КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Цимбал І.К.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4016/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до його пред'явлення та просив накласти арешт із забороною відчуження всього майна, що належить ОСОБА_2 та заборонити йому здійснювати будь-які дії, які можуть знищити або зменшити вартість належного йому майна, мотивуючи заяву тим, що у власності позичальника є майно, яке може бути реалізованим для повернення суми позики згідно розписки від 29 лютого 2016 року.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року заяву задоволено частково. Накладено арешт на садовий будинок АДРЕСА_1; та транспортний засіб: автомобіль &q?о ;VolkswagenTransporter&quim; 2009 року випуску, об'єм двигуна 2461, що належать ОСОБА_2.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити, мотивуючи її тим, що оскільки предмет спору не пов'язаний із майном, на який накладено арешт, суд неправомірно задовольнив заяву, що тягне за собою необґрунтованість та недоцільність обраного способу забезпечення позову.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, представник заявника ОСОБА_6 подав відзив та обґрунтовував його тим, що дійсно існує факт обмеження боржника у здійсненні його права власності і саме в цьому полягає суть такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно і оскільки суд для цього наділений відповідними повноваженнями, то посилання апелянта про порушення законодавства є безпідставними, тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що накладення арешту на майно, яке є власністю ОСОБА_2 до подання позову про стягнення боргу за договором позики є доцільним, оскільки невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення у разі задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з наступних підстав.

Згідно частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

У пункті 1 частині першій статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Суд першої інстанції встановлено, що предметом цього спору є стягнення заборгованості за договором позики, тому дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви, оскільки невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до реалізації земельної ділянки, внаслідок чого можливе утруднення або неможливе виконання рішення у разі задоволення позовних вимог.

Зазначене відповідає роз'ясненням, яке надано судам у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 &quig;Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову&q?ов;, відповідно до якого, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявником не надано доказів на підтвердження наявності реальної загрози невиконання або ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, є безпідставними та спростовуються заявою про забезпечення позову та сукупністю досліджених судом при розгляді цього питання доказів.

Судом встановлено, що на підтвердження існування спірних правовідносин - наявності зобов'язань відповідача перед позивачем, заявником додано до заяви про забезпечення позову боргову розписку із якої вбачається, що 29 лютого 2016 року ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_3 50000,00 Євро та зобов'язувався їх повернути 15 квітня 2018 року. Також заявник зазначив що відповідач не виконав своє зобов'язання та грошові кошти не повернув, у зв'язку з чим ним на даний час подано позов до суду, про що подав копію позовної заяви.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дослідив належним чином матеріали справи та докази, що були надані, а саме не встановлено ринкову вартість вказаних об'єктів нерухомого майна та не з'ясовано чи співмірні заходи забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, є безпідставними, оскільки із матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно існує спір.

Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно загальна вартість садового будинку № 38 у СТ &que=;Острів&qup:; становить 185 960,00 грн. (а.с.5).

Також на праві власності боржнику належить автомобіль &q?ви;Volkswagen Transporter&qu=E; 2009 року випуску, об'єм двигуна 2461, вартість якого, за логічними міркуваннями, ніяк не може перевищувати суми заборгованості за договором позики, тому заявлені вимоги є співмірними із вартістю майна.

Отже зі змісту апеляційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків викладених в судовому рішенні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала, що постановлена з дотриманням вимог процесуального законодавства повинна бути залишена без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагєєв