КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Київ

Справа № 22-1950 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Дубас Т.В.

Унікальний №369/14181/17 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Ратнікової В.М.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Боярської міської територіальної громади, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Свіриденко Анатолій Михайлович, ОСОБА_1 про визнання права власності на майно у порядку спадкування, та за позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_1 до Боярської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Плахотня Оксана Георгіївна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визначення розміру часток у спільній сумісній власності,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Боярської міської територіальної громади, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Свіриденко А.М., ОСОБА_1 про визнання права власності на майно у порядку спадкування.

Просив визнати за ним право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову посилався на те, що ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 належала в рівних частинах, на праві власності, квартира АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 та ОСОБА_8 кожний окремо склали заповіт, яким належну їм частину квартири заповідали своїм дітям ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в рівних частинах.

Після смерті ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались. Спадщина була фактично прийнята ОСОБА_5, як другим з подружжя, який постійно проживав разом зі спадкодавцем.

Після смерті ОСОБА_5 спадщину фактично прийняла ОСОБА_9, яка на момент відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем.

ОСОБА_7 з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, у спірній квартирі не зареєстрований та місце його перебування невідомо.

ОСОБА_9 є рідною бабусею ОСОБА_2

Після смерті ОСОБА_9 ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки його батько, який був спадкоємцем першої черги, помер, ще до відкриття спадщини.

21 червня 2017 року нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв?язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно, яке є предметом спадкування.

В березні 2018 року третя особа з самостійними вимогами щодо предмету позову ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом до Боярської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Плахотня О.Г., про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визначення розміру часток у спільній сумісній власності.

В позові просила визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті діда ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в три місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили; встановити, що частки померлої ОСОБА_8 та померлого ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становили по 1/3 частині.

В обґрунтування позову посилалась на те, що вона є онукою померлих ОСОБА_8 та ОСОБА_5, і донькою ОСОБА_7

Після смерті дідуся та бабусі її батько з будь-якими заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався та фактично спадщину не приймав, оскільки вже досить тривалий час проживає за межами України.

Вона є спадкоємцем п?ятої черги та за відсутності спадкоємців попередніх черг має право на отримання спадщини.

13 лютого 2018 року вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

16 лютого 2018 року їй було відмовлено у видачі свідоцтво на спадщину у зв?язку з пропуском строків звернення з відповідною заявою та невизначеністю часток померлих спадкодавців, що унеможливлює встановлення складу спадкового майна.

ОСОБА_1 зазначала, що про факт неприйняття спадщини будь-ким із спадкоємців за законом та/або заповітом вона дізналась лише в лютому 2018 року, після розмови з матір?ю ОСОБА_2

Вважала, що строк звернення з заявою про прийняття спадщини нею був пропущений з поважних підстав та просила його поновити.

Просила визначити належні померлим спадкодавцям частки у спадковому майні, за для встановлення обсягу спадкового майна, через їх невизначеність у існуючій спільній сумісній власності.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 серпня 2018 року у задоволенні позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у позові ОСОБА_1, 24 вересня 2018 року вона подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду в частині відмови у задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету позову скасувати, та задовольнити позов в цій частині.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалась на те, що судом першої інстанції під час винесення оскаржуваного рішення не було враховано той факт, що спадкувати спірне майно після смерті ОСОБА_5, саме до складу спадкового майна якого входить спірна квартира, можуть лише апелянт, як його онука або територіальна громада міста Києва.

Жодним із спадкоємців з першої по четверту чергу не було виявлено бажання прийняти спадщину. Єдиною особою на підставі заяви якої нотаріусом була відкрита спадкова справа була саме апелянт.

Територіальна громада міста Києва з заявою про визнання спадщини відумерлою не зверталась.

Висновки суду першої інстанції щодо ненадання апелянтом доказів та не зазначення поважності причин пропуску строку на звернення з заявою про прийняття спадщини, є безпідставними.

На підтвердження поважності причин пропуску строку апелянт посилалась, зокрема на покази свідків, правової оцінки яким судом першої інстанції надано не було. Оскаржуване рішення суду взагалі не містить мотивів відхилення таких доказів.

Пояснення самого апелянта щодо впевненості у складанні заповіту саме на ім?я її батька та прийняття ним спадщини у відповідності до вимог чинного законодавства, судом першої інстанції також були без мотивовано проігноровані. Зі змістом складеного померлим заповіту, апелянта не ознайомлювали, та можливості самостійно з?ясувати його зміст вона не мала змогу, через конфіденційність інформації.

Зі своїм батьком ОСОБА_7 апелянт не спілкується з кінця 2013 року, оскільки останній постійно проживає на території Німеччини та інформації про спадкове майно не повідомляв.

Судом першої інстанції було цілком проігноровано факт виявлення апелянтом неприйняття спадщини іншими спадкоємцями лише у лютому 2018 року та відповідно про існування можливості самостійно звернутись з заявою про отримання спадщини.

Наголошувала, що всі наявні матеріали справи у сукупності з показами свідків дають підстави стверджувати про поважність причин пропуску апелянтом строку на прийняття спадщину.

