АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2018 року

м. Рівне

Справа № 560/1299/17

Провадження № 22-ц/787/1081/2018

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Оборонова І.В.

Рішення ухвалене в м. Дубровиця Рівненської області

Повний текст рішення складено 31 березня 2018 року

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В., судді: Хилевич С.В., Шимків С.С.,

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 21 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

12 жовтня 2017 року ОСОБА_5, звернувшись з позовом до суду, просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 4 серпня 2017 року в розмірі 352400 грн. та судові витрати в сумі 3524 грн.

В обґрунтування позову позивач покликається на те, що 4 серпня 2017 року він уклав договір позики з ОСОБА_2, на виконання якого надав останньому позику в сумі 352400 грн.

Позичальник ОСОБА_2 на підтвердження укладення договору позики та отримання коштів написав розписку, згідно якої зобов'язався в строк до 01.10.2017 повернути йому кошти в сумі 352400 грн.

Однак, в порушення умов договору та вимог статей 526, 527, 530 1049 ЦК України відповідач, взяті на себе за договором позики, зобов'язання належним чином не виконав, отримані кошти в обумовлений строк не повернув і ОСОБА_2 в подальшому відмовився пояснити свої дії, припинивши будь-яке спілкування, уникаючи зустрічей із ним.

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 21 березня 2018 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 352400 грн. заборгованості за договором позики та судові витрати, понесені по оплаті судового збору, в розмірі 3524 грн.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає, його незаконним та необґрунтованим в зв'язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вказує на те, що обставина отримання ним в борг від позивача коштів в сумі 352400 грн., яку суд першої інстанції вважав встановленою, є недоведеною, оскільки у тексті наданої позивачем розписки від 04.08.2017 року відсутня вказівка на передачу йому вказаних коштів.

Так як, договір позики є реальним договором та у відповідності до норм ч.2 ст. 1046 ЦК України є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, то враховуючи, що кошти від позивача він не отримував, договір позики між ними є неукладеним.

Крім того, звертає увагу на те, що з травня 2013 року по вересень 2017 року він працював в ТзОВ "Бріс" ЛТД, в якому позивач був директором. У вересні 2017 року на дільниці в м. Дубровиця, на якій він працював, була проведена ревізія, в результаті якої була виявлена нестача дизпалива на суму 352400 грн. Після цього директор товариства ОСОБА_5 викликав його в м. Луцьк та у своєму кабінеті, залякуючи його переданням матеріалів ревізії в поліцію, запропонував написати йому розписку про позику 352400 грн.

Проте, жодних коштів від позивача він не отримував та написав розписку під диктовку ОСОБА_5, перебуваючи від нього в службовій залежності у зв'язку із виявленими фактами недостачі.

Вказує, що ці обставини підтверджуються поясненнями, допитаних в судовому засіданні в якості свідків, начальника дільниці ОСОБА_6 та диспетчера ОСОБА_7, які вказали, що не бачили передання йому позивачем коштів під час написання розписки.

Зазначає, що його аргументи щодо написання розписки в зв'язку із виявленою нестачею суд першої інстанції в порушення вимог ч.3 ст.89, п.3 ч.4 ст. 265 ЦПК України не оцінив в сукупності з іншими доказами та не навів мотивів їх відхилення.

На підставі викладеного, просив скасувати рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 21 березня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 позивачем не подавався.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що з 14 травня 2012 року до 31 серпня 2017 ОСОБА_2 працював у ТзОВ "Бріс" ЛТД на посаді водія автотранспортних засобів з виконанням обов'язків експедитора.

Із витягу з кримінального провадження №0003980 від 28 серпня 2017 року вбачається, що в період часу з 2013 року по 2017 рік ОСОБА_2, працюючи на посаді водія автотранспортних засобів ТзОВ "Бріс" ЛТД з виконанням обов'язків експедитора Дубровицької автоколони з покладенням на нього повної матеріальної відповідальності, привласнив дизельне паливо в кількості 15421 літра, чим завдав товариству матеріальної шкоди (а.с.34).

В пояснюючій записці ОСОБА_2 від 26 липня 2017 року, написаній на ім'я директора ТзОВ фірма "Бріс" ЛТД ОСОБА_5, відповідач зазначив, що здійснюючи рейси, заправляв автомобіль більше норми у власних цілях, свою провину визнавав та був готовий відшкодувати матеріальні збитки (а.с.56).

4 серпня 2017 року відповідачем ОСОБА_2 було складено розписку, відповідно до якої він зобов'язався в строк до 1 жовтня 2017 року повернути ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 352400 грн., які у нього позичив 4 серпня 2017 року (а.с.3).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Колегія суддів вважає, що у справі, яка переглядається, суд першої інстанції, не встановив справжню правову природу боргової розписки.

Зі змісту наявної в матеріалах справи розписки від 04 серпня 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 зобов'язався в строк до 01.10.2017 повернути ОСОБА_5 кошти в сумі 352400 грн., які ОСОБА_2 у нього позичив 04.08.2017. Зазначена розписка підписана ОСОБА_2.

В змісті розписки відсутнє посилання на отримання позичених ОСОБА_2 грошей.

Як вбачається з матеріалів справи, ці гроші він і не отримував, а в офісі позивача в м. Луцьк написав зазначену розписку на суму виявленої ревізією недостачі пального та в поясненні від 26 липня 2017 року готовий був відшкодувати матеріальні збитки.

Допитані в суді свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що не бачили в кабінеті позивача факту передачі грошових коштів від ОСОБА_5 до ОСОБА_2.

До пояснень свідка ОСОБА_8, щодо перерахування ОСОБА_2 значної суми грошових коштів в кабінеті ОСОБА_9, якими той вирішив допомогти ОСОБА_2 перекрити розтрату пального, колегія суддів відноситься критично, оскільки така недостача не є погашеною на даний час.

Отже, договір позики, на який посилається позивач, фактично між сторонами не укладався.

Спричинена відповідачем підприємству, де позивач працює директором, матеріальна шкода, внаслідок недостачі палива не є боргом в розумінні позики (ст.1046 ЦК) та розписка не є новацією цього боргу, а виниклі між сторонами правовідносини не є позиковими та не регулюються нормами права, на які посилався позивач та місцевий суд вирішуючи даний спір.

Спричинена ОСОБА_2 шкода (недостача палива), в разі її підтвердження у встановленому законом порядку, може бути з нього стягнута в порядку відшкодування шкоди спричиненої працівником, а не шляхом стягнення позики, якої не існувало.

За таких обставин, суд першої інстанції не дотримався норм матеріального та процесуального права, не з'ясував повно і всебічно дійсні обставини спору сторін, його висновки не відповідають обставинам справи, тому ухвалене рішення підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати в виді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 в сумі 5286 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 21 березня 2018 року скасувати.

В задоволені позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення 352400 грн. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір 5286 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 серпня 2018 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.В. Хилевич

С.С. Шимків