ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1291/18 Справа № 209/1673/17 Суддя у 1-й інстанції - Замкова Я.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", яке з 21 травня 2018 року змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк"), звернулось до суду з уточненим позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 07 квітня 2010 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 було укладено договір б/н, відповідно до умов якого вона отримала кредит в розмірі 25.000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Вказували, що відповідно до п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Зазначали, що ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним і банком договір, про що свідчить її підпис у заяві.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 порушила умови кредитного договору, суму кредиту не повернула, внаслідок чого станом на 23 листопада 2017 року допустила заборгованість у загальному розмірі 67.556 грн.16 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 14.643 грн.57 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 30.156 грн.12 коп.; заборгованості за пенею в розмірі 19.063 грн.32 коп., а також штрафів 500 грн. (фіксована частина), 3.193 грн. 15 коп. (процентна складова), яку вони просять стягнути з відповідача.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 07 квітня 2010 року у розмірі 63.863 грн.01 коп., яка складається з наступного: 14.643 грн.57 коп. - тіло кредиту; 30.156 грн.12 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 19.063 грн.32 коп. - заборгованість за пенею. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційні скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким стягнути заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 10.807 грн.145 коп.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги обставини, що мають вирішальне визначення для вірного вирішення спірного питання.

Під час судового засідання представник відповідача наполягала на скасуванні рішення та постановленні нового про відмову у задоволенні позову банку.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Згідно з ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 квітня 2010 року за заявою ОСОБА_2 між нею та АТ КБ "ПриватБанк" був укладений договір про надання банківських послуг б/н від 07 квітня 2010 року, який складається з анкети-заяви (а.с.12), Тарифів по картам "Універсальна" (а.с. 13), Умов і правил надання банківських послуг (а.с.14-28) та відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку "Універсальна" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік (2,5% на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що вона була ознайомлена з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", і "Тарифами Банку". Крім того, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", і "Тарифами Банку" складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом в анкеті-заяві (а.с.12 оберт).

Як встановлено судом підписанням анкети-заяви позичальник приєднався до запропонованих банком умов та тарифів.

Станом на 07 квітня 2010 року діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5% в місяць або 30% на рік (а.с.13). Далі процентна ставка була декілька разів змінена, а саме 01 вересня 2014 року встановлена у розмірі 2,9% в місяць, 01 квітня 2015 року встановлена у розмірі 3,6% в місяць (а.с.85-98), про що позивачем завчасно було повідомлено відповідача у вигляді смс-інформування на вказаний відповідачем номер мобільного телефону +9 (а.с.100,101).

27 липня 2016 року ОСОБА_2 було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку "Універсальна Gold" зі встановленням процентної ставки на рівні 3,5% на місяць, що не заперечувалось відповідачем та її представником.

На підтвердження суми заборгованості за укладеним кредитним договором позивач подав до суду розрахунки заборгованості за договором б/н від 07 квітня 2010 року (а.с.8-11,112-114,115) та виписку по особовому рахунку ОСОБА_2 (а.с.79-84), які прийняті судом.

Крім цього, в матеріалах справи мається надана представником відповідача ОСОБА_3 виписка по рахунку ОСОБА_2 (а.с.53-63), за якою заборгованість по картрахунку НОМЕР_1 станом на 09 листопада 2017 року становить 60.652 грн.67 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" суд першої інстанції виходив з того, що вони частково доведені та обґрунтовані.

Колегія суддів у повній мірі не може погодитись із висновком суду першої інстанції.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За правилами статей 526,530,610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Колегія суддів наголошує на тому, що особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Колегія суддів наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов'язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У свою чергу суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Крім того ч.2 ст.13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» до позову було надано анкету заяву, яка, як він і наполягав, становить кредитний договір між ними та відповідачем та розрахунок заборгованості (а.с.8-11,12).

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.14-28).

Колегія суддів наголошує на тому, що з наданої до позову копії анкети заяви (а.с.12) не можливо встановити, яку саме картку було надано ОСОБА_2, її номер, з яким кредитним лімітом, крім того з анкети-заяви, підписаної 07 квітня 2010 року, вбачається, що ОСОБА_2 виявила бажання оформити зарплатну карту, а не кредитну картку.

Крім того, банк не надав жодного доказу, який би містив підпис ОСОБА_2 про її ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, тому не можна вважати їх складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Так, ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, ухвалив рішення не взявши до уваги відсутність саме укладеного спірного кредитного договору між сторонами, на який посилався банк, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову АТ КБ "ПриватБанк".

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.