Постанова

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 490/10308/16-ц

провадження № 61-12432св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ЛеськоА. О., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2017 року в складі судді Гуденко О. А., додаткове рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2017 року в складі судді Гуденко О. А., рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 27 березня 2017 року в складі колегії суддів: Галущенка О. І., Самчишина Н. В., Серебрякова Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» (далі - ТОВ СП «Нібулон») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що вона працювала у відповідача на посаді старшого змінного інженера-лаборанта виробничо-технічної лабораторії згідно з наказом від 07 жовтня 2015 року.

Наказом від 26 вересня 2016 року № 1263-к її звільнено з роботи з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України у зв'язку з втратою довір'я.

Посилаючись на недоведеність факту порушення посадової інструкції та трудових обов'язків, які б давали підстави для втрати довір'я та наступного звільнення, ОСОБА_4 просила визнати незаконним і скасувати наказ про звільнення, поновити її на роботі, виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2017 року позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_4 на роботі на посаді старшого змінного інженера-лаборанта виробничо-технологічної лабораторії ТОВ СП «Нібулон».

Стягнуто з ТОВ СП «Нібулон» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 36 154,36 грн без урахування необхідних податків та зборів.

Стягнуто з ТОВ СП «Нібулон» на користь ОСОБА_4 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач відноситься до переліку працівників, які займаються безпосереднім обслуговуванням товарних та матеріальних цінностей, до яких можуть бути застосовані положення пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України щодо звільнення з підстав втрати довір'я, проте надані докази не доводять, що позивач вчинила дії, які дають підстави для звільнення з підстав втрати довір'я.

Додатковим рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2017 року визнано незаконним та скасовано наказ ТОВ СП «Нібулон» від 26 вересня 2016 року № 1263-к «Про звільнення ОСОБА_4.».

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 27 березня 2017 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2017 року змінено, виключено з його мотивувальної частини висновок суду про те, що ОСОБА_4 відноситься до переліку працівників, які займаються безпосереднім обслуговуванням товарних та матеріальних цінностей, до яких може бути застосовано положення пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України щодо звільнення з посади з підстав втрати довір'я.

У решті рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2017 року та додаткове рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2017 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що відсутні правові підстави вважати, що позивач є працівником, який безпосередньо обслуговує грошові та товарні цінності.

У касаційній скарзі ТОВ СП «Нібулон» просить ухвалені у справі рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач звільнена законно, підстави для її поновлення на попередній посаді відсутні, проте суди цих обставин не врахували.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що на підставі наказу від 10 травня 2011 року № 199-к ОСОБА_4 прийнята на посаду лаборанта виробничо-технологічної лабораторії (далі - ВТЛ) перевантажувального терміналу (далі - ПТ) ТОВ СП «Нібулон», з 04 червня 2015 року переведена на посаду техніка-лаборанта ВТЛ, з 16 липня 2015 року - на посаду інженера-лаборанта ВТЛ, з 07 жовтня 2015 року - на посаду старшого змінного інженера-лаборанта ВТЛ.

З 20.00 год. 29 серпня 2016 року до 08.00 год. 30 серпня 2016 року ОСОБА_4 заступила старшим змінним інженером-лаборантом ВТЛ.

Як зазначено в наказі від 07 вересня 2016 року № 1187, яким призначено службову перевірку, 05 вересня 2016 року до відділу економічної безпеки центрального апарату управління звернувся директор ПТ ОСОБА_5, який повідомив, що 29 серпня 2016 року два автомобілі мали намір відвантажити зерно ячменя неналежної якості. Призначено службову перевірку заявлених фактів та виконання службових обов'язків старшим змінним інженером-лаборантом ВТЛ ОСОБА_4 та змінним майстром ПТ ОСОБА_6, іншими співробітниками ПТ.

У доповідній записці ОСОБА_5 зазначав, що 03 вересня 2016 року у телефонному режимі його було інформовано про те, що в нічну зміну 29 серпня 2016 року після визначення якості ячменю та дозволу на відвантаження, водії двох машин зневідомих причин відмовилися від здачі ячменя та залишили територію ПТ.

В акті службової перевірки від 22 вересня 2016 року зазначено, що 29 серпня о 23.04 год. на ПТ заїхали два автомобілі із зерном ячменя 3 класу. Як зазначено у службовій інформації про проходження контрольних точок в період з 00.09 год. до 00.27 год., із цих автомобілів відібрані проби зерна і автомобілі направлені на відвантаження на підйомник № 3. Як вбачається із матеріалів відеоспостереження, з цих автомобілів брали проби зерна з порушенням ДСТУ «Правила приемки и методы отбора проб» 13586.3-83 не 8 разів за схемою 4х2, а лише по одному відбору з тягача і прицепу. Відбір здійснювала старший змінний інженер-лаборант ОСОБА_4, чим порушила пункти 2.4, 2.6, 2.7, 2.10, 2.11, 2.12 посадової інструкції. Надати пояснення про причини невиконання вимог ДСТУ ОСОБА_4 відмовилася, проте факт порушення посадової інструкції визнала в пояснювальній записці. Свої дії ОСОБА_4 пояснила великою завантаженістю, великою кількістю автомобілів. Проте, як свідчать матеріали відеоспостереження роботи зміни, ОСОБА_4 за зміну відібрала проби лише з цих двох автомобілів. Інші працівники зміни категорично заперечили свою участь у візуванні та проведенні лабораторних досліджень цих автомобілів.

