ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/2940/18
Провадження № 2/636/1677/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року Чугуївський міський суд Харківської області

в складі: головуючого судді Гуменного З.І.,

секретаря судового засідання Караулової О.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

за участю відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей та пені за прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 10360,12 грн. та пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 143413,04 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 09.03.2016 у справі № 636/464/16-ц на відповідача покладено обовязок сплачувати на її користь аліменти на утримання спільних неповнолітніх дітей у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 09.02.2016 до досягнення дітьми повноліття. Відповідач рішення суду не виконує та жодним чином аліменти не сплачує, у звязку з чим виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 10360,12 грн. згідно наданого розрахунку заборгованості від 18.06.2018. Оскільки заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, позивач також просить стягнути з нього пеню за несплату аліментів у розмірі 143413,04 грн.

Позивач в судове засідання не зявилася, представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні проти стягнення пені по аліментам заперечував, посилаючись на те, що аліменти ним не сплачувались у звязку з тим, що він не має постійного місця роботи, а тому не має змоги сплачувати аліменти.

Вислухавши представника позивача та відповідача, оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 2002 року, який 12.04.2016 розірваний Чугуївським міським судом, що підтверджується рішенням суду у справі № 636/464/16-ц (провадження № 2/636/610/2016) (а.с. 8). Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6, 7). Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 09.03.20016 з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 09.02.20016 до досягнення дітьми повноліття (а.с. 9, 10).

Відповідач у період часу з лютого 2016 року по червень 2018 року аліменти щомісячно не сплачував, внаслідок чого станом на 31.05.2018 виникла заборгованість в сумі 10360,12 грн., що підтверджується перерахунком заборгованості від 18.06.2018 старшого державного виконавця Міжрайонного відділу ДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву (а.с. 13).

Відповідачем наданий відзив на позовну заяву, в якій відповідач просить відмовити у позові в частині стягнення пені за несплату аліментів, хоча надає власний розрахунок пені, розмір якої за його розрахунком становить 2800,79 грн. Також до відзиву на позов відповідачем надані відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податку про суми виплачених доходів та утриманих податків з 1 кварталу 2015 року по 2 квартал 2018 року.

Статтею 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по аліментам, то слід зауважити наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

У ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом.

Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 вказаного Закону відповідно до ч. 8, суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір.

Відповідно до ч. 3 ст.194 Сімейного кодексу України, заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

З урахуванням вимог діючого законодавства, суд вважає, що підстав для стягнення заборгованості по аліментах немає, оскільки всі питання щодо сплати аліментів за судовим рішенням вирішуються державним виконавцем при виконанні судового рішення У разі нездійснення державним виконавцем дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», діючим законодавством передбачено порядок оскарження такої бездіяльності.

У разі задоволення позовних вимог та стягнення боргу по аліментах, фактично це призведе до подвійного стягнення однієї і тієї ж суми, а тому суд вважає, що позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. До того ж відсутній спір про розмір заборгованості по аліментам, і в даному випадку питання про стягнення заборгованості по аліментах має вирішуватися в рамках виконавчого провадження.

Щодо стягнення пені за несплату аліментів суд зазначає наступне.

Згідно ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки ( пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до зазначеного, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення.

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Будь-яких обставин, за яких можливо було б звільнити відповідача від неустойки за прострочення сплати аліментів, суду не надано.

Крім того, відповідачем надані відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податку про суми виплачених доходів та утриманих податків з 1 кварталу 2015 року по 2 квартал 2018 року, з яких вбачається у 2017 та 2018 роках відповідач працював у ТОВ «Агротехсервіс» та ТОВ «Ютерм Україна», але, оскільки виконавчий лист за місцем роботи не направлявся, відповідач про місце роботи державного виконавця не повідомляв, що свідчить про те, що заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача і відомостей про місце роботи чи її відсутність на сьогоднішній день також не надав, оскільки у наданій інформації вказано, що у 2 кварталі 2018 року він працював, а відомості за 3 квартал 2018 року - відсутні. Окрім цього, у вказаній інформації вказано, що відповідач протягом 2015-2018 років отримував дохід з надання майна в лізинг, а саме: 2 квартал 2015 6795,00грн., 3 квартал 2015 9420,19 грн., 1 квартал 2016 6211,18 грн., 2 квартал 2016 5092,11 грн., 1 квартал 2017 12605,10 грн., 1 квартал 2018 12239,62 грн. Тобто позивач майже постійно отримував дохід, але аліменти на утримання дітей щомісячно не сплачував, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 31.05.2018 у розмірі 10360,12 грн.

Тому суд вважає, що заборгованість по аліментам виникла саме з вини відповідача і він повинен понести відповідальність, передбачену ст. 196 СК України, оскільки це буде відповідати насамперед інтересам дітей.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

Пеня=(A1*1%*Q1)+(A2*1%*Q2)+……….(An*1%*Qn), де:

Пеня - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1- нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1- кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2- нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня на заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

На підставі вказаного суд погоджується з розрахунком пені, наданим позивачем, так як він узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 14-37цс18.

Відповідачем також наданий розрахунок пені, але у наданому розрахунку не враховані всі місяці, в яких ним не сплачувались аліменти. Так, відповідач після сплати аліментів у січні 2018 року у розмірі 5000 грн. рахує це як сплату аліментів наперед - за лютий-травень 2018, хоча він вже мав заборгованість по аліментам і цю суму необхідно рахувати як сплату заборгованості за попередні місяці. Тому суд не може погодитися з розрахунком пені, який наданий відповідачем.

Однак, згідно ч. 1 ст. 196 ЦПК України, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Враховуючи вище наведену норму суд вважає за необхідне стягнути з відповідача розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в сумі 10360,12 грн., що відповідає 100 відсоткам заборгованості по сплаті аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2018 року складає 1762,00 грн.

Таким чином, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при предявлені позову і суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів, тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 10, 11, 76-80, 133, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей та пені за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, який народився 06 лютого 1980 року у м. Донецьк, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_3, яка народилася 15 липня 1981 року у с. Волохів Яр, Чугуївського району, Харківської області, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 10360 (десять тисяч триста шістдесят) грн. 12 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, який народився 06 лютого 1980 року у м. Донецьк, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, судовий збір в дохід держави у сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

В задоволені інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 14.12.2018.

Суддя