Провадження № 2/761/2861/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Макаренко І.О.,

при секретарі Триндюк А.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Новикова О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді стягнення вартості втраченого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, відповідно до уточненої позовної заяви, просив суд: стягнути з Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» на користь ОСОБА_1 вартість втраченого майна у розмірі 33 910 420,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що позивачу на праві приватної власності належала нерухомість, а саме: квартири АДРЕСА_2 В 2013 році між ПАТ «ВТБ БАНК» та ТОВ «ДЕМІС КАНЦ» було укладено кредитний договір. На забезпечення виконання даного кредитного договору позивач виступив майновим поручителем боржника, шляхом укладання договорів іпотеки, відповідно до яких, ПАТ «ВТБ БАНК» виступає іпотекодержателем вищезазначених квартир до виконання зобов'язання за кредитним договором боржником ТОВ «ДЕМІС КАНЦ». 09.06.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левінець Валентиною Юріївною були проведені реєстраційні дії з нерухомістю позивача, про що було внесено відповідні відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: право власності на вищевказані квартири було зареєстровано за ТОВ «Аннетті» на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна. Позивач зазначає, що він не укладав будь-яких договорів по відчуження зазначеної нерухомості, не надавав свою згоду на добровільне задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок рахунок нерухомості, не отримував іпотечних вимог від ПАТ «ВТБ БАНК» про дострокове погашення кредиту, або порушення умов іпотечного договору. Вважає, що дії відповідача були протиправними, оскільки банк не мав права реєструвати право власності за собою на нерухомість, що належала позивачу на праві власності та здійснювати дії по відчуженню нерухомості, третім особам.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач ПАТ «ВТБ БАНК» просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, зазначивши, що відповідачем не вчинялося будь-яких протиправних дій, що могли привести до завдання шкоди майну позивача. Банком було реалізоване своє право як іпотекодержателя, передбачених діючим законодавством, на звернення стягнення на іпотечне майно, у зв'язку з невиконанням боржником своїх зобов'язань за кредитним договором.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні щодо позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті встановив.

26.07.2013 р. між ПАТ «ВТБ БАНК» та ТОВ «Деміс Канц» було укладено Кредитний договір №9/13, за умовами якого Банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 9 000 000,00 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Деміс Канц» за Кредитним договором №9/13 від 26.07.2013 р., між ПАТ «ВТБ БАНК» та ОСОБА_1 було укладено наступні іпотечні договори:

-Іпотечний договір №9/13-І-1 від 26.07.2013, посвідчений приватним нотаріусом Тимченко Л.Р. за реєстровим №1692, на підставі якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1;

-Іпотечний договір №9/13-І-2 від 26.07.2013, посвідчений приватним нотаріусом Тимченко Л.Р. за реєстровим №1690, на підставі якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_3;

-Іпотечний договір №9/13-І-3 від 26.07.2013, посвідчений приватним нотаріусом Тимченко Л.Р. за реєстровим №1694, на підставі якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_4

-Іпотечний договір №9/13-І-4 від 08.08.2013, посвідчений приватним нотаріусом Тимченко Л.Р. за реєстровим №1669, на підставі якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_5.

В подальшому між ПАТ «ВТБ БАНК» та ОСОБА_1 було укладено договори про внесення змін, а саме:

-Договір від 25.06.2015 р. про внесення змін №1 до іпотечного договору №9/13-І-1, посвідченого 26.07.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимченко Л.Р. за № в реєстрі 1692;

-Договір від 25.06.2015 р. про внесення змін №1 до іпотечного договору №9/13-І-2, посвідченого 26.07.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимченко Л.Р. за № в реєстрі 1690;

-Договір від 25.06.2015 р. про внесення змін №1 до іпотечного договору №9/13-І-3, посвідченого 26.07.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимченко Л.Р. за № в реєстрі 1694;

-Договір від 25.06.2015 р. про внесення змін №1 до іпотечного договору №9/13-І-4, посвідченого 08.08.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимченко Л.Р. за № в реєстрі 1669.

09.06.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левінець Валентиною Юріївною були проведені реєстраційні дії, відносно вищевказаних квартир, які були передані ОСОБА_1 в іпотеку ПАТ «ВТБ БАНК», про що було внесено відповідні відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме:

- 09.06.2016 року здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29984900 від 09.06.2016 року, згідно якої право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, було зареєстровано за ТОВ «Аннетті» на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: 2-09062016, виданий 09.06.2016 року ПАТ «ВТБ БАНК»;

- 09.06.2016 року здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29985136 від 09.06.2016 року, згідно якої право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4, було зареєстровано за ТОВ «Аннетті» на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: 3-09062016, виданий 09.06.2016 року ПАТ «ВТБ БАНК»;

- 09.06.2016 року здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29984900 від 09.06.2016 року, згідно якої право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3, було зареєстровано за ТОВ «Аннетті» на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: 1-09062016, виданий 09.06.2016 року ПАТ «ВТБ БАНК»;

- 09.06.2016 року здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29985279 від 09.06.2016 року, згідно якої право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, було зареєстровано за ТОВ «Аннетті» на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: 4-09062016, виданий 09.06.2016 року ПАТ «ВТБ БАНК».

Міністерством юстиції України, за результатами розгляду скарг ПАТ «ВТБ БАНК» від 16.06.2016 року №7738/1-2 та доповненням до неї від 29.06.2016 року №8017/1-2 на рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09.06.2016 року №№ 29984900, 29985136, 29985279 та інші, прийняті державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левінець В.Ю., винесено Наказ №1796/5 від 29.06.2016 р. про скасування зазначених рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Зазначені дії, щодо скасування неправомірних реєстраційних дій, свідчить про відсутність в діях ПАТ «ВТБ БАНК» ознак протиправного заволодіння майном ОСОБА_1, у зв'язку з чим доводи позивача в цій частині є необґрунтованими та недоведеними.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ст. 7 Закону За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Якщо предметом іпотеки є два або більше об'єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ст. 35 Закону у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

16.03.2016 р. на адресу ОСОБА_1, банком було направлено лист-вимогу (вих. №3543/1-2 від 15.03.2016 р.), в якому позивача як іпотекодавця було повідомлено про заборгованість ТОВ «Деміс Канц» за Кредитним договором №9/13 від 26.07.2013 р., що станом на 13.01.2016 р. становила 10 237 703,20 грн., та про право ПАТ «ВТБ БАНК» звернути стягнення на предмет іпотеки у разі непогашення існуючої заборгованості.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Можна констатувати, що чинним законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем, набутого в позасудовому порядку.

Разом з тим у частині першій статті 38 згаданого Закону право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві може бути передбачено в рішенні суду або договорі про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі).

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у статті 3 Закону України від 07 липня 2004 року № 1953-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у якій визначено, що загальними засадами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) є: 1) гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов'язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-38цс18.

У зв'язку з невиконанням ТОВ «Деміс Канц» зобов'язань за Кредитним договором №9/13, відповідачем було прийнято рішення про реєстрацію за собою права власності на квартири, що були передані ОСОБА_1 в іпотеку ПАТ «ВТБ БАНК» в якості забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Деміс Канц» за кредитним договором.

Враховуючи зазначене, банк правомірно реалізував своє право як іпотекодержателя, передбачене діючим законодавством, звернувши стягнення на іпотечне майно, у зв'язку з невиконанням ТОВ «Деміс Канц» зобов'язань за Кредитним договором №9/13 від 26.07.2013 р.

Таких чином, в розумінні ст.ст. 22, 1166, 1192 ЦК України позивачу не було завдано матеріальної шкоди, а тому і відсутні підстави для задоволення вимог про її стягнення з відповідача.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин викладених у позовній заяві, позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді стягнення вартості втраченого майна задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись Законом України "Про іпотеку", ст.ст. 22, 1166, 1192 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 137, 141, 258, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді стягнення вартості втраченого майна - відмовити у повному обсязі.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: