Справа № 324/1678/18
Провадження № 2/324/797/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кацаренко І.О.

за участю секретаря

судового засідання Басараб А.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Пологи цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

18 вересня 2018 року позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що відповідно до договору купівлі-продажу від 10 лютого 1994 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Пологівської нотаріальної контори Запорізької області, ОСОБА_2 придбала за обміном у ОСОБА_7 жилий будинок АДРЕСА_2. Вказаний жилий будинок відповідно до реєстраційного посвідчення зареєстрований на ім'я позивача і на її тоді ще неповнолітніх дітей, від імені яких вона діяла, вчиняючи обмін житлами. Всі вони були зареєстровані в цьому будинку, зокрема і відповідач ОСОБА_6 Позивач зареєструвала його за проханням без наміру з його боку проживати разом з нею. ОСОБА_6 племінник позивачу ОСОБА_2, йому потрібно було мати реєстрацію, щоб отримати паспорт громадянина України. Тому вона і зареєструвала ОСОБА_6 . у своєму будинку. У 2007 році ОСОБА_6 отримав паспорт і виїхав на заробітки до Росії, і з того часу від нього ніяких відомостей нема, місце його знаходження позивачам не відоме. Таким чином, у будинку позивачів зареєстрований відповідач, однак він не проживає і не проживав у цьому будинку.

У зв'язку з зазначеним позивачі просять суд постановити рішення, яким визнати ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування жилим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_2, та скасувати його реєстрацію за вказаною адресою.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги і просила задовольнити їх з зазначених у позові підстав. При цьому суду пояснила, що вона по обміну придбала у ОСОБА_7 жилий будинок АДРЕСА_2. До перейменування вулиця носила назву Фрунзе. Вона зареєструвала ОСОБА_6 за його проханням без наміру з його боку проживати в її і її дітей будинку. У 2007 році відповідач виїхав на заробітки до Росії, і з тих пір позивачі його не бачили і не чули. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачам оформити субсидію, так як при нарахуванні субсидії буде враховуватися неіснуючий дохід зареєстрованого в будинку ОСОБА_6 Просила задовольнити позов у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує.

Позивачі по справі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не явилися, надали суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі без фіксації судового процесу технічного засобу. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити, не заперечують проти винесення заочного рішення (а.с.56-58).

Відповідач у справі, місце реєстрації якого за адресою, зазначеною в позові, підтверджено відповіддю органу місцевого самоврядування на запит суду (а.с.16), викликався у підготовче засідання на 09 листопада 2018 року рекомендованою поштою. Поштове відправлення на ім'я відповідача повернулося без вручення адресату (а.с.39). У зв'язку з зазначеним суд відповідно до вимог частини 11 статті 128 ЦПК України здійснив виклик відповідача у підготовче засідання на 19 листопада 2018 року і судові засідання 30 листопада 2018 року і 13 грудня 2018 року через оголошення на офіційному веб-сайті суду. Відповідач після оприлюднення оголошень про його виклик у підготовче і судові засідання не явився, про причину неявки суд не повідомив, з заявами про відкладення розгляду справи з певних причин або про розгляд справи в його відсутність до суду не звертався, відзив на позов не подав.

З зазначених підстав суд розглядає справу у відсутність відповідача за наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона знає ОСОБА_2 приблизно 20 останніх років, бо певний час вони працювали на залізній дорозі і з того часу почали приятелювати. Вона, свідок, часто бувала і буває у гостях у родини ОСОБА_2, і тому їй, свідку, достеменно відомо, що крім ОСОБА_2, її дочки ОСОБА_4 і онука ОСОБА_5 у будинку по АДРЕСА_2 ніхто більше не проживає. ОСОБА_6., який є племінником ОСОБА_2, вона, свідок, ніколи не бачила за місцем проживання ОСОБА_2 і її родини.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він має таке ж саме прізвище, як у позивачів у справі, проте їх родичем він не є. У АДРЕСА_3 він, свідок, проживає з 2004 року, і відтоді знає родину ОСОБА_10, які проживають неподалік від нього. Він, свідок, жодного разу не бачив ОСОБА_6 за місцем проживання ОСОБА_10.

Суд, вислухав у судовому засіданні позивача ОСОБА_2, свідків, дослідивши письмові докази і дав оцінку добутим доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З копій паспортів громадян України на ім'я ОСОБА_2, ОСОБА_4 і ОСОБА_11 судом встановлено, що всі вони зареєстровані у жилому будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.4, 25-27, 29-30).

З копії домової книги прописаних у будинку АДРЕСА_2 громадян судом встановлено, що ОСОБА_6 зареєстрований 31 липня 2007 року у жилому будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.12-13).

З копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №40533003 від 08 жовтня 2018 року, відомості про право власності на об'єкт нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_2, відсутні (а.с.31).

З копії Договору від 10 лютого 1994 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Пологівської нотаріальної контори Запорізької області за р.№І-122, встановлено, що ОСОБА_7 обміняв належний йому на праві власності жилий будинок, який розташований у АДРЕСА_2, на квартиру, яка розташована у АДРЕСА_1, належна на праві приватної власності ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с.9-10).

З копії реєстраційного посвідчення на а.с.11 встановлено, що будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2, зареєстрований за ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на підставі договору від 10 лютого 1994 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Пологівської нотаріальної контори Запорізької області зареєстрованого в реєстрі за №І-122.

З копії довідки №53 про склад сім'ї, виданої 10 вересня 2018 року квартальним комітетом №11 м.Пологи Запорізької області, судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 та має склад сім'ї: донька ОСОБА_4 1983 року народження, онук ОСОБА_5 1992 року народження, племінник ОСОБА_6 1982 року народження, який з 31 липня 2007 року по 10 вересня 2018 року прописаний, але не проживає (а.с.7).

Оригінали документів, які позивачем додані до позову в копіях, позивачем у судовому засіданні були надані суду для огляду.

З пояснень у судовому засіданні позивача ОСОБА_2 і свідчень свідків судом встановлено, що відповідач, будучи зареєстрованим у будинку позивача, фактично з 2007 року у будинку АДРЕСА_2 не проживає.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Отже, оскільки відповідач не є власником будинку, не проживає в ньому, витрати по утриманню будинку не несе, комунальні послуги не сплачує, суд вважає, що реєстрація відповідача в належному будинку позивачів порушує право останніх як власників будинку.

Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.9, 10, 12, 18, 128 ч.11, 223 ч.4, 259 ч.6, 263-265, 268 ч.6, 272, 280, 353, 354 ЦПК України, ст.ст.317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.150 ЖК України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Визнати ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, - належним в рівних частинах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 жилим будинком АДРЕСА_2

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Пологівський районний суд Запорізької області до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складений 17 грудня 2018 року.

Суддя: Кацаренко І. О.