.

Пунктом 2.3.6. вказаного Договору передбачено, що в разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з ОВС по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 Договору, Відповідач зобовязаний відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком.

Крім того, відповідно до п. 3.2 зазначеного Договору, підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення.

Договір від 08.09.2009 року підписаний ОСОБА_1, погоджений з його батьком, крім того своєю заявою батько курсанта погодився з наслідками, які передбачені п. 3 Договору щодо відшкодування фактичних витрат на підготовку.

Після закінчення 01.07.2013 року ОДУВС за спеціальністю «правознавство», ОКР «бакалавр», відповідач отримав диплом фахівця, та був відряджений наказом ОДУВС № 92 о/с від 29.06.2013 року для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Одеській області.

За направленням на роботу №71, яке підписано ректором ОДУВС від 29.06.2013 року, лейтенант міліції ОСОБА_1 направлений до ГУМВС України в Одеській області для роботи на посаді оперуповноваженого СКР Татарбунарського РВ і мав прибути на роботу 01.07.2013 року о 09.00 год.

З даним призначенням ОСОБА_1 погодився, про що свідчить його рапорт від 29.06.2013 року на ім?я начальника ГУМВС України в Одеській області.

За даними рапорту ОСОБА_1 від 29.07.2013 року, він просить звільнити його з посади оперуповноваженого СКР Татарбунарського РВ з 01.08.2013 року за власним бажанням, у зв?язку з тим, що його майбутня дружина проживає в м. Миколаєві.

Відповідно до Наказу № 215 о/с від 06.08.2013 року начальника Татарбунарського РВ ГУМВС України в Одеській області, ОСОБА_1 вважати на лікарняному з 29 липня по 05 серпня 2013 року та продовжити термін перебування у черговій відпустці з 06 до 08 серпня 2013 року.

Відповідно до рапорту від 12.08.2013 року начальника сектору кадрового забезпечення Татарбунарського РВ ГУМВС України в Одеській області на ім?я Начальника РВ ОСОБА_1 відсутній на службі з 09.08.2013 року по 12.08.2013 року.

Заявою від 16.08.2013 року мати ОСОБА_1 вказує на те, що її син до виконання службових обов?язків оперуповноваженого СКР Татарбунарського РВ не приступив, так як подав рапорт на звільнення за власним бажанням та на даний час знаходиться в м. Миколаєві, бажання працювати не має.

Актами по Татарбунарському РВ ГУМВС України в Одеській області зафіксовано відсутність на службі ОСОБА_1 в період з 09 до 15 серпня 2013 року, з 16 по 22 серпня 2013 року, з 23 по 30 серпня 2013 року.

Наказом № 1979 від 03.09.2013 року т.в.о. начальника ГУ МВС України в Одеській області, за порушенням вимог ст. 7 дисциплінарного Статуту ОВС України, та інших нормативних актів, зокрема порушення Присяги, що виразилося в безпідставному не виході на службу 09.08.2013 року по даний час, звільнити оперуповноваженого СКР Татарбунарського РВ ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п. 64 «Є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Листом від 04.09.2013 року ОСОБА_1 повідомлено про даний наказ та запрошено 12.09.2013 року на засідання атестаційної комісії Татарбунарського РВ де буде вирішуватися питання звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.

Згідно наказу начальника ГУМВС України в Одеській області № 520 о/с від 27.09.2013 року відповідач звільнений у запас ЗС з органів внутрішніх справ за п. 64 «Є» (за порушення дисципліни).

Відповідно до п. 64 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 зі змінами, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): п. є) за порушення дисципліни.

Статтею 1 дисциплінарного Статуту ОВС України визначено, що службовою дисципліною є дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів МВС підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги.

За змістом статті 7 Статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобовязує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку тощо.

Види дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни наведені в статті 12 Статуту, найсуворішим з яких є звільнення з органів внутрішніх справ, що застосовується як крайній захід дисциплінарного впливу.

На переконання суду, в даному випадку під порушенням ОСОБА_1 дисципліни слід вважати саме порушення вимог ст. 7 дисциплінарного Статуту, що виразилось в порушення вимог законодавства щодо виконання свої посадових обов?язків та вимог службового розпорядку по Татарбунарському РВ ГУМВС України в Одеській області, яке, з огляду на встановлені обставини є фактичною відмовою від проходження служби, а як наслідок і підставою для застосування положень п. 3 Договору від 08.09.2009 року щодо відшкодування фактичних витрат на підготовку.

Щодо невідповідності номеру жетона відповідача номеру жетона, який вказано в наказі про звільнення від 27.09.2013 року, то суд вважає таку невідповідність технічною помилкою кадрової служби Головного управління МВС України в Одеській області, яка не має суттєвого значення.

Крім того, факт наявності такої помилки відповідачем будь-яким чином не оскаржувався, що свідчить про фактичну згоду з тим, що така невідповідність є лише технічною помилкою.

Посилання відповідача на те, що він не оскаржував дану помилку, так як був переконаний, що наказ про звільнення стосується іншої особи, суд вважає таким, що позбавлене логіки та сенсу, так як іншого ОСОБА_1 на службі у вказаному РВ не було.

