Постанова

Іменем України

06 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 337/5169/16-ц

провадження № 61-32525св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, що діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_8,

третя особа: орган опіки та піклування - відділ по Хортицькому району служби у справах дітей Запорізької міської Ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2017 року у складі судді Бондаренко І. В. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 01 червня 2017 року у складі колегії суддів: Кочеткової І. В., Маловічко С. В., Гончар М. С.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Позовна заява мотивована тим, що сторони у справі з 03 липня 1999 року до 10 листопада 2016 року перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2016 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зазначає, що відповідач, шлюб з якою розірвано, перестала бути членом його сім'ї, продовжує проживати в квартирі без його дозволу, не сплачує комунальні послуги, пошкоджує майно в квартирі, чинить йому перешкоди у користуванні квартирою.

На підставі вищевикладеного, змінивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просив визнати ОСОБА_7 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1

У грудні 2016 року ОСОБА_7, що діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування - відділ по Хортицькому району служби у справах дітей Запорізької міської Ради, про встановлення сервітуту на житло.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що вона постійно проживає в квартирі АДРЕСА_1 разом зі своєю старшою донькою ОСОБА_6, яка є неповнолітньою. Вважає, що розірвання шлюбу з ОСОБА_4 не позбавляє її права на користування житлом. При цьому зазначає, що іншого житла в неї та її дітей немає.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_7, що діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просила, встановити їй та її неповнолітнім донькам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право безоплатного та безстрокового користування кімнатою № 1 в спірній квартирі, за умови компенсації її власнику відповідної частки витрат на комунальні послуги або відкриття особового рахунку на її ім'я.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2017 року відмовлено у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_4 та зустрічних позовних вимогах ОСОБА_7

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_7 вселилася в спірну квартиру як член сім'ї власника за згодою ОСОБА_4 в установленому законом порядку, іншого житла не має, постійно проживає і зареєстрована в цій квартирі, тому відсутні правові підстави для визнання її такою, що втратила права користування житлом. Розірвання шлюбу з власником квартири не припиняє право користування житлом для колишньої дружини.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимогах, суд виходив з того, що ОСОБА_7 на даний час має право користування цим житлом відповідно до закону (частина перша статті 405 ЦК України), тому підстав для задоволення її позовних вимог про встановлення їй безоплатного та безстрокового користування спірною квартирою не вбачається.

Не погоджуючись з цим рішенням місцевого суду в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог про позбавлення права користування житловим приміщенням ОСОБА_7 (позивач за первісним позовом) звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Отже, перевіряючи законність оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 303 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, апеляційний суд не перевіряв справу в частині відмови у задоволенні зустрічного позову за відсутності апеляційних скарг в зазначеній частині рішення.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 01 червня 2017 року рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_7 є колишнім членом сім'ї власника житла, до спірного житла вселилась зі згоди власника разом із дітьми на законних підставах, та квартира на теперішній час є її єдиним постійним місцем проживання, тому припинення сімейних відносин із власником квартири, не позбавляє її права користування квартирою.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісний позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не у повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для розгляду спору, відповідач вже не є членом сім'ї ОСОБА_4, разом з ним не проживає. Крім того, власником житла не визнано, що відповідач має право проживати у цій квартирі. Вказував на те, що оскільки відсутні підстави для встановлення сервітуту, тому наявні підстави для його припинення.

Таким чином, рішення місцевого та апеляційного судів оскаржується лише в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

30 травня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_4 і ОСОБА_7 з 03 липня 1999 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

Від спільного життя сторони у справі мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2016 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 розірвано. Цим рішенням встановлено, що подружні стосунки припинились з липня 2016 року.

Відповідно до договору дарування від 22 червня 2001 року, засвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Колядюк В. В., квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_4

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплено положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Установлено, що у цій квартирі позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_7 зареєстровані з 2001 року.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, місцевий суд з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_7 вселилася у квартиру АДРЕСА_1 як член сім'ї ОСОБА_4, після припинення сімейних відносин з ним продовжує користуватися квартирою, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач як колишній член сім'ї позивача - власника квартири зберігає право користування нею.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову, оскільки квартира на час розгляду справи судами є єдиним постійним місцем проживання ОСОБА_7 з дітьми, а тому припинення сімейних відносин із власником квартири на підставі статті 156 ЖК України не позбавляє її права користування квартирою.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що судами попередніх інстанцій не у повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для розгляду спору, не заслуговують на увагу, оскільки докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки, що відповідно до положень статті 400 ЦПК знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 01 червня 2017 року в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк