Номер провадження: 22-ц/785/7155/18
Номер справи місцевого суду: 030
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

03.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, в особі судді-доповідача колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області Сегеди С.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 липня 2018 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення сплаченого відповідно до попереднього договору авансу та процентів за користування чужими грошовими коштами,

встановив:

06.03.2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму попередньої оплати (авансу) за договором про укладення договору купівлі-продажу (попереднім договором) від 28.03.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом ОМНО Кобзарем О.Ю., та зареєстрованим в реєстрі за №361 з урахуванням процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 1420470,71 грн., а також судовий збір в розмірі 8810,00 грн.

При цьому позивач посилається на те, що 27.03.2016 року сторони за участю ріелтора агентства нерухомості ТОВ «Атланта» домовилися про купівлю-продаж квартири АДРЕСА_1 за 40000 доларів США, в зв'язку з чим 28.03.2016 року сторони уклали договір про укладення договору купівлі-продажу (попередній договір). Відповідно до внесених 17.11.2016 року змін строк для укладення основного договору продовжено до 28.07.2017 року. До підписання попереднього договору в рахунок оплати вартості об'єкта нерухомості покупець ОСОБА_3 сплатив продавцю ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 1042813,28 грн., що еквівалентно 40000,00 доларів США. Однак відповідач свої обов'язки за попереднім договором не виконав, посилаючись на те, що потрібно зробити ремонтні роботи в квартирі та інші обставини. Отримавши інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.01.2018 року позивач дізнався, що вказана квартира на момент укладення попереднього договору належала відповідачу, однак перебувала в іпотеці та під забороною, а 11.11.2016 року відповідач ОСОБА_2 продав квартиру іншим людям. Оскільки основний договір не було укладено з вини відповідача ОСОБА_2 та враховуючи, що на дату звернення до суду повернення передоплати відповідачем не здійснено, позивачем здійснено розрахунок процентів за користування чужими коштами з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ, які ОСОБА_3 просить стягнути з відповідача.

Ухвалою від 30.03.2018 року провадження у справі відкрито.

Стороною відповідача до суду 07.05.2018 року було подано відзив, в якому представник відповідача посилається на те, що 28.03.2016 року між сторонами було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна та 17.11.2016 року були підписані зміни до договору, де було внесено поправку по строкам підписання основного договору - до 28.07.2017 року. Приблизно за два місяці до дати підписання договору відповідач ОСОБА_2 звернувся до позивача ОСОБА_3 з вимогою встановити в даній квартирі перегородки для технічних замірів площі квартири для отримання та реєстрації права власності на квартиру, однак позивач відмовився та в подальшому процедуру щодо встановлення перегородок було перенесено на більш пізній термін - березень 2018 року, в зв'язку з чим відповідач вважає, що основний договір не був укладений у визначений час з об'єктивних причин. Також представник відповідача зазначає, що доданий до позову розрахунок є необґрунтованим, оскільки зроблений з посиланням на облікову ставку НБУ, що застосовується до кредитних відносин, а не до попереднього договору. На підставі викладеного сторона відповідача просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

23.05.2018 року представником позивача ОСОБА_5 надано відповідь на відзив, в якому вона посилається на те, що оскільки розмір процентів за користування відповідачем належними позивачу грошовими коштами не встановлено договором, укладеним між сторонами, для визначення розміру процентів при вирішенні даного спору може бути застосована по аналогії закону норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України, згідно якої у разі, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Ухвалою суду від 13.06.2018 року задоволено клопотання сторони позивача про забезпечення позову та накладено арешт на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2, в межах суми позову 1420470,71 грн. та заборонено його відчуження до розгляду справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав наданий відзив та просив в задоволенні позову відмовити. При цьому вказав, що доводи сторони позивача відносно того, що відповідач провів відчуження об'єкту на користь іншої особи - ОСОБА_7 не була перешкодою для позивача виконати всі домовленності, оскільки ОСОБА_7 є повіреною особою відповідача та в разі необхідності ОСОБА_7 поверне відповідачу об'єкт.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення сплаченого відповідно до попереднього договору авансу та процентів за користування чужими грошовими коштами було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму попередньої оплати (авансу) за договором про укладення договору купівлі-продажу (попереднім договором) від 28.03.2016 року посвідченим приватним нотаріусом ОМНО Кобзарем О.Ю., та зареєстрованим в реєстрі за №361 з урахуванням процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 1106304,00 грн. яка складається з: 1066000,00 грн. - сума авансу (попередньої оплати) за попереднім договором купівлі-продажу квартири; 40304,00 грн. - проценти за користування чужими грошовими коштами.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 9162,40 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 21 серпня 2018 року ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 липня 2018 року та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Однак зазначена апеляційна скарга ОСОБА_2не може бути прийнята до розгляду апеляційною інстанцією, оскільки не в повному обсязі відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України.

У відповідності до п. 1 ст. 4 Закону України „Про судовий збір", який набрав чинності з 01.11.2011 року, із змінами внесеними ЗУ №1774-VIII від 06.12.2016 року, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

При цьому, апеляційний суд виходить з положень п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», що ставка судового збору за подання апеляційної скарги фізичною особою на рішення суду майнового характеру дорівнює 150 відсотків вартості ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в суді першої інстанції (8810х150%=13215 грн..).

Оскільки апелянтом при поданні апеляційної скарги не було сплачено судовий збір то на даний час ОСОБА_2належить сплатити 13215 грн на користь державного бюджету України за наступними реквізитами:

Отримувач коштів - УК у м.Одесі/Малиновськ. р-н/22030101

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38016923

Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП)

Код банку отримувача (МФО) - 899998

Рахунок отримувача - 0031

Код класифікації доходів бюджету - 22030101

Призначення платежу - *;101;

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без руху до усунення вказаних недоліків.

При цьому, звертається увага апелянта на те, що відповідно до ст. 9 ч. 2 Закону України «Про судовий збір» суд перед відкриттям провадження у справі перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, у зв`язку з чим апелянту слід надати квитанцію (іншій платіжний документ) про сплату судового збору у зазначеній вище сумі із відміткою фінансової установи про зарахування коштів до Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 357 ЦПК України, суддя-доповідач

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 липня 2018 року залишити без руху, про що повідомити скаржника.

Для усунення недоліків надати строк, встановлений ч.ч.1-3 ст. 185 ЦПК України, та роз'яснити скаржнику, що в разі неусунення недоліків апеляційної скарги у десятиденний термін з моменту отримання копії цієї ухвали, його апеляційна скарга буде вважатися неподаною та повернута йому.

Копію ухвали судді невідкладно надіслати заявнику апеляційної скарги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області С.М. Сегеда