ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 грудня 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/976/18

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/374/18

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Шкарупою Ю.В.,

сторони:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2018 року (ухвалене о 16:45, повний текст рішення складено 09 жовтня 2018 року) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі по тексту Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з останньої на його користь заборгованості у розмірі 7 963,84 грн за кредитним договором № б/н від 18.07.2013 та судових витрат. Позов обґрунтовувало тим, що 18.07.2013 між банком та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання банківських послуг шляхом підписання заяви № б/н, згідно якої останній отримав кредит у розмірі 8 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконало в повному обсязі та надало ОСОБА_3 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. 29.03.2017 позичальник ОСОБА_3 помер. Станом на дату смерті його заборгованість перед Банком за вказаним кредитним договором становила 7 963,84 грн, з яких:

6 360,20 грн тіло кредиту;

1 103,64 грн проценти за користування кредитом;

500 грн - пеня.

Згідно відповіді Чернігівської районної державної нотаріальної контори спадкоємцем ОСОБА_3 є ОСОБА_2, якій 28.12.2017 банком було направлено лист-претензію про погашення заборгованості, але ніяких дій не було виконано.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2018 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що суд не встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, при цьому порушив норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_3 підписуючи анкету-заяву від 08.05.2012, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Заявник вказує, що висновок суду про відсутність правовідносин та недоведеність вимог про стягнення заборгованості саме за договором від 08.05.2012 (анкетою-заявою від 08.05.2012 разом з тарифами і Умовами та Правилами) є помилковим.

Зазначає, що із виписки про рух коштів на картковому рахунку вбачається, що за час дії договору, відповідач активно користувався банківським продуктом карткою із встановленим кредитним лімітом, знімав готівку та вносив кошти на погашення заборгованості, а отже й отримав кредитну картку.

Заявник вважає, що вимоги про стягнення з нього витрат на правничу допомогу є необґрунтованими та незаконними, оскільки відповідачкою та її представником не доведено справедливість та повноту витрат, які фактично понесені нею на правову допомогу, зокрема, відповідачка мала подати суду розрахунок витраченого адвокатом часу на вивчення справи, участь в судовому розгляді та на вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення представника позивача адвоката ОСОБА_4, який підтримав апеляційну скаргу, представника відповідача адвоката ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції, виходив з того, що матеріали справи не містять кредитного договору або анкети-заяви від 18.07.2013 б/н, на який посилається банк у своєму позові, що засвідчували б бажання ОСОБА_3 отримати кредитні кошти на умовах дії відповідної кредитної картки, а також відповідних доказів про отримання відповідачем кредитних коштів саме за цим договором; жодних уточнених позовних заяв від позивача протягом розгляду даної справи до суду не надійшло; враховуючи, що у ОСОБА_3 не виникло зобовязань за кредитним договором від 18.07.2013, то не виникло таких зобовязань і у спадкоємця ОСОБА_2 виходячи з положень ст. 1218 ЦК України.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що 29.03.2017 помер ОСОБА_3 (а.с. 47-48).

Банк звернувся до Чернігівської районної державної нотаріальної контори із запитом від 31.08.2017 № SAMDN5425 про надання інформації про спадкоємців померлого ОСОБА_3 для реалізації свого права як кредитора спадкодавця (а.с. 49-51).

У відповідь на запит Банку Чернігівська районна державна нотаріальна контора листом від 15.09.2018 № 4609/02-14 повідомила, що спадщину після померлого ОСОБА_3 прийняла його мати ОСОБА_2, та на запит районного суду в подальшому було надано копію спадкової справи № 256/2017 (а.с. 52, 72-74).

28.12.2017 Банком направлено ОСОБА_2, як спадкоємцю ОСОБА_3, лист-претензію № SAMDN5425 від 07.12.2017 про сплату заборгованості, в якому зазначено, що 18.07.2013 між Банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № б/н заборгованість за яким станом на дату смерті позичальника складає 7 963,84 грн (а.с. 53-56).

За відсутності дій на виконання претензії кредитора, Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6

Як зазначалось вище, свою позовну заяву про стягнення з ОСОБА_6 кредитної заборгованості, банк обґрунтовував тим, що 18.07.2013 між банком та ОСОБА_3 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання заяви № б/н, згідно якої останній отримав кредит у розмірі 8 000 грн, та за яким станом на дату смерті позичальника 29.03.2017 утворилась заборгованість в сумі 7 963,84 грн. До позовної заяви, на підтвердження своїх вимог та викладених у позові обставин, Банком було додано розрахунки заборгованості за договором № б/н від 18.07.2013 (а.с. 7-11), анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ОСОБА_3 від 08.05.2012 (а.с. 12).

Встановивши, що до позову додано анкету-заяву ОСОБА_3 від 08.05.2012, судом першої інстанції було неодноразово розяснено позивачу право на подання до суду копії договору № б/н від 18.07.2013, зокрема, ухвалами суду від 15.05.2018 та від 12.06.2018 (а.с. 78-79, 93-94), а також районним судом вказане розяснено позивачу у супровідному листі від 30.07.2018.

У заяві АТ КБ «ПриватБанк» до суду від 14.08.2018 № 136286-ВБ було зазначено, що на адресу суду буде направлено уточнену позовну заяву (а.с. 116). Однак ані уточненої позовної заяви, ані укладеного між Банком та ОСОБА_3 кредитного договору від 18.07.2013 позивачем до суду не було надано.

За змістом ст. ст. 626628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим до його виконання.

Згідно вимог чинного законодавства України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання (ст.ст.526, 527, 530 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України встановлено заборону односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як передбачено ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положеннями частини 1 ст. 4, ст. 12, 13 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобовязані сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Належних доказів того, що 18.07.2013 між банком та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви, згідно якої останній отримав кредит у розмірі 8 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, матеріали справи не містять. Виписка по рахунку, витяг з технічного програмного комплексу банку з фотокарткою ОСОБА_3 із карткою в руках (а.с. 107-112) не можуть вважатись належними та достовірними доказами в розумінні ст. 77, 79 ЦПК України укладання договору саме 18.07.2013.

Зважаючи на предмет позову, а саме стягнення заборгованості за кредитним договором від 18.07.2013, який не змінювався протягом усього часу розгляду справи, відсутність такого договору в матеріалах справи, районний суд дійшов вірного висновку, що у ОСОБА_3 не виникло зобовязань за кредитним договором від 18.07.2013, а тому не виникло таких зобовязань і у ОСОБА_2 виходячи із положень ст. 1218 ЦК України.

Посилання апеляційної скарги на помилковість висновку суду про відсутність правовідносин та недоведеність