Суд не встановив порушення позивачем строків позовної давності з огляду на наступні обставини.

Початком перебігу строку позовної давності у справах про відшкодування витрат за навчання особами, які отримали вищу юридичну освіту на базі ВНЗ МВС України, та не відпрацювали в органах внутрішніх справ протягом трирічного періоду після закінчення ВНЗ, має бути дата звільнення зі служби в органах внутрішніх справ.

Оскільки звільнення зі служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Положення про проходження служби в ОВС, затвердженого постановою КМУ від 29.07.1991 № 114, зі змінами, відбувається на підставі наказу по особовому складу про звільнення особи з ОВС, керуючись положеннями проведеного службового розслідування за фактом порушення дисципліни ОСОБА_1 (невихід на службу після закінчення ВНЗ МВС України), наказом від 27.09.2013 № 520 о/с останній був звільнений зі служби за пунктом 64 «Є» за порушення дисципліни.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Відсутність таких пояснень не перешкоджає застосуванню стягнення, якщо начальник або особа, яка проводить службове розслідування зможе довести те, що пояснення від працівника від зажадав, але працівник їх не дав. Як правило, таким доказом є акт, складений за підписом кількох осіб на підтвердження відмови працівника дати письмові пояснення по суті порушення.

Керівник, що призначив службове розслідування, застосовуючи міру дисциплінарного стягнення, видає наказ, в якому в обовязковому порядку указує мотиви застосування стягнення. Зміст наказу оголошується особовому складу органів внутрішніх справ.

Стягнення оголошується в наказі і повідомляється співробітнику під підпис. Відмова працівника від ознайомлення з наказом про оголошення стягнення або від посвідчення цього факту своїм підписом не ставить під сумнів чинність стягнення, але відмова повинна бути в разі спору в суді доведена. Зазвичай на практиці відмова засвідчується актом, складеним за участю очевидців цього факту.

За кожне порушення службової дисципліни може бути застосоване тільки одне дисциплінарне стягнення. Це відповідає правилу частини першої ст. 61 Конституції України, яке забороняє за одне й те саме порушення двічі притягати до юридичної відповідальності одного і того ж виду. Але якщо невиконання або неналежне виконання по вині співробітника покладених на нього службових обовязків продовжувалось, незважаючи на дисциплінарне стягнення, до нього можливе застосування нового дисциплінарного стягнення.

Так, наказом ГУМВС України в Одеській області від 03.09.2013 № 1979 «Про звільнення співробітника Татарбунарського РВ ГУМВС», що є наказом про накладення дисциплінарної відповідальності, було оголошено дисциплінарне стягнення, що в даному випадку виразилося в найжорсткішій формі у вигляді звільнення зі служби. Однак, сам факт звільнення було оформлено у відповідності із законодавчими нормами, наказом ГУМВС України в Одеській області (по особовому складу) від 27.09.2013 № 520 о/с.

Пунктом 5.4 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 № 230 (далі Інструкція), передбачено, що, якщо вину особи рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ за результатами проведеної службової перевірки повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис (у випадку, що розглядається, в матеріалах особової справи мається акт про відсутність підпису ОСОБА_1 через відсутність останнього на робочому місці). У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

Особа рядового або начальницького складу органів внутрішніх справ, стосовно якої проводилось службове розслідування, має право оскаржити рішення щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення у порядку, визначеному законодавством України, однак, відповідач цим правом не скористався.

Враховуючи встановлений судом факт надходження на адресу Університету з ГУ НП в Одеській області необхідних для звернення до суду матеріалів з особової справи ОСОБА_1 лише 26.09.2016 р. (лист від 26.09.2016 № 9/5187), саме 26.09.2016 року є тим днем, коли Позивач дізнався про своє порушене право, а тому, звернувшись до суду 29.09.2016 року не пропустив строк позовної давності.

Суд критично оцінює посилання відповідача на те, що позивач мав можливість отримати інформацію про звільнення ОСОБА_1 відразу після видання відповідного наказу, так як обов?язок ВНЗ моніторити процес проходження служби своїми випускниками не передбачений нормами чинного законодавства. Тобто, фактичне право позивача звертатися з подібними вимогами до суду виникає лише тоді, коли відповідній підрозділ МВС України надає навчальному закладу інформацію щодо звільнення випускника.

Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України», навчальні заклади включені до загальної структури Міністерства внутрішніх справ України, таким чином Університет є структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ. В статуті Університету, затвердженому наказом МВС України від 15.05.2012 № 429 також зазначається, що Університет діє у складі Міністерства внутрішніх справ України та підпорядковується йому. Університет, як розпорядник бюджетних коштів згідно із нормами бюджетного законодавства, для виконання своїх обовязків по договору, здійснює фактичні витрати бюджетних коштів по утримання відповідача.

Тобто, Університет, як структурний підрозділ Міністерства внутрішніх справ України, у разі невиконання договірних відносин, з боку курсантів або молодих фахівців, випускників ВНЗ, звертається до суду для відшкодування бюджетних коштів, які виділялися з державного бюджету і були витрачені на їх утримання.

