Головуючий у 1-й інстанції Ліпчанський С.М.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Кочегарової Л.М., Ткаченко Т.Б.,

за участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Мар'їнського районного суду Донецької області від 26 червня 2018 року, ухвалену у складі судді Ліпчанського С.М., повний текст складено 26 червня 2018 року,

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_4

про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до своєї матері - ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно у вигляді житлового приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 19,4 кв.м, у тому числі житловою 13,5кв.м., що залишилося після смерті його брата - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач протягом тривалого часу піклувався про брата, який через тяжку хворобу перебував у безпорадному стані до дня смерті, матеріально забезпечував його, а тому має право на спадкування однієї черги разом із відповідачем, що є спадкоємцем першої черги.

Ухвалою Мар'їнського районного суду Донецької області від 26 червня 2018 року закрито провадження у справі у зв'язку із затвердженням мирової угоди між сторонами, за якою: визнано за ОСОБА_4 право власності по спадщині на приміщення АДРЕСА_1, загальною площею 19,4 кв.м., у тому числі житловою площею 13,5 кв.м., в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_5

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який не був залучений до участі у розгляді справи, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просив ухвалу суду скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6, яка підтримала доводи скарги, заперечення проти скарги позивача ОСОБА_3, розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України у відсутність належним чином повідомлених про дату і час розгляду справи відповідача ОСОБА_4, апелянта ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, за таких підстав.

Як встановлено судом і це вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 є рідним братом ОСОБА_5, а відповідач ОСОБА_4 - є матір'ю останнього (а.с. 12, 13, 48).

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_5 помер (а.с. 6).

Після його смерті залишилось належне спадкодавцеві на праві приватної власності нерухоме майно - жиле приміщення АДРЕСА_1 (а.с. 7-11).

Затверджуючи мирову угоду сторін з визнанням права власності на спадкове майно за відповідачем, суд першої інстанції виходив з того, що дії сторін відповідають закону, не порушують прав та інтересів інших осіб.

З такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не ґрунтуються на законі. Фактично судовим рішенням в порушення норм матеріального і процесуального права було нівельовано право спадкоємця першої черги за законом на спадкування майна померлого батька.

На підставі ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов'язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

За змістом вказаної статті мирова угода - це складена сторонами з урахуванням інтересів усіх заінтересованих осіб, що беруть участь у справі, угода, яка визнається судом лише після встановлення законності й обґрунтованості її умов, а також з'ясування думки усіх заінтересованих осіб щодо можливості її визнання. Метою такої угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов'язані зі спірними правовідносинами.

За положеннями ч. 5 ст. 207 ЦПК України, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Згідно із роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться в абз. 3 п. 24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. N 7 при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

В сенсі роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в листі від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ (зокрема, коло спадкоємців, відомості про осіб, які звертались до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, яким видано свідоцтва про право на спадщину тощо), можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

У разі якщо особи, які беруть участь у справі, не заявляють клопотання про витребування доказів, зокрема, копій документів із спадкової справи, обов'язком суду на підставі п. 3 ч. 5 ст. 12 ЦПК України з роз'ясненням наслідків невчинення такої процесуальної дії.

Проте суд, визнаючи за мировою угодою право власності на спадщину в цілому за спадкоємцем першої черги, не витребував, в тому числі з використанням процесуальних можливостей за п. 3 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, доступні відомості зі Спадкового реєстру, спадкову справу з даними про наявність у померлого ще й іншого спадкоємця першої черги.

Внаслідок цього, поза увагою суду залишились відомості нотаріальної контори, що в порядку усунення недоліку суду першої інстанції були витребувані апеляційним судом (а.с. 97-108), про те, що ОСОБА_2, який зараз апелює, є сином спадкодавця ОСОБА_5 та в силу ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом, звернувся у передбачений законом строк до нотаріальної контори. Негативним процесуальним результатом цього стало незалучення всіх спадкоємців до справи, зокрема сина спадкодавця.

Натомість у суду були відсутні відомості про те, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 звертались у встановленому законом порядку і строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 і їм було відмовлено. Затверджуючи мирову угоду між сторонами, суд не впевнився в тому, що у позивача немає іншого способу захисту, аніж судового. До того ж суд не зважив на те, що таким процесуальним рішенням наділяється правом власності на спадкове майно відповідач, а не позивач, який первісно звернувся до суду за захистом своїх суб'єктивних прав.

Приймаючи поверхневе, з процесуальної точки зору, рішення про встановлення режиму власності спадкового об'єкту нерухомого майна, суд не взяв до уваги, а повинен був врахувати те, що ані позивач, ані відповідач не звертались у встановленому законом порядку до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

На погляд колегії суддів є переконливими доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про нездобуття судом жодних доказів про неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину сторонами в порушення процесуального закону.

Крім того, суд визнав 26 червня 2018 року право власності позивача на спадщину у вигляді об'єкту нерухомого майна, відкриту ІНФОРМАЦІЯ_1., тобто до спливу шестимісячного строку після смерті спадкодавця - ОСОБА_5, що суперечить вимогам ст.ст. 1270, 1298 ЦК України.

Доводи ОСОБА_4, викладені у заяві (а.с. 111-118), що по суті є відзивом на апеляційну скаргу, також свідчать про те, що існує спір щодо прав апелянта на спадкове жиле приміщення № 75, щодо якого затверджено мирову угоду.

Отже, оскільки ухвалою суду суду першої інстанції фактично були усунуті права спадкоємця першої черги ОСОБА_2 на успадкування належного спадкодавцеві майна, то висновки суду про те, що дії сторін відповідають закону та не порушують прав та інтересів інших осіб, є необґрунтованими.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Виходячи з встановлених обставин справи та вимог закону, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції про визнання мирової угоди, як ухвалена з порушенням норм процесуального права всупереч правовій аксіомі у судочинстві «Рішення суду не повинні стосуватися тих, хто не брав участі у справі», і як, така, що перешкоджає подальшому провадженню, підлягає скасуванню з поверненням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду в силу ч. 5 ст. 207 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Мар'їнського районного суду Донецької області від 26 червня 2018 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2018 року.

Головуючий С.А.Попова

Судді Л.М.Кочегарова

Т.Б.Ткаченко