Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 320/5494/15-ц

провадження № 61-21261св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

представник відповідача - Зирянова ВеронікаАркадіївна,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 01 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Дзярука М. П., Крилової О. В., Трофимової Д. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнила, до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), ОСОБА_6 про визнання додаткової угоди недійсною.

Позовна заява мотивована тим, що 29 вересня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ СР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», відповідачем ОСОБА_6 та позивачем укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № 325/08/103СМБ.

Відповідно до умов генерального договору кредитор - АКБ СР «Укрсоцбанк» зобов'язувався надавати позичальникам: відповідачу ОСОБА_6 та позивачу ОСОБА_3 грошові кошти в межах загального ліміту кредитування на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, а позичальники зобов'язувалися повертати кредит у строки та на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього.

29 вересня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_6 укладено додаткову угоду до генерального договору про надання кредитних послуг від 29 вересня 2008 року № 325/08/103СМБ, відповідно до умов якої відповідач ОСОБА_6 отримав кредит до досягнення максимального ліміту заборгованості в сумі 129 000,00 дол. США зі сплатою 15 % річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначеному тарифами, терміном з 29 вересня 2008 року до 28 вересня 2018 року.

Позивач вважала, що додаткова угода є недійсною, оскільки вона її не підписувала, в її укладенні участі не брала. Про підписання додаткової угоди позивач дізналась у червні 2015 року від відповідача ОСОБА_6

На підставі викладеного ОСОБА_3 просила визнати додаткову угоду від 29 вересня 2008 року № 1 СМБ-НКЛ до генерального договору про надання кредитних послуг від 29 вересня 2008 року № 325/08/103СМБ, укладену між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6, недійсною.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 квітня 2016 року в складі судді Дараган Л. В. позов задоволено.

Визнано додаткову угоду від 29 вересня 2008 року № 1 СМБ-НКЛ до генерального договору про надання кредитних послуг від 29 вересня 2008 року № 325/08/103СМБ, укладену між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6, недійсною.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що додаткову угоду ОСОБА_3 не підписувала, тому вона є недійсною.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 01 лютого 2017 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 квітня 2016 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що матеріали справи містять заяви ОСОБА_3, згідно з якими вона просила оформити генаральний договір строком на 10 років у сумі 627 000,00 грн або в еквіваленті у дол. США чи Євро під заставу нерухомості та земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, та надає згоду своєму чоловіку ОСОБА_6 на отримання кредиту в сумі 129 00,00 дол. США строком на 120 місяців за додатковою угодою від 29 вересня 2008 року.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що укладання додаткової угоди порушило правила, встановлені первинним договором, позбавило ОСОБА_3 можливості отримати кошти за договором.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що 29 вересня 2008 року між кредитором АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та позичальниками ОСОБА_6 і ОСОБА_3 укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № 325/08/103 СМБ, відповідно до умов якого банк зобов'язався надавати позичальникам грошові кошти в гривні, дол. США та в Євро в межах загального ліміту, що встановлюється в базовій валюті - гривні в сумі 627 000,00 грн, з відсотковою ставкою для гривні не більше 24 % річних, для дол. США - не більше 15,5 % річних, для Євро - не більше 15,5 % річних терміном до 28 вересня 2018 року.

29 вересня 2008 року між позичальником ОСОБА_6 та АКБ СР «Укрсоцбанк» укладено додаткову угоду № 1СМБ-НКЛ до генерального договору про надання кредитних послуг від 29 вересня 2008 року № 325/08/103СМБ, відповідно до умов якої позичальнику був виданий кредит у розмірі 129 000,00 дол. США зі сплатою 15 % річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеному Тарифами на послуги з надання кредитів за генеральним договором, що містяться в додатку 1 до генерального договору.

На забезпечення виконання зобов'язань за генеральним договором про надання кредитних послуг та додатковою угодою між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 укладено іпотечний договір, за умовами якого передане в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок на АДРЕСА_1, що належать на праві власності ОСОБА_6 та придбаний подружжям ОСОБА_6 за час перебування у шлюбі.

ОСОБА_3 заперечує факт надання згоди на укладення між АКБ СР «Укрсоцбанк» та її чоловіком ОСОБА_6 додаткової угоди, посилаючись на те, що всі зміни, доповнення до генерального договору повинні бути укладені всіма його сторонами. Додаткову угоду вона не підписувала, тому ця угода є недійсною.

Саме з цих підстав суд першої інстанції задовольнив позов ОСОБА_3

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові, зазначав, що матеріали справи містять заяви ОСОБА_3, згідно з якими вона просила оформити генеральний договір строком на 10 років у сумі 627 000,00 грн або в еквіваленті в дол. США чи Євро під заставу нерухомості та земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, та надає згоду своєму чоловіку ОСОБА_6 отримати кредит у сумі 129 00,00 дол. США терміном на 120 місяців за додатковою угодою від 29 вересня 2008 року.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував, що у генеральному договорі та додатку 1 до нього зазначена сума кредиту та валюти, в яких вона може бути надана, річна відсоткова ставка, строк дії договору, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, право дострокового виконання зобов'язань за договором та його умови.

Зі змісту генерального договору вбачається, що видача кредитних коштів може бути проведена з кожним із позичальників шляхом укладення додаткової угоди в межах кредитного ліміту, тому посилання позивача на те, що спірна додаткова угода повинна була бути укладена між трьома сторонами безпідставні. Додаткова угода, яка повинна бути укладена між трьома сторонами, передбачається лише у разі зміни умов генерального договору. Додаткова угода укладена відповідно до умов генерального договору, жодним чином не змінює його умов, її укладення з кожним із позичальників прямо передбачене генеральним договором, зокрема статтею 3 генерального договору.

ОСОБА_3 була ознайомлена із умовами кредитування, з інформацією щодо сукупної вартості кредиту, порядком погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, загальним розміром цих сум та розміром сукупних витрат, необхідних для укладення кредитного договору, підписала генеральний договір, отже, погодилася з його умовами.

З врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що сторони, підписавши генеральний договір, встановили факт досягнення згоди між собою щодо всіх істотних умов. Наявність підписаного правочину свідчить про те, що всі учасники бажали укласти правочин, тому укладена спірна додаткова угода не суперечить нормам закону та генеральному договору, в зв'язку з чим відсутні підстави для визнання її недійсною.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд апеляційної інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 01 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик