Номер провадження: 22-ц/785/5297/18
Номер справи місцевого суду: 513/123/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Таварткіладзе О.М.

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Саратського районного суду Одеської області від 16 квітня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулася до Саратського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини заробітку відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до повноліття дитини, тобто до 27.06.2034 року та аліменти на своє утримання у розмірі 1/6 частини заробітку відповідача щомісячно, до досягнення дитиною трьохрічного віку, тобто до 27 червня 2019 року.

Позивач посилалася на ті обставини, що від спільного шлюбу з відповідачем 27 червня 2016 року у них народилася дитина ОСОБА_4.

Подружнє життя з ОСОБА_2 не склалося, з липня 2017 року вони не проживають разом, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства.

У звязку з тим, що дитина проживає разом з позивачем, а відповідач не надає матеріальної допомоги, вона звернулася з позовом до суду.

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 16 квітня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в сумі 850 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 14 лютого 2018 року і до повноліття дитини, тобто до 27.06.2034 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання в сумі 400 гривень щомісячно, починаючи з 14.02.2018 року і до досягнення дитиною трьох років, тобто до 27.06.2019 року.

В задоволені решти позову відмовлено.

Вирішено питання стосовно судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Саратського районного суду Одеської області від 16 квітня 2018 року в частині стягнення аліментів на користь та на утримання дружини ОСОБА_3 скасувати, а в іншій частині (стягнення аліментів на утримання дитини) залишити без змін.

Таким чином, апелянтом оскаржується рішення суду лише в частині стягнення аліментів на користь дружини ОСОБА_3.

В частині, яка не оскаржується - щодо стягнення аліментів на утримання дитини, рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, у відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України та розяснень п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку, апеляційним судом не перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на неї та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Стягуючи аліменти з ОСОБА_2 на користь та на утримання ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з положень ч.2, 4 ст.84 СК України.

Такий висновок суду є вірним.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 вересня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб. Прізвище після реєстрації шлюбу, ОСОБА_5 змінила на ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.10).

27 червня 2016 року у позивача та відповідача народилася донька ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.11);

Документальні докази про наявність судового рішення про розірвання шлюбу, яке вступило в законну силу - відсутні.

Відповідно акту обстеження умов проживання дитини від 30 січня 2018 року, складеного начальником відділу профілактичної роботи Служби у справах дітей Шевченківського району у м.Києві вбачається, що дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Мати створила належні умови для проживання дитини, забезпечила всім необхідним. Позивач працює в ТОВ (МТІ) провідним інспектором відділу кадрів. (а.с.12).

Відповідно довідки від 23.02.2018 року у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків відсутня інформація про доходи ОСОБА_2 за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 рік (а.с.24).

Відомості про те, що на утриманні відповідача знаходяться інші діти чи непрацездатні батьки, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.2, 4, 6 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища. Така позиція є вірною, оскільки дружина виношує чи проживає зі спільною дитиною, а тому, незважаючи на її дохід, чоловік має їй компенсувати втрату можливостей повноцінно себе реалізовувати у кар'єрному зростанні, громадському та світському житті.

Тому висновок суду про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на користь та на утримання ОСОБА_3 в сумі 400 гривень відповідає законодавству.

Доводи апелянта, що позивач не має права на аліменти на своє утримання, оскільки офіційно працює та отримує дохід, не приймаються до уваги, оскільки в силу ч.2, 4 ст.84 СК України вона має право на утримання незалежно від того, чи вона працює, до досягненню дитиною трьох років.

При цьому апелянт не довів, що відсутність у нього працевлаштування повязана зі станом здоровя, не надав докази про перебування на обліку непрацездатних осіб, про розмір доходів, не мотивував, яким чином він реалізовує свої життєві потреби.

Судова колегія звертає увагу, що відповідач згоден на стягнення з нього аліментів на дитину в розмірі 850 грн. щомісячно, але заперечує проти стягнення аліментів на дружину у розмірі 400 грн. щомісячно до досягнення дитиною 3-х років.

Оскільки відповідач не надає відомостей про дійсний розмір свого доходу, суд апеляційної інстанції не може надати оцінку яким чином стягнуті на утримання дружини аліменти у розмірі 400 грн. унеможливлюють їх сплату відповідачем і яку частину доходу відповідача становлять стягнуті з нього аліменти на утримання дружини до 3-х років і чи дійсно такий розмір аліментів є непропорційно великим та нерозумним по відношенню до дійсного щомісячного доходу відповідача.

Тягар доведення вказаних обставин покладається саме на відповідача.

Тому доводи апеляційної скарги, що апелянт не є матеріально-спроможнім, він ніде не працює, у звязку з чим не може сплачувати позивачу аліменти на її утримання не приймаються судом до уваги, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що відповідач має на утриманні непрацездатних членів родини чи інших дітей, що його непрацездатність повязана зі станом його здоровя, що відповідач обєктивно позбавлений можливості працевлаштуватися та що дійсний розмір доходів відповідача не надає йому можливості сплачувати аліменти на утримання дружини.

Тобто, матеріали справи не містять доказів, що через відповідні обставини, апелянт не може надавати позивачу матеріальну допомогу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що право вибору способі стягнення аліментів належить позивачу, а не суду, який змінив спосіб стягнення аліментів у частці від доходу, заявлений позивачем на стягнення аліментів у твердій сумі. Однак апеляційний суд також враховує, що позивач апеляційну скаргу на рішення суду не подавала.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 16 квітня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання в сумі 400 гривень щомісячно, починаючи з 14.02.2018 року і до досягнення дитиною трьох років, тобто до 27.06.2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 31.08.2018 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: С.О. Погорєлова

ОСОБА_6