АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2018 року м. Чернівці справа № 723/2102/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Яремка В.В.

секретар Ковальчук Н.О.

за участю: представника позивачів ОСОБА_1, представника відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_3 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02 квітня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Пташник А.М.,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_10 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання незаконним та скасування свідоцтв про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на спадкове майно.

Посилались на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_12, яка на момент смерті була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_1. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку літ. «А-І», літньої кухні літ. Б», сараїв літ. «В» «Г» «Д», вбиральні літ. «Ж», криниці № 1, огорожі № 3, вигрібних ям № 4, № 5, які знаходяться по АДРЕСА_1, та з земельної ділянки площею 0.10 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд. Спадкоємцями за законом першої черги майна, що залишилося після смерті ОСОБА_12, є її діти: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_10, які подали до приватного нотаріуса Сторожинецького районного нотаріального округу відповідні заяви. ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_12 були непрацездатними.

За період свого життя ОСОБА_12 склала заповіт, яким розпорядилася всім своїм майном на випадок смерті на користь ОСОБА_2

Позивачі вважають, що у зв'язку з тим, що спадщину після смерті ОСОБА_12 вони прийняли, то спадковий житловий будинок та земельна ділянка належить їм у рівних частках по 1/6 кожному.

Зазначали, що спадкоємиця за заповітом ОСОБА_2 на момент смерті ОСОБА_12 з нею не проживала, в нотаріальну контору із заявою про відкриття спадщини звернулася з пропуском 6-місячного строку, а тому пропустила строк для прийняття спадщини.

Посилаючись на ці обставини та з урахуванням збільшення позовних вимог, просили суд:

встановити, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 не проживали з ОСОБА_12 на момент її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1;

встановити, що ОСОБА_8, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2, є дочкою ОСОБА_12, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1;

визнати за ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_10 право власності на 1/6 будинковолодіння за кожним, яке знаходяться по АДРЕСА_1;

визнати за ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_10 право спільної часткової власності по 1/6 за кожним, на земельну ділянку площею 0,10 га кадастровий номер НОМЕР_1, що належала ОСОБА_12 на праві власності згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2;

визнати незаконним та скасувати свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 червня 2017 року, посвідчене приватним нотаріусом Сторожнецького районного нотаріального округу за № 1405 та за № 1406.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_10 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на спадкове майно - відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_10 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять ухвалити нове рішення, яким задовольнити їхні позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги посилаються на ті ж самі обставини, що і в позовній заяві.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з такого.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спадщину після смерті ОСОБА_12 прийняла спадкоємиця за заповітом ОСОБА_2 Позивачі не надали доказів своєчасного прийняття спадщини після смерті ОСОБА_12, а відтак заявлені ними позовні вимоги є безпідставними.

Даний висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказами та вимогам закону.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачів та відповідачів - ОСОБА_12

Після смерті ОСОБА_12 залишилось спадкове майно, яке складається із житлового будинку літ. «А-І», літньої кухні літ. Б», сараїв літ. «В» «Г» «Д», вбиральні літ. «Ж», криниці № 1, огорожі № 3, вигрібних ям № 4, № 5 та земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, які розташовані по АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_12 склала заповіт, яким розпорядилася всім своїм майном на випадок смерті на користь відповідачки ОСОБА_2, яка в свою чергу 15 червня 2017 року звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 17/18 частки житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, та на 17/18 частки земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Обгрунтовуючи позовну заяву позивачі зазначали, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_12 спадщину не прийняли, оскільки із спадкодавцем на момент відкриття спадщини не проживали, до нотаріуса відповідні заяви у встановлений законодавством строк для прийняття спадщини не подали. Зокрема вказують на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на момент смерті спадкодавця проживали та проживають на даний час в Італії, а ОСОБА_3 проживає зі своєю сімє'ю в іншому будинку по АДРЕСА_2.

Згідно з статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Аналогічну норму містить пункт 3.21. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок).

Згідно пункту 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Відповідно до частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Судом установлено, що ОСОБА_2, спадкоємець за заповітом, зареєстрована та проживала за адресою проживання померлої матері з 9 серпня 1994 року, що підтверджується копією її паспорта та довідками КП «Сторожинецьке ЖКГ», що свідчить про прийняття нею спадщини відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України.