В судове засідання ОСОБА_1 не з'явилась, повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_10 направила на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з призначеним на 21.11.2018 р. була призначена інша справа на 14 год. 45 хв. та просила перенести із зазначенням дат зайнятості адвоката 26.11; 28.11; 06.12; 08.12. 2018 р.

Приватний нотаріус О.Г. Плахотня, згідно з заявою від 02.11.2018 р. просила слухати справу у її відсутність.

ОСОБА_2 просив слухати справу у його відсутності. Питання щодо прийняття рішення залишив на розсуд суду.

Колегія суддів на місті ухвалила слухати справу у відсутності ОСОБА_1 ті її представника адвоката ОСОБА_10, оскільки провадження по справі було відкрито 10 жовтня 2018 р., справа призначена до розгляду на 21.11.2018 р. На грудень місяць 2018 р. призначені до розгляду справи колегії суддів та взаємозамінної колегії суддів наявна участь інших справ у колегії суддів та замінної колегії.

Врахувати можливість присутності представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_10, згідно з зазначеними датами в її заяві без порушення строків розгляду справи не можливо, а тому клопотання про відкладення було відхилено.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб які з 'явились у судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданим Органом приватизації Боярської міської Ради народних депутатів від 36.08.1994 року, квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності в рівних частках ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_7.

Згідно заповіту від 21.01.2004 р. посвідченого державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області, ОСОБА_5 належну йому частину квартири АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_7, ОСОБА_11 (в рівних частках кожному).

Згідно заповіту від 21.01.2004 р. посвідченого державним нотаріусом державної нотаріальної контори Київської області, ОСОБА_8, належну їй частину квартири АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_7 та ОСОБА_9 (в рівних частках кожному).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1.

Спадкоємці не звертались з заявами про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_13, спадкова справа не заводилась.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2.

Після смерті ОСОБА_5 у встановлений законом строк спадкоємці не звертались з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3.

28.12.2016 року ОСОБА_2 звернувся до приватного Київського міського нотаріального округу Свириденко А.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_9

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Свириденко А.М. було заведено спадкову справу щодо майна померлої ОСОБА_9 № 22/2016.

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Свириденко А.М. від 21 червня 2017 року, було відмовлено ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, він не надав правовстановлюючі документи на спадкове майно.

13.02.2018 р. з заявою про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_5 звернулась онука померлого, третя особа по справі ОСОБА_1 (Том 1 а.с.180)

На підставі зазначеної заяви приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Плахотня О.Г. була заведена спадкова справа за № 4/2018.

Постановою від 16.02.2018 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Плахотня О.Г. було відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, оскільки його бабуся ОСОБА_9 спадщину після своїх батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_8 не прийняла, оскільки не зверталась з відповідною заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, а належних та допустимих письмових доказів, що вона проживала разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини суду надано не було.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини, а доказів поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини сторона суду не надала.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

Згідно зі ст. 265 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що за правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Ст. 1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно зі ст. 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 24 постанови ПВС України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Колегія суддів вважає, що не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність про наявність спадкового майна незнання про існування заповіту, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними.

У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Не підлягають задоволенню вимоги позову третьої особи, оскільки судом не було встановлено поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, скільки об'єктивних, непереборних, істотних труднощів для ОСОБА_1, які б позбавляли її прийняти спадщину після смерті ОСОБА_5 встановлено не було.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають і змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Ст. 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, щодо безпідставності висновків суду першої інстанції щодо ненадання апелянтом доказів та не зазначення поважності причин пропуску строку на звернення з заявою про прийняття спадщини.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

На підтвердження поважності причин пропуску строку апелянт посилалась, зокрема на покази свідків, правової оцінки яким судом першої інстанції на її думку надано не було, а оскаржуване рішення суду взагалі не містить мотивів відхилення таких доказів.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Враховуючи рекомендації викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України колегія суддів вважає, що обставини на які посилається ОСОБА_1, як на поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, не можуть бути доведені показами свідків.

Колегія суддів встановила, що під час розгляду справи у суді першої інстанції, допитані в судовому засіданні особи в якості свідків зазначали про те, що ОСОБА_1 не було відомо про те, що спадкоємці за заповітом не прийняли спадщини, що на думку колегії не може бути належним доказом на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки не обізнаність з обставинами не є об'єктивними, непереборними, та істотними труднощами для своєчасної подачі заяви про прийняття спадщини.

Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта з приводу того, що сама апелянт не була впевнена у складанні заповіту саме на ім?я її батька та прийняття ним спадщини у відповідності до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів вважає, що апелянт не була обмежена в отриманні інформації щодо наявності заповіту на спадкове майно, так як з цього приводу вона до нотаріуса не зверталась, а тому посилання на конфіденційність цієї інформації є безпідставними.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, про те, що судом першої інстанції було цілком проігноровано факт виявлення апелянтом неприйняття спадщини іншими спадкоємцями лише у лютому 2018 року, оскільки належних доказів на підтвердження об'єктивних, непереборних та істотних труднощів, які перешкодили їй звернутись у встановлений законом строк з заявою для прийняття спадщини, сторона суду першої інстанції не надала.

За наведеного, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 07 грудня 2018 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

В.М. Ратнікова