Як зазначив в пояснювальній записці ОСОБА_7, він повідомив ОСОБА_4 про цей факт, але остання відмовилася від огляду автомобілів та запропонувала, щоб автомобілі виїхали з ПТ, після чого автомобілі покинули територію ПТ на підставі акта про повернення зерна, в якому підставою зазначена відмова від здачі.

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_4, наданими під час проведення перевірки 03 та 07 вересня 2016 року, їй не вдалося отримати зразок зерна з першого автомобіля і вона планувала його повернути на перевізування, але наступний автомобіль також був з ячменем від того ж постачальника, тому, отримавши єдиний зразок з другого автомобіля, візуально визначила якість зерна, не провівши належних за ДСТУ досліджень, після чого внесла фіктивні відомості про результати лабораторних досліджень до службової програми та надала дозвіл на відвантаження цих двох автомобілів через підйомник № 3 до зерна належної якості, яке вже там зберігалося.

Також ОСОБА_4 зазначала про велику завантаженість, що не у всіх автомобілів відібрано по 8 проб та проведені ретельно всі необхідні аналізи за ДСТУ, але це сталося, щоб не уповільнювати приймання та візіровку автомобілів. Зазначала, що хто з лаборантів приймав ці машини - не пам'ятає, чому водії відмовилися від здавання зерна - не знає. Просила врахувати людський фактор і великий обсяг роботи, завантаженість та перевтому.

Представники відповідача надали акт від 30 серпня 2016 року, складений двома машиністами автомобілерозвантажувача та начальником команди охорони стосовно того, що в одному з автомобілів майже весь обсяг вантажу складають спресовані зерновідходи (полови) і цей автомобіль повертається для повторного проведення аналізу.

Також надали ще два акта повернення зерна, складені бухгалтером відповідача та водієм, про те, що при надходженні зерна на ПТ якість ввезеної продукції не відповідає показникам «відмова від здавання», продукція підлягає поверненню.

Наказом від 26 вересня 2016 року № 1236-к позивача звільнено із займаної посади на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України. Підставою звільнення в наказі зазначено: доповідна записка директора перевантажувального терміналу ОСОБА_5; акт службової перевірки, пояснювальні записки ОСОБА_4, службова інформація про проходження контрольних точок ПТ автомобілів; посадова інструкція, договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Халатне та поверхневе ставлення ОСОБА_4 до своїх обов'язків створило всі необхідні передумови для нанесення майнових збитків, які б понесло підприємство, у розмірі 131 300,00 грн. ОСОБА_4, встановлюючи якісні показники майну підприємства (зернові культури), вчинила умисні дії, які дають власнику підстави для втрати до неї довіри.

Згідно з довідкою від 17 листопада 2010 року з 01 липня до 31 червня 2016 року позивачу нарахована заробітна плата в розмірі 19 917,59 грн, середньогодинна заробітна плата становить 60,36 грн. При цьому з довідки вбачається, що кількість відпрацьованих позивачем годин протягом місяця відповідає 40-годинному робочому тижню.

Як вбачається із службової інформації - карток з проходження контрольних точок автомобілів, візіровка їх відбулася о 00.09 год. та 00.12 год. 30 серпня 2016 року, відповідно автомобілі надійшли на підйомник № 3 о 01.53 год. і 01.55 год. відповідно, а повернення відбулося о 02.01 год. При цьому в картці зазначено: продукція ячмінь 3 класу, вологість 14, зернова, сорність, лаборант ОСОБА_4, машиніст і відмітка: «отказ от сдачи».

При цьому жодних причин відмови від здачі та відомостей щодо неналежної якості продукції не зазначено.

Із наданого відповідачем табелю обліку робочого часу слідує, що в зазначеній в акті зміні на робочому місці перебували вісім лаборантів ВТЛ.