Згідно з вищезазначеними нормативно-правовими актами, наказами МВС від 15.02.2002 № 148 «Про заходи щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України», від 17.11.2001 № 1515 «Про формений одяг осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, військовослужбовців спеціальних моторизованих військових частин міліції внутрішніх військ МВС та осіб начальницького складу міліції», постановами Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 594 «Про формений одяг працівників міліції», від 29.03.2002 № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального звязку та захисту інформації», Порядку розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534 та Порядку розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534, на курсанта ОСОБА_1 з 15.08.2009 року по 29.06.2013 року фактично витрачалися бюджетні кошти.

Загальна сума коштів, витрачених на підготовку відповідача під час навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ за період з 15.08.2009 року по 29.06.2013 року, складає за розрахунком позивача 49298,17 грн., зокрема: грошове забезпечення - 14278,01 грн.; нарахування на заробітну плату - 4240,22 грн.; речове забезпечення 3750,00 грн.; харчування - 14581,45 грн.; комунальні послуги -12448,49 грн.

Постановою КМУ від 29.03.2002 № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального звязку та захисту інформації», а саме, пунктом 2, зобовязано профільним міністерствам (в даному випадку МВС України) визначати вартість норм харчування за результатами проведених згідно із законодавством закупівель у межах бюджетних асигнувань. В примітках до цих норм, за нормою № 1 загальновійськовою, за рахунок держави харчуванням забезпечуються, крім того, і курсанти ВНЗ МВС, які не мають офіцерських звань.

На виконання зазначеної норми, МВС України, за узгодженням із Міністерством економіки України, 08.05.2008 було затверджено Добову вартість норм харчування військовослужбовців Збройних Сил, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та норм годування штатних тварин військових частин, закладів, установ і організацій Збройних Сил з 01 травня 2008 року. Так, згідно норми № 1 загальновійськової, добова вартість харчування на одного курсанта, становила 17,62 грн. Згідно додаткових продуктів до Норми № 1 загальновійськової, передбаченої для курсантів вищих навчальних закладів, в тому числі і МВС України, які не мають офіцерських звань, добова вартість харчування (в додаток до загальної норми), становила 0,52 грн. Разом добова норма харчування становила 18,14 грн., яка була незмінною протягом 2008 2015 рр.

Зазначені норми були доведені до відома посадових осіб ВНЗ МВС України лише у 2011 році, тому підвищення при розрахунку вартості продовольчого утримання на кожного курсанта університету, було введено лише з 2011 року. Розрахунок комунальних послуг, спожитих курсантами вищих навчальних закладів МВС України, здійснюється виходячи з середнього обсягу споживання на одного курсанта за добу:

тепла та гарячої води 0,0134 ГКал.; води та водовідведення 0,2074 куб.м.; електроенергії 2,56 кВт/г.

Зазначені норми передбачені в Порядку розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого спільним наказом Міноборони, Мінфіну, МВС України, Мінтранс, Адміністрації державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, СБУ від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534, положення якого застосовувалися також протягом тривалого часу задля розрахунків вартості спожитих комунальних послуг.

Крім того, нормативно-правові акти, якими врегульовані питання навчання, проходження служби в органах внутрішніх справ колишніми курсантами вищих навчальних закладів МВС України, не передбачено проживання курсантів поза межами гуртожитків ВНЗ, або відсутність можливості останніх отримувати послуги з харчування безпосередньо в їдальні університету.

Згідно розпорядчих актів ректорів ВНЗ МВС України, всі курсанти які навчаються в навчальних закладах, призначаються черговими протягом дня (з 06:00 до 21:00), та повинні бути присутніми в університеті, що суд вважає встановленим фактом.

Під час навчання в університеті, на всіх курсантів розповсюджуються норми щодо проживання, харчування в університеті. Всі курсанти знаходяться в теплих (опалювальних) приміщеннях, зі світлом та при наявністю водопостачання в кімнатах особистої гігієни.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача в частині суми відшкодування витрат на підготовку є обґрунтованими та доведеними.

Крім того, суд бере до уваги те, що відповідно до довідки про суму коштів, які МВС України затратило на навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ курсанта ОСОБА_1 з а період з 01.09.2009 року по 29.06.2013 року, ця сума складає 49298,17 грн., з якою ОСОБА_1 погодився підписавши як всю довідку так і проставляючи свої підписи по сумам на навчання за кожний окремий рік навчання, що доводить його згоду з усією сумою витрат.

За таких обставин, суд вважає позовні вимог ОДУВС обґрунтованими та задовольняє їх повністю.

Керуючись ст.ст. 530, 629 ЦК України, ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за період навчання задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) на користь Одеського державного університету внутрішніх справ (, адреса: м. Одеса, вул. Успенська, 1) витрати на навчання в сумі 49298 (сорок дев?ять тисяч двісті дев?яносто вісім) гривень 17 копійок та судовий збір в сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 14 грудня 2018 року.

Суддя Л.М. Чернявська

06.12.2018