Ухвала

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 521/924/17

провадження № 61-47389 ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

БілоконьО. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційні скарги ОСОБА_4 та представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2018 року у складі колегії суддів: Гірняк Л. А., Сегеди С. М., Кононенко Н. А., у справі за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення заборгованості із заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (далі - ДП «Центр державного земельного кадастру»), уточнивши який, просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за період затримки розрахунку з 19 січня 2017 року по 27 червня 2018 року у розмірі 60 622,87 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 червня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ДП «Центр державного земельного кадастру» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 19 січня 2017 року по 27 червня 2018року у розмірі 60 622,87 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Одеської областівід 18 жовтня 2018 рокурішенняМалиновського районногосуду м. Одеси від27 червня 2018 рокузмінено вчастині сумизаборгованості середньомісячногозаробітку зачас затримкирозрахунку тазменшено їїрозмір до46 907,18 грн. Виключеноз мотивувальноїчастини рішеннясуду посиланняна зустрічнівимоги ДП«Центрдержавного земельногокадастру». Врешті рішеннязалишено беззмін.

Постанова мотивована тим, що підприємством добровільно сплачено ОСОБА_4 заборгованість за затримку розрахунку 27 лютого 2018 року у розмірі 44 197,12 грн, у зв'язку із чим суд першої інстанції помилково розрахував та стягнув на її користь середній заробіток за період затримки розрахунку з 19 січня 2017 року по 27 червня 2018 року у розмірі 60 622,87 грн за невиконання підприємством вимог статті 116 КЗпП України. Таким чином, розраховуючи суму заборгованості, суд апеляційної інстанції виходив із того, що з 19 січня 2017 року по день сплачення заборгованості 27 лютого 2018 року розмір заборгованості становить 46 907,18 грн.

У листопаді 2018 року до Верховного Суду ОСОБА_4 та її представник - адвокат ОСОБА_5 подали касаційні скарги на постанову Апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2018 року, у яких посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати оскаржуване судове рішення в частині зменшення суми заборгованості щодо середньомісячого заробітку за час затримки розрахунку до 46 907,18 грн та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційні скарги мотивовані тим, що на момент ухвалення рішення суду першої інстанції від 27 червня 2018 року судом апеляційної інстанції не враховано, що заочне рішення скасовано і виплати відповідачем здійснювались на його підставі з розрахунків, які були надані позивачем.

Дослідивши касаційні скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням такого.

Відповідно до положень статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно із частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом установлено, що 31 грудня 2015 року ОСОБА_4 звільнено за угодою сторін з посади начальника сектору кадрів та підвищення кваліфікації Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру».

При звільненні ОСОБА_4 не було виплачено заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку, вимогу про розрахунок остання пред'явила 19 січня 2017 року.

Відповідач 27 лютого 2018 року сплатив на користь ОСОБА_4 заборгованість зазатримку розрахунку у розмірі 44 197,12 грн.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що відповідач має нести відповідальність за затримку розрахунку при звільненні ОСОБА_4за період з 19 січня 2017 року (дата коли позивач пред'явила вимоги про розрахунок) по 27 лютого 2018 року (день фактичного розрахунку з ОСОБА_4.)шляхом виплати усіх належних звільненому працівнику сум у розмірі 44 197,12 грн.

Доводи касаційних скарг про те, що відповідач повинен сплатити заборгованість по 27 червня 2018 року, коли суд першої інстанції ухвалив рішення, не грунтуються на законі, оскільки статтею 117 КЗпП визначено, що заборгованість нараховується до дати фактичного розрахунку, якою у цій справі є 27 лютого 2018 року.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційних скарг та оскаржуваного судового рішення убачається, що скарги є необґрунтованими, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в них доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_4 та представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення заборгованості із заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Додані до скарг матеріали повернути заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта