Провадження № 2/734/653/18 Справа № 734/1075/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 грудня 2018 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської областї, в складі:

головуючого-судді Бараненко С.М.,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2О

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Козелець цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи позов тим, що з відповідачкою ОСОБА_6, позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з 04.11.2007 року по 15 лютого 2018 року.

15 лютого 2018 року шлюб між ними був розірваний. У період шлюбу, 16.07.2016 року, позивач та відповідач за спільні кошти придбали наступне майно: автомобіль марки «Skoda» модель, Octavia, рік випуску 2003, д.н.з. НОМЕР_1. Пілся розірвання шлюбу відповідачка одноособово стала користуватись спільним автомобілем.

31.03.2018 року відповідач виставила спільний з позивачем автомобіль на продаж, оцінивши його в 5300 доларів США, що складає 140000 (сто сорок тисяч ) гривень. Тобто ? частка в спільному майні складає 70000 (сімдесят тисяч) грн..

В звязку з напруженими відносинами між позивачем та відповідачем виникла необхідність розділити спільне майно в судовому порядку.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Повідомила, що від власника автомобіля діяв за довіреністю ОСОБА_4, що й створило спільну сумісну власність. Відповідач не спростувала жодними доказами заявлений позов. Судовий збір просить з відповідача не стягувати.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Зазначив, що позивач продав відповідачу автомобіль, який в подальшому був зареєстрований за відповідачкою, оформили договір купівлі продажу. Домовились між собою, щодо автомобіля, договір не укладали.

Суд заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.23, 24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. за №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Частиною 3 ст.368ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61Сімейного КодексуУкраїни визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63Сімейного КодексуУкраїни передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

При розгляді справи судом встановлено, що між сторонами дійсно існує спір з приводу реального поділу спірного майна - транспортного засобу.

Згідно матеріалів цивільної справи, 15 лютого 2018 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був розірваний. У період шлюбу, 16.07.2016 року, позивач та відповідач за спільні кошти придбали наступне майно: автомобіль марки «Skoda» модель, Octavia, рік випуску 2003, д.н.з. НОМЕР_1. Після розірвання шлюбу відповідачка одноособово стала користуватись спільним автомобілем.

Так, положеннями ст.70 СК України, визначено, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При цьому право на спільне майно, яке виникає у подружжя в період шлюбу, не припиняє своє існування після його розірвання або фактичного припинення шлюбу. Розпорядження, користування та володіння об'єктами права спільної сумісної власності здійснюється подружжям з рівними правами та обов'язками, якщо інше не встановлено домовленості між ними.

Згідно із ст.71 Сімейного кодексуУкраїни майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.4 ст.71 Сімейного кодексуУкраїни присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Як зазначено в абзацах 4, 5, 6 п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. за №11, при вирішення спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2,3 ст.70СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив, чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу. Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток.

При цьому, суд приходить до висновку, що вищевказаний розподіл майна подружжя не призводить до суттєвого погіршення прав відповідача на спільне сумісне майно, набуте у шлюбі та жодним чином не порушує прав особисто відповідача, а той факт, що позивач за дорученням діяв від імені власника авто під час продажу його ОСОБА_5, жодним чином не спростовує, що вказаний автомобіль є спільним майном подружжя, так-як позивач в даному випадку не був власником автомобіля, під час його продажу ОСОБА_5, а тільки представником власника автомобіля, тому суд остаточно приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 12, 19, 81, 82, 258-260, 263-265, 273, 352, 354-355, Розділом ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 963, 69-71 Сімейного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суд-

В И Р І Ш И В:

позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 компенсацію вартості ? частини автомобіля марки «Skoda» модель, Octavia, рік випуску 2003, д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) грн..

Виділити у власність ОСОБА_7 автомобіль марки «Skoda» модель, Octavia, рік випуску 2003, д.н.з. НОМЕР_1, вартістю 140 000,00 (сто сорок тисяч) грн..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом пятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Козелецький районний суд Чернігівської області до Чернігівського апеляційного суду.

Рішення в повному обсязі виготовлене «13» грудня 2018 року.

Головуючий суддя С.М. Бараненко