Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 753/16915/16

провадження № 61-23419св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

третя особа - директор департаменту з персоналу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» Анджей Веслав Випих,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 березня 2017 року в складі судді Вовка Є. І. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2017 року в складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Панченка М. М., Волошиної В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»), третя особа - директор департаменту з персоналу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» Анджей Веслав Випих, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що 09 серпня 2016 року його незаконно звільнено з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників. Посилався на упереджене ставлення до нього та на те, що йому не було запропоновано вільні на той час посади, які відповідають його освіті, спеціальності та кваліфікації.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 березня 2017 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 09 серпня 2016 року № 872/л про звільнення ОСОБА_3 за скороченням штату.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді заступника директора (економічна безпека) департаменту з безпеки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», допущено негайне виконання рішення в цій частині.

У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення ОСОБА_3 відбулося з порушенням норм трудового законодавства, оскільки йому не було запропоновано вакансії за відповідною професією (спеціальністю) та відповідну роботу, яку він міг виконуватиз урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2017 року заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 березня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують.

У касаційній скарзі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить зазначені судові рішення в частині задоволення позову скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові в цій частині.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що ОСОБА_3 з 05 березня 2013 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

12 травня 2016 року ОСОБА_3 був попереджений про майбутнє звільнення з роботи з 08 серпня 2016 року.

Наказом ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 09 серпня 2016 року № 872/л ОСОБА_3 звільнено з посади заступника директора департаменту (економічна безпека) департаменту з безпеки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату.

У справі містяться копії дипломів спеціаліста ОСОБА_3 за спеціальностями юриста та спеціаліста з фінансів.

Із акта від 21 липня 2016 року вбачається, що позивачу пропонувалися вільні на підприємстві інші посади, крім посад провідногоспеціаліста відділу з розслідування фінансових порушень, провідного аудитора відділу внутрішнього аудиту, спеціаліста з якості відділу внутрішнього аудиту.

Як убачається зі змісту наказу від 11 травня 2016 року № 555 «О внесении изменений в организационную структуру департамента по безопасности» із додатками, скорочено лише посаду, яку обіймав позивач.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частин першої-третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов'язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року № 6-40цс15, від 01 липня 2015 року у справі № 6-491цс15.

На час звільнення позивача, в період з 12 травня до 09 серпня 2016 року, серед інших, на підприємстві була вільною посада провідного аудитора відділу внутрішнього аудиту.

Отже, відповідач пропонував позивачу виключно робочі вакантні посади, на яких, на думку відповідача, він міг би працювати з можливістю навчання або перепідготовки за рахунок коштів підприємства. Разом із тим відповідач не запропонував позивачу наявні протягом процедури вивільнення вакантні посади, які відповідали спеціальності, кваліфікації та досвіду роботи позивача, що вказує на недотримання положень статті 5-1, частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги про те, що суд позбавив відповідача можливості надати докази на спростування позовних вимог суд касаційної інстанції вважає безпідставними, оскільки про дату і час розгляду справи відповідача було повідомлено належним чином, конституційне право на апеляційний перегляд справи було забезпечено.

Доводи касаційної скарги про те, що посади провідного аудитора відділу внутрішнього аудиту та спеціаліста відділу внутрішнього аудиту, які міг би обійняти ОСОБА_3, йому не пропонувалися, оскільки готувалися до скорочення, а на підприємстві була відсутня необхідність та доцільність добору кандидата на ці посади, суд касаційної інстанції вважає такими, що не спростовують факту наявності вільної посади провідного аудитора відділу внутрішнього аудиту в період дії попередження про майбутнє звільнення ОСОБА_3 та незапропонування її позивачу.

Посада провідного аудитора відділу внутрішнього аудиту була виключена з штатного розпису лише з 30 січня 2017 року, тому повинна була бути запропонована ОСОБА_3 з метою його працевлаштування.

Безпідставними суд касаційної інстанції визнає й доводи касаційної скарги про те, що актом перевірки Головного управління держпраці в Дніпропетровській області від 26 липня 2016 року № 266/4.7-5 не було встановлено порушень норм трудового законодавства при звільненні позивача, оскільки перевірка була здійснена у липні 2016 року, в той час як позивача було звільнено з роботи у серпні 2016 року.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю.Мартєв

В.М. Сімоненко

С.П. Штелик