22-ц/775/576/2018(м)
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2018 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 237/4712/17

Номер провадження 22-ц/775/576/2018(м)

Апеляційний суд Донецької області у складі суддів Кочегарової Л.М., Попової С.А., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - державне підприємство «Шахта ім.М.С.Сургая»

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» на рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 05 червня 2018 року, у складі судді Сенаторова В.А., дата складення повного судового рішення 15 червня 2018 року,

в с т а н о в и в:

06 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» (далі ДП «Шахта ім. М.С. Сургая») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що з 14 червня 2010 року його було прийнято на роботу електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем. Наказом в.о. директора шахти № 476к від 17 травня 2017 року його було звільнено з роботи за прогули без поважних причин. Вважає, що його звільнення проведено з грубим порушенням законодавства про працю та без врахування обставин прогулу. Просив поновити його на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, оскільки тривалість вимушеного прогулу більше одного року сталася не з його вини.

Рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 05 червня 2018 року, з урахуванням ухвали від 18 червня 2018 року про внесення виправлення у судове рішення, позовні вимоги ОСОБА_1 до державного підприємства "Шахта ім. М.С.Сургая" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді електрослюсаря підземного 4 розряду, таб. № 1034 з повним робочим днем в Державному підприємстві «Шахта ім. М.С.Сургая» з 11 червня 2016 року. Стягнуто з Державного підприємства «Шахта ім. М.С.Сургая» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 103 015,92 грн.

В апеляційній скарзі ДП «Шахта ім.М.С.Сургая» просить рішення суду скасувати, в частині стягнення з ДП «Шахта ім.М.С.Сургая» на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 103 015,92 грн. та ухвалити нове рішення, яким стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 34 627,20 грн., посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В решті частині рішення суду не оскаржується.

Сторони про дату, час і місце розгляду справи повідомлені. Відповідач не заперечував проти розгляду справи у відсутність його представника.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в ВП «Шахта «Південнодонбаська №3 «ДВЕК» (нині ДП «Шахта ім. М.С. Сургая») електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті згідно наказу № 856к від 14 червня 2010 року.

Згідно витягу з наказу від 17 травня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за прогули без поважної причини.

Згідно довідки ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» від 06 грудня 2017 року ОСОБА_1 протягом вісімнадцяти місяців до звільнення не працював; середньомісячня заробітна плата позивача, розрахована виходячи з його тарифної ставки відповідно до Постанови Кабінета Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, і складає 4328,40 грн, а середньоденна заробітна плата становить 216,42 грн.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач протягом вісімнадцяти місяців до звільнення не працював, а тому сума заробітної плати за час вимушеного прогулу розраховується з середньомісячної заробітної плати позивача 4328,40 грн. помноженої на кількість місяців вимушеного прогулу - 23 та 16 днів, і становить 103 015, 92 грн.

З визначеним судом порядком розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу та доводами апеляційної скарги про встановлення середнього заробітку в розмірі 34 627,20 грн., колегія суддів погодитися не може, але враховуючи основні положення цивільно-процесуального законодавства - пропорційність у цивільному судочинстві, змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, не вбачає підстав для скасування або зміни судового рішення, враховуючи наступне.

Згідно частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

За положеннями п.4 Порядку, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, але працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Встановлено, що перед звільненням позивач тривалий час не працював, але рішенням суду від 17 травня 2017 року звільнення ОСОБА_1 з 11 червня 2016 року визнано незаконним і 05 червня 2018 року рішенням суду позивача поновлено на роботі.

Згідно довідки ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» від 06 грудня 2017 року середньоденна заробітна плата позивача, розрахована з його тарифної ставки, оскільки позивач не працював більше двох місяців, визначена в розмірі 216,42 грн., з чим погодився позивач і цей розрахунок визнається обґрунтованим апеляційним судом (а.с.39).

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, в межах позовних вимог ОСОБА_1, викладених в позовній заяві від 03 листопада 2017 року (а.с.4), визначається апеляційним судом в сумі 107 560,74 грн. та розраховується наступним чином: 216,42 (середньоденна заробітна плата) х 497 (кількість робочих днів з 11 червня 2016 року до 05 червня 2018 року).

Враховуючи, що учасник справи самостійно розпоряджається своїми правами щодо предмета спору і позивач погодився з рішенням суду, яким стягнуто на його користь 103015,92 грн., колегія суддів не вбачає підстав для зміни розміру середнього заробітку визначеному судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо визначення середнього заробітку ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу в розмірі 34 627,20 грн. за період з 05 жовтня 2017 року по 05 червня 2018 року, є необґрунтованими, оскільки запропонований розрахунок середнього заробітку не відповідає положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, а тому, до уваги не приймається.

Таким чином, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» і залишає рішення суду про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку в розмірі 103 015,92 грн. без змін.

Керуючись п.1 ч.1. ст.374, ст.375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» залишити без задоволення.

Рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 05 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 31 серпня 2018 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

С.А. Попова

Т.Б. Ткаченко