Реєстрація ОСОБА_2 за адресою проживання спадкодавця на час відкриття спадщини свідчить, що це жиле приміщення є її постійним місцем проживання в Україні.

Доводи апеляційної скарги про те, що вона постійно проживає в Італії і там має місце реєстрації є безпідставними, оскільки встановлено, що в Італії вона знаходиться на заробітках. Приїжджаючи додому, вона проживає за своїм місцем реєстрації та місцем проживання спадкодавця. Ці обставини підтвердив в судовому засіданні допитаний в якості свідка ОСОБА_13 Довідка про місце реєстрації її в Італії не може свідчити про постійне її місце проживання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що тимчасові виїзди ОСОБА_2 за межі України не спростовують факту прийняття нею спадщини згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України.

Положеннями статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.

Частиною першою статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом вказаного строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Разом із тим той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов'язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Процедура подання заяви про прийняття спадщини та видача свідоцтв про право на спадщину визначена главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок).

Пунктом 3.5 глави 10 Порядку передбачено, що якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Згідно п.3.13 для прийняття спадщини чи відмови від прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.3.23 своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Аналіз вище вказаних норм Положення свідчить про те, що заява про прийняття спадщини має бути виконана (написана) спадкоємцем особисто, однак подана може бути безпосередньо спадкоємцем до нотаріуса або направлена йому засобами поштового зв'язку, при цьому справжність підпису спадкоємця має бути посвідчена нотаріально.

Якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, 24 квітня 2017 року ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_10 за допомогою засобів поштового зв'язку направили нотаріусу заяви про прийняття спадщини, однак вони були неоформлені належними чином, а саме справжність підписів на заявах не були нотаріально засвідчені, про що нотаріус повідомив їх відповідним листом та роз'яснив, що у разі не надіслання нотаріально оформленої заяви у встановлений законодавством строк попередньо надіслані ними заяви будуть вважатися недійсними.

Доказів звернення вищевказаних осіб до нотаріуса з належним чином оформленими заявами у визначений законодавством строк матеріали спадкової справи не містять.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що вказані особи у встановлений законодавством строк для прийняття спадщини не подали оформлені належним чином заяви про прийняття спадщини, а відповідно вони спадщину не прийняли.

Із спадкової справи вбачається, що особисто до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 31 січня 2017 року звернулася позивачка ОСОБА_7 та позивач ОСОБА_9.

Частиною першою статті 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Відповідно до вимог ч.ч.3, 4 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави вважати, що спадкоємець, який має право на обов»язкову частку у спадщині, вважається таким, що її прийняв, якщо він проживав разом із спадкодавцем на день його смерті або якщо він у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Позивачі в своїй позовній заяві та в апеляційній скарзі посилаються на те, що ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на час смерті матері були непрацездатними, а тому мають право на обов»язкову частку у спадщині.

З матеріалів справи вбачається, що жоден із цих спадкоємців не проживав разом із спадкодавцем на час її смерті.

В той же час, ОСОБА_7 у встановлений законом строк особисто звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому вона вважається такою, що прийняла спадщину.

При видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2, нотаріус зазначив, що свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/18 частку житлового будинку та земельної ділянки ОСОБА_7 ще не видано.

Отже, колегія суддів вважає, що нотаріус при видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 врахував, що ОСОБА_7 має право на обов»язкову частку у спадщині. ОСОБА_7 відмову від нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом не отримала і право її на отримання спадщини в розмірі обов»язкової частки не порушене.

Що стосується позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, то суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що вони не подали у встановлений законом шестимісячний строк належно оформленої заяви про прийняття спадщини.

Посилання в апеляційній скарзі на безумовне отримання спадщини як осіб, що мають право на обов»язкову частку у спадщині є безпідставним, оскільки без заяви про прийняття спадщини спадкують відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України лише малолітні, неповнолітні, недієздатні та обмежено дієздатні. Доказів, що вони відносяться до цієї категорії осіб, матеріали справи не містять.

Позивачі ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_10 не відносяться до спадкоємців за законом, які мають право на обов'язкову частку, отже заявлені ними позовні вимоги також є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, висновків суду вони не спростовують.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з додержанням вимог закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, в інтересах яких діє ОСОБА_1, залишити без задоволення.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 30 серпня 2018 року.

Головуючий /підпис/ Н.К. Височанська

Судді: /підпис/ А.І.Владичан

/підпис/ В.В.Яремко