ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Харків

справа № 643/831/17

провадження № 22-ц/818/1780/18

провадження № 22-ц/818/1856/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1,

Відповідач: ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5 на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 30 жовтня 2018 року про залишення позовної заяви без розгляду та на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 30 жовтня 2018 року про повернення заяви про забезпечення доказів, постановлені суддею Ніколаєнко І.В.,-

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на дитину.

24 січня 2017 року ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі.

Ухвалою судді апеляційного суду Харківської області від 13 серпня 2018 року визначено підсудність цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на дитину Київському районному суду міста Харкова.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Харкова від 27 вересня 2018 року вказану справу прийнято до провадження.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 30 жовтня 2018 року позовну заяву

ОСОБА_1 - залишено без розгляду на підставі п. 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду мотивована тим, що позивач у призначені судові засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи з зазначенням поважних причин неявки суду не надавала.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 30 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_5 про забезпечення доказів - повернуто заявнику.

Ухвала суду першої інстанції про повернення заяви ОСОБА_5 про забезпечення доказів мотивована тим, що позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду, тому заява про забезпечення доказів підлягає поверненню ОСОБА_5

Не погоджуючись з вказаними ухвалами суду першої інстанції, ОСОБА_5 звернувся з апеляційними скаргами, в яких, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, неврахування норм міжнародного права, просить їх скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувані ухвали є незаконними та необґрунтованим, такими, що постановлені внаслідок неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи.

Посилається на необґрунтовану тривалість розгляду справи.

Вважає, що судом першої інстанції фальсифіковано матеріали справи з метою постановлення ухвали від 30 жовтня 2018 року про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду. Висновок суду про вручення судових повісток сторонам справи про виклик до суду в судове засідання на 10 жовтня 2018 року не відповідає дійсності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи.

Положеннями пункту частини 1 статті 257 ЦПК України повинні враховуватись у системному та логічному зв'язку із положеннями частини 5 статті 223 ЦПК України, згідно з якою у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору..

Отже, законодавець вказує на врахування судом поважності/неповажності причин при повторної неявці позивача до суду.

Аналіз процесуальних норм вказує на те, що при вирішенні питання про залишення позову без розгляду з підстав, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України, крім випадку, якщо від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи, правове значення для вирішення цього питання має сукупність умов: як факт належного повідомлення позивача про час і місце розгляду справи, так і факт повторної (другої поспіль) неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, 21 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на дитину.

24 січня 2017 року ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі.

Ухвалою судді апеляційного суду Харківської області від 13 серпня 2018 року визначено підсудність цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на дитину Київському районному суду міста Харкова.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Харкова від 27 вересня 2018 року вказану справу прийнято до провадження, судове засідання призначено на 10 жовтня 2018 року о 15 год. (т. 23 а.с. 127).

У зв'язку із неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, судове засідання 10 жовтня 2018 року було відкладено на 30 жовтня 2018 року 10 годину 15 хвилин (т.23 а.с. 136).

В судове засідання 30 жовтня 2018 року позивач також не з'явилась, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі не подавала.

Про вказані судові засідання позивач була повідомлена належним чином.

Доводи ОСОБА_5 про необізнаність сторін про судове засідання призначене на 10 жовтня 2018 року, спростовується матеріалами справи, в яких міститься поштове повідомлення про отримання позивачем судової повістки про призначене судове засідання на 10 жовтня 2018 року та на 30 жовтня 2018 року (т. 23 а.с. 137,139).

Водночас, матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідача про судове засідання призначене на 10 жовтня 2018 року, проте залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції обгрунтовано керувався п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, якою встановлено, що якщо саме позивач, повідомлений належним чином повторно не з'явився в судове засідання - є підстави для залишення його позовної заяви без розгляду.

Отже, в даному випадку не повідомлення відповідача про судове засідання на 10 жовтня 2018 року не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про повторну неявку позивача в судове засідання без поважних причин і наявність підстав для залишення позову без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Ухвала суду є законною та обґрунтованою, скасуванню не підлягає. Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Щодо відповідності нормам матеріального та процесуального права ухвали Київського районного суду міста Харкова від 30 жовтня 2018 року про повернення заяви ОСОБА_5 про забезпечення доказів, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді Московського районного суду міста Харкова від 03 липня 2018 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви, змін до зустрічної позовної заяви від 27 червня 2018 року, вказані заяви повернуті заявнику.

02 серпня 2018 року ОСОБА_5 звернувся з заявою, в якій просив зобов'язати відповідача ОСОБА_6 припинити зазначені у його позові дії на користь позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3, стягнути з відповідача на його користь відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн, стягнути судові витрати. Також, в даній заяві ОСОБА_5 просив у зв'язку з її поданням та уточненням зустрічного позову просив направити справу до апеляційного суду Харківської області для визначення підсудності.

Ухвалою судді апеляційного суду Харківської області від 13 серпня 2018 року визначено підсудність цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на дитину - Київському районному суду міста Харкова.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 30 жовтня 2018 року позовну заяву

ОСОБА_1 - залишено без розгляду на підставі п. 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

У вказаній ухвалі суд першої інстанції також констатує подання ОСОБА_5 заяви 02 серпня 2018 року, яка не є окремою зустрічною заявою, а є лише додатковою по відношенню до раніше поданої ним зустрічної заяви. Проте, результатів розгляду вказаної заяви судом першої інстанції матеріали справи не містять.

30 жовтня 2018 року ОСОБА_5 звернувся до Київського районного суду міста Харкова з заявою про забезпечення доказів, посилаючись на знаходженні у провадженні суду його позовної заяви про встановлення факту нецільового використання коштів, сплачених як аліментів на протязі з червня 2013 року по травень 2018 року на підтвердження нецільового витрачання аліментів.

В суді апеляційної інстанції він також пояснив, що саме його заяви стосується питання витребування доказів.

Разом з тим, ухвала Київського районного суду міста Харкова від 30 жовтня 2018 року про повернення заяви про забезпечення доказів мотивована тим, що позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду, тому заява про забезпечення доказів підлягає поверненню ОСОБА_5

Отже, повертаючи заяву ОСОБА_5 про забезпечення доказів, суд першої інстанції залишив поза увагою підстави, якими вона була обгрунтована та дійшов помилкового висновку про її повернення на підставі положень ст. 257 ЦПК України.

Водночас, судом першої інстанції залишаються не розглянутими заяви ОСОБА_5 від 2 серпня 2018 року і додані до неї, що підлягають самостійному розгляду, як раніше було зазначено в ухвалах апеляційного суду від 13 серпня 2018 року та від 10 вересня 2018 року (том 23 а.с.112,123).

Згідно з пунктом 4 частини 379 ЦПК України порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали - є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 30 жовтня 2018 року про залишення позовної заяви без розгляду - залишити без змін.

Ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 30 жовтня 2018 року про повернення заяви про забезпечення доказів - скасувати і направити справу для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 17 грудня 2018 року