Єдиний унікальний номер 229/700/18 Номер провадження 22-ц/4804/2/18

Категорія 27

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Біляєвої О.М., Папоян В.В.,

за участю секретаря Самойленко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 229/700/18 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 06 вересня 2018 року (суддя Рагозіна С.О., повний текст рішення складено 06 вересня 2018 року),

в с т а н о в и в :

28 лютого 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 02 вересня 2013 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 12200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та Тарифами банку, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає згоду банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. АТ КБ «Приватбанк» виконав зобовязання перед боржником шляхом надання кредиту, але відповідачка своєчасно не надавала грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 23 січня 2018 року складає 117000 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 12 225,03 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 104774,97 грн. Просив суд стягнути з відповідачки вказану заборгованість за кредитним договором та понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 1762 грн.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 06 вересня 2018 року позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 02 вересня 2013 року станом на 23 січня 2018 року у сумі 20479,81 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 12225,03 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 01 лютого 2015 року по 31 липня 2017 року - 8254,78 грн., понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 320,76 грн. В іншій частині позову відмовлено.

З вказаним рішенням не погодилася відповідачка ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано вимоги закону щодо зобовязання кредитодавця письмово повідомляти позичальника про зміну процентної ставки, в той час як в матеріалах справи відсутні докази про повідомлення ОСОБА_1, але суд ухвалив рішення про стягнення з неї заборгованості. Крім того, відповідачкою останній платіж було здійснено 28 липня 2014 року, зазначені в наданому позивачем розрахунку платежі після вказаної дати вона не здійснювала, а тому позивачем пропущено позовну давність для звернення до суду з позовом. В анкеті-заяві графи, де перелічені різні види карт, не заповнені, що є доказом того, що вона не надавала згоди взагалі на кредитування. Також в анкеті-заяві вона не зазначала, що «так, чи згодна, тощо» з Умовами та правилами кредитування, памяткою, тарифами тощо, а підпис не є доказом того, що вона ознайомлена належним чином з умовами та правилами. Тобто, суд, незважаючи на відсутність належних доказів щодо ознайомлення нею з тією редакцією Умов, яка діяла на дату підписання нею анкети-заяви про приєднання до Умов та правил, прийняв надані до позову Умови як належний доказ. Також позовна заява не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України, до неї не додані оригінали документів або їх копії засвідчені належним чином, а також додано копію довіреності, а не оригінал. Окрім кредитної картки №384182 строком на 12 місяців, інших карток вона не отримувала, а в наданих фото неможливо встановити номер картки, тощо. Тобто позивачем не доведений факт видання їй чотирьох кредитних карт та строк дії кожної.

Позивач АТ КБ «Приватбанк» надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що відповідачка підписанням анкети-заяви позичальника приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг, заява разом з Умовами та правилами є договором про надання банківських послуг. Розмір процентної ставки за кредитом може змінюватись за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку, про таку зміну банк проінформував позичальника шляхом смс-повідомлення. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що відповідачка частково сплачувала заборгованість за договором, а отже отримала кредитні картки. Строк дії картки зазначено на самій картці, строк дії останньої картки 07.2017 року, а тому кредитний договір чинний, а доводи апеляційної скарги нічим не обґрунтовані.

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання апеляційного суду не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав лист, згідно якого просить справу розглянути за відсутності представника, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено, що між позивачем та відповідачкою укладено кредитний договір, за яким відповідачка свої зобовязання виконувала неналежним чином, у звязку з чим утворилась заборгованість за кредитом, процентами за користування кредитом, яка підлягає стягненню з відповідача. Позивач не надав суду доказів щодо належного повідомлення клієнта про підвищення банком процентної ставки, що виключає право банка на викладені дії, а тому його позовні вимоги в частині стягнення процентів за підвищеними процентними ставками є безпідставними.

З вказаними висновками погоджується апеляційний суд.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», яка підписана ОСОБА_1, 02 вересня 2013 року, між сторонами укладено договір про надання банківських послуг, бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою позичальником визначено у сумі 12200 грн. (а.с.10).

Відповідачкою ОСОБА_1 отримано у АТ КБ «Приватбанк» кредитні картки: №384182, яка відкрита 29 січня 2008 року, зі строком дії 01/12, №654963, яка відкрита 07 березня 2012 року, зі строком дії 11/15, №566295, яка відкрита 02 вересня 2013 року, зі строком дії 04/17, №064735, яка відкрита 12 листопада 2013 року, зі строком дії 07/17, що підтверджується довідкою та фотографіями зі службової камери, на якій зображена відповідачка із карткою в руках (а.с.87,105,119).

Відповідно до виписки відповідачка за період з 02 вересня 2013 року по 11 червня 2015 року постійно користувався коштами за кредитною карткою (а.с.7-9).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 23 січня 2018 року складає 117000 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 12 225,03 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 104774,97 грн. (а.с.7-9).

Згідно із ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином і у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошей у строк і в порядку встановленому договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах. встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Позивачем виконані свої зобовязання перед відповідачем шляхом надання грошових коштів. Свій обовязок щодо погашення кредиту відповідач не виконав, не сплачував вказані суми у повному обсязі.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що зазначений договір є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, відповідач підписав заяву-анкету, згідно якої ознайомлений з умовами надання банківських послуг, згоден з тим, що підписана ним заява-анкета разом із памяткою та правилами надання банківських послуг, тарифами є договором про надання банківських послуг між ним та банком, та у відповідності до п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року зазначений правочин не є нікчемним.

Тому доводи апеляційної скарги щодо неукладення кредитного договору не ґрунтуються на законі.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про звернення позивача з позовом в межах строку позовної давності, оскільки строк дії останньої картки до 31 липня 2017 року, а до суду позивач звернувся 28 лютого 2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

З розрахунку заборгованості вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процента ставка за кредитом в розмірі 27,6% на рік, далі процентна ставка була збільшена, а саме з 01 вересня 2014 року встановлена у розмірі 34,80%, з 01 квітня 2015 року - 43,20%.

Отже, позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку.

Банк має право проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків, при цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менше ніж 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не було проінформовано відповідачку про збільшення процентної ставки.

Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Саме такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374 цс17.

З обставин справи, витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», умов та правил надання банківських послуг вбачається, що 02 вересня 2013 року сторонами обумовлено проценту ставку за користуванням кредитом 27,6% річних на залишок заборгованості.

Таким чином, судом першої інстанції, виходячи з процентної ставки за весь час користування кредитом 27,6% річних та кількості днів за період з 01 лютого 2015 року по 31 липня 2017 року правильно розраховано заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 8254,78 грн.

При цьому, судом обґрунтовано зазначено щодо нарахування відсотків по 31 липня 2017 року, оскільки за умовами договору сторони погодили щомісячну сплату плати за використання кредитних коштів до 25 числа місяця, наступного за звітним, а термін повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повернення кредиту, тобто строку дії картки - до останнього дня липня 2017 року. Починаючи з 01 серпня 2017 року, відповідачка мала обовязок незалежно від предявлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання, тобто позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти після закінчення кінцевого строку повернення кредиту - строку дії картки, тобто після 31 липня 2017 року до повного погашення заборгованості за кредитом. Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладений в постанові ОСОБА_2 Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року № 14-10 цс 18.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано вимоги закону щодо зобовязання кредитодавця письмово повідомляти позичальника про зміну процентної ставки, в той час як в матеріалах справи відсутні докази про повідомлення ОСОБА_1, є безпідставними, оскільки судом першої інстанції враховано зазначені обставини, та з відповідачки стягнуто проценти за користування кредитом в розмірі 27,6 % річних без врахування підвищених процентів.

Доводи апеляційної скарги щодо неознайомлення відповідачкою належним чином з Умовами та правилами в редакції Умов, яка діяла на дату підписання нею анкети-заяви про приєднання до Умов та правил, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки судом першої інстанції належним чином досліджено зазначений довід та прийнято Умови та правила, які саме діяли на час підписання анкети-заяви.

Доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що вона окрім кредитної картки №384182 строком на 12 місяців, інших карток вона не отримувала, є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи наявні фото з отримання відповідачкою карток, а також з розрахунку вбачається, що відповідачка саме за кількома картками частково сплачувала заборгованість.

Доводи апеляційної скарги і зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом допущено порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Нових доказів чи обставин, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції та могли вплинути на рішення суду позивачем та його представником апеляційному суду не надано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог 367 ЦПК України в межах розгляду справи судом апеляційної інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 06 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення

Судді І.В. Кішкіна

ОСОБА_3

ОСОБА_4

Повний текст постанови складено 14 грудня 2018 року

ОСОБА_5Кішкіна