Як вбачається із наданого відповідачем звіту по транспорту, 29-30 серпня 2016 року в нічну зміну із 159 автомобілів лише 6 автомобілів прийняла ОСОБА_8, всі інші - більше 150 автомобілів прийняла особисто ОСОБА_4 Проте в акті службової перевірки, який став підставою для звільнення ОСОБА_4, зазначено, що відеоспостереженням встановлено, що за всю зміну ОСОБА_4 прийняла лише два автомобіля. Більш того, представник відповідача надав акт і графік, відповідно до яких на проведення належних аналізів проб з одного автомобіля необхідно мінімум 22 хв. (отже, 4 автомобіля за годину, 44 автомобіля за 11-ти годинну робочу зміну). Пояснити, чому один працівник втричі перевищує норму дослідження проб, при цьому інші сім лаборантів не приймають участь в цій роботі - представники відповідача не змогли.

Суд не взяв до уваги як належний і беззаперечний доказ наданий представником відповідача запис камер внутрішнього відеоспостререження, оскільки на відеозапису відібрання проб з автомобілів не видно їхні номери (а при перегляді повного відео вбачається, що з інших автомобілів також не бралися проби зерна 8 разів за схемою 4х2), а із запису камери лабораторії ВТЛ вбачається, що ОСОБА_4 підходила до бункеру забора проб приблизно о 21.06 год. (спірні автомобілі заїжджали для відбору проб близько 23.50 год). При цьому акт обстеження системи відеоспостереження про розбіжності у системі відеоспостереження у ВТЛ на мінус 03.10 год. складено лише 08 вересня 2016 року.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Для розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КзпП України потрібна наявність таких умов: безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл і т. ін.); винна дія працівника; втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

У пункті 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що звільнення з підстав втрати довір'я може бути визнано обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я.

Із викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей випливає, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт.

Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-104цс14.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання, чи відноситься позивач до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суду в кожному конкретному випадку необхідно з'ясувати: чи становить виконання операцій, що пов'язані з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Із матеріалів справи вбачається, що 29 серпня 2016 року в нічну зміну ОСОБА_4 з порушенням посадової інструкції та з порушенням ДСТУ «Правила приемки и методы отбора проб» відібрала з двох автомобілів постачальника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Оліон» неповноцінні проби зерна ячменя та визначила його сортність з внесенням до службової програми без проведення відповідних лабораторних досліджень.

У подальшому перевізник відмовився від здачі зерна.

Із висновків службової перевірки та наказу про звільнення вбачається, що адміністрація пов'язувала звільнення саме з порушенням посадової інструкції та з халатним і поверхневим ставленням ОСОБА_4 до своїх посадових обов'язків, вважаючи, що такі дії дають підстави для звільнення у зв'язку з втратою довір'я.

Між тим, згідно з положеннями посадової інструкції старший змінний інженер-лаборант ВТЛ організує роботу зміни по вхідному контролю якості зерна, яке надходить; контролює правильність та своєчасність відбору проб при прийманні, відвантаженні, переміщенні, сушці та оздоровленні зерна; контролює правильність виконання лабораторних аналізів і вимірювань інженерами-лаборантами, техніками-лаборантами та лаборантами; контролює додержання режимів сушіння, перевіряє документи, які супроводжують зерно, контролює зерно, яке надійшло, на відповідність показникам якості, вказаних у супровідних документах відправника; згідно з планом розміщення направляє зерно, яке надійшло, на підробіток, формування товарних партій і зберігання, виходячи з його якості, а також слідкує за правильністю його розміщення.

Саме такі функції складають основний зміст трудових обов'язків старшого змінного інженера-лаборанта.

З позивачем укладено договір про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення цілості (збереження) переданого їй підприємством для зберігання, під звіт або для іншої мети майна.

У той же час, із змісту Переліку посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, затвердженого постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань та Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24, вбачається, що посада старшого змінного інженера-лаборанта ВТЛ або виконувана ним робота не внесена до цього Переліку.

За таких обставин відсутні правові підстави вважати, що позивач є працівником, який безпосередньо зайнятий обслуговуванням грошових та товарних цінностей.

Відповідач не надав та в процесі судового розгляду не встановлено, що все зерно, яке надходить на підприємство під час зміни, у тому числі й те, яке надійшло в автомобілях постачальника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Оліон», було передано під звіт позивача та що позивач несе відповідальність за його подальший облік, рух і зберігання.

При вирішенні справи суд першої інстанції не врахував наведених обставин, не надав наявній сукупності доказів належну оцінку. У зв'язку з цим суд апеляційної змінив рішення шляхом виключення з його мотивувальної частини висновку про те, що за своїми посадовими обов'язками позивач віднесена до переліку працівників, які займаються безпосереднім обслуговуванням товарних та матеріальних цінностей, до яких можуть бути застосовані положення пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України щодо звільнення з підстав втрати довір'я.

Що стосується наслідків вирішення трудового спору шляхом визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на попередній посаді із стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції та залишив рішення в цій частині без змін.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, підстав для скасування ухвалених ними рішень не вбачає.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції у незміненій частині, додаткове рішення суду першої інстанції та рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2017 року у незміненій частині, додаткове рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2017 року, рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 27 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

А.О. Лесько

С.П. Штелик