РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/14943/18

пр. № 2/759/6680/18

12 грудня 2018 року Святошинський районний суд міста Києва в складі

головуючого-судді Петренко Н.О.

за участю секретаря судових засідань Васюри Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1 750,00 грн..

В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона є непрацюючою пенсіонеркою, похилового віку. Вже дуже багато років хворіє лімфоцетозом, з кожним роком, стан здоров»я тільки погіршується та потребує періодичного стаціонарного лікування. Дохід позивача складає лише пенсія у розмірі 1 860,00 грн., інших джерел доходу не має. На жаль стан здоров»я не дозвляє влаштовуватися хоч на якусь роботу, навіть неповний робочий день. Позивач живе одна, чоловік помер у травні 2002 року. У ОСОБА_2 є син - ОСОБА_3, який може надавати матеріальну допомогу, проте допомагає нерегулярно, ухиляється від даного обов»язку. Хоча знає що у сина достадній рівень доходу і він міг би допомагати, оскільки позивачу приходить одній сплачувати комунальні послуги, ліки, продукти харчування.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.09.2018 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання .

12.10.2018 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті.

Позивач у судове засідання не з»явилась про час, місце та дату розгляду справи повідомлена належним чином, позов підтрумує та просить задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позов та заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Позивач є пенсіонером з 06.05.2008 року/а.с.9/.

Відповідно до ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 172 СК України «Обов'язок дитини, повнолітніх дочки та сина піклуватися про батьків» - дитина, повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов'язаних із наданням такого піклування.

Відповідно до ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1,2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як роз'яснено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків

щодо них (ст. 204 СК). Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:1) походження дитини від матері, батька 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин.

З огляду на вищевикладене вбачається, що право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. А необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Таким чином, сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання. Стан непрацездатності повинен супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, позивачем суду не було надано належних та достовірних доказів, в розумінні Цивільного процесуального кодексу України, в підтвердження необхідності в отриманні сторонньої допомоги з боку позивача. Факт непрацездатності останньої та отримання нею пенсійних виплат, у незначній на його думку сумі, не є підставою для стягнення аліментів на її утримання. Крім того, з наданих суду доказів суд позбавлений можливості встановити факт можливості надання такої матеріальної допомоги з боку відповідача. А також факт родинних зв»язків, оскільки позивачем не надано документу який би підтвердив, що відповідач є її сином.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене та норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 202, 205 Сімейного кодексу України, п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 N 3, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 354, 417 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) про стягнення аліментів,

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.О. Петренко