Справа № 369/2957/16-ц Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/815/18 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 47 29.08.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 серпня 2018 року Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Сліпченка О.І., Іванової І.В.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 17 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Виконавчий комітет Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції про встановлення факту батьківства,-

встановила:

у березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Києво - Святошинського районного суду Київської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився - ОСОБА_5 який являється сином ОСОБА_2.

Позивач не була зареєстрована в офіційному шлюбі з ОСОБА_6, який є біологічним батьком ОСОБА_5, а лише проживала з ним у «громадянському» шлюбі.

При реєстрації актового запису №61 від 24.09.2013 року про народження дитини здійсненого Виконавчим комітетом Глевахівської селищної ради - відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України - інформація про батька дитини була вказана за вказівкою матері - тобто позивача.

Актовий запис про справжнього батька дитини не було зроблено на прохання ОСОБА_6, оскільки він на той час перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 трагічно загинув.

Після смерті ОСОБА_6, позивач зверталась до суду в порядку окремого провадження з метою встановити факт батьківства, проте, ОСОБА_3, категорично відмовлялась визнавати даний факт та повідомила про наявність спору з приводу спадкового майна - судом, на підставі ст.235 ЦПК України було залишено заяву без розгляду, а тому позивач змушена звертатись до суду виключно в порядку позовного провадження.

Просила встановити факт батьківства ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно ОСОБА_7, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3, актовий запис в книзі реєстрації народжень №61 від 24 вересня 2013 року, що був здійснений виконавчим комітетом Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області.

Рішенням Києво - Святошинскього районного суду Київської області від 17 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстнації, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а також ухвалене з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, за клопотанням позивача було постановлена ухвала, якою по даній справі була призначена експертиза.

Проведення експертизи було доручено експертам Одеського обласного бюро судово - медичної експертизи, з використанням відповідного біологічного матеріалу відповідача ОСОБА_4 - батько померлого ОСОБА_6

Апелянт, зазначає, що відповідно до листа від 21.06.2017 року № 1608-02 Одеським обласним бюро судово - медичної експертизи було повернуто без виконання матеріали цивільної справи та ухвалу Києво - Святошиснького районного суду Київської області від 23.02.2017 року про призначення судово - медичної молекулярно - генетичної експертизи щодо встановлення біологічного у зв'язку з неприбуттям ОСОБА_4 до експертної установи 16 травня 2017 року та 19 червня 2017 року для одночасного відбору біологічних зразків та неможливістю виконання експертного дослідження.

У задоволенні клопотання про направлення цивільної спарви повторно на проведення експертизи судом першої інстанції було відмовлено без будь - яких причин.

Апелянт, стверджує, що судом першої інстанції не було вжито жодних передбачених чинним процесуальним законодавством заходів з метою проведення експертного дослідження, а тому не було підстав відмовляти у задоволенні позову.

Просив скасувати рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 17 листопада 2017 року і ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зазначають, що ОСОБА_3 з 2003 року проживала разом з ОСОБА_6 У червні 2005 року між ними був зареєстрований шлюб, від якого 14.12.2010 року народилася дочка - ОСОБА_8

За весь час перебування у шлюбі, до моменту смерті, ОСОБА_6 був турботливим чоловіком та батьком, вів спільне господарство та бюджет з ОСОБА_3 Весь вільний час ОСОБА_6 проводив разом з родиною, постійно ночував вдома та був порядним сім'янином.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вважають, що позивач завагітніла в січні 2013 року, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_9, який був розірваний лише 17 липня 2013 року, а ОСОБА_5 - народився ІНФОРМАЦІЯ_3.

Враховуючи, що ОСОБА_5 народився до спливу 10 місяців після припинення шлюбу між позивачем та ОСОБА_9, а саме півтора місяці після розірвання шлюбу Виконавчий комітет Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області 24 вересня 2013 року видав свідоцтво про його народження серія НОМЕР_1, зазначивши у свідоцтві про народження призвище ОСОБА_5, що відповідає прізвищу та імені її колишнього чоловіка.

Крім того, що стосується неприбуття ОСОБА_4 до експертної установи, останній спростовує тим, що він не був належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення експертного дослідження.

Просили залишити без змін рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 17 листопада 2017 року, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_7, батьками якого були записані ОСОБА_10 та ОСОБА_2, актовий запис про народження №61, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження.

04 червня 2005 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської область було зареєстровано шлюбу між ОСОБА_11 та ОСОБА_3, актовий запис № 164.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 помер.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі була призначена судово-біологічну експертизу на вирішення якої було поставлено питання: «чи являється ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, батьком ОСОБА_7, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3, актовий запис в книзі реєстрації народжень, актовий запис в книзі реєстрації народжень за №61 від 24 вересня 2013 року, що був здійснений виконавчим комітетом Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області.»

Проведення експертизи доручено експертам Одеському обласному бюро судово-медичної експертизи, з використанням відповідного біологічного матеріалу відповідача ОСОБА_4.

Листом від 21.06.2017 р. №1608-02 Одеським обласним бюро судово-медичної експертизи було повернуто без виконання матеріали цивільної справи та ухвалу Києво- Святошинського районного суду Київської області від 23.02.2017 р. про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи щодо встановлення біологічного у зв'язку з неприбуттям громадянина ОСОБА_12 до експертної установи 16.05.2017 та 19.06.2017 року для одночасного відбору біологічних зразків та неможливістю виконання експертного дослідження.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні будь-які доведені відомості, які б засвідчували походження дитини від батька.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами законодавства з огляду на наступне.

Стаття 128 Сімейного кодексу України визначає що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Відповідно до ст.130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Відповідно до ст.146 ЦПК України (чинний на момент ухвалення оскаржуваного рішення) у разі ухилення особи, яке бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. У разі ухилення відповідача від проведення судово-біологічної експертизи у справах про визнання батьківства, материнства суд має право постановити ухвалу про примусовий привід на проведення такої експертизи.

Відповідно до статей 213, 215 ЦПК (чинний на момент ухвалення оскаржуваного рішення) рішення щодо встановлення батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.212 ЦПК (чинний на момент ухвалення оскаржуваного рішення), згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Системним аналізом ст.ст.125,128 СК України у даній конкретній справі можна зробити висновок, що встановлення походження дитини від батька за рішенням суду можливе за таких обставин: не перебування батька та матері дитини у зареєстрованому шлюбі; відсутність заяв, право на подання яких встановлено ст.ст.126,127 СК України; проведення реєстрації народження дитини в органі РАЦСу за правилами ч.1 ст.135 СК України; наявність та доведеність будь-яких відомостей, що засвідчують походження дитини від батька.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Крім цього, 14 березня 2018 року колегією суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області постановлено ухвалу про призначення по справі судово-біологічної експертизи, проведення якої доручено експертам Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи.

На вирішення експертизи, поставлено питання: чи являється ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, батьком ОСОБА_7, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3, актовий запис в книзі реєстрації народжень №61 від 24 вересня 2013 року, що був здійснений виконавчим комітетом Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області.

Своїм листом, №1106-02 від 03 квітня 2018 року КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» повідомило, що судово-медична молекулярно-генетична експертиза щодо встановлення біологічного споріднення може бути проведена в Одеському обласному бюро судово-медичної експертизи при одночасному прибутті ОСОБА_4 та дитини ОСОБА_7 в супроводі ОСОБА_2 з 10 до 14 години 27 квітня 2018 року для відбору біологічних зразків.

Зазначений лист було доведено до відома сторін, листом Апеляційного суду Київської області від 12 квітня 2018 року.

Своїм листом №1393-02 від 04 травня 2018 року КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» повідомило, що 27 квітня 2018 року відбір біологічних зразків не проводився у зв'язку з неприбуттям ОСОБА_4 до експертної установи. ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_7 прибули до Одеського обласного бюро в призначений день, де знаходились з 10 до 14 години.

Проведення експертизи було призначено з 10 до 14 години 30 травня 2018 року.

Зазначений лист було доведено до відома сторін, листом Апеляційного суду Київської області від 14 травня 2018 року.

08 червня 2018 року КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» повернуло без виконання ухвалу Апеляційного суду Київської області від 14 березня 2018 року у зв'язку з неприбуттям ОСОБА_4 27 квітня 2018 року та 30 травня 2018 року до експертної установи для відбору біологічних зразків.

Суд першої інстанції, не зважаючи на неможливість проведення експертизи, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює, а також дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до вимог ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 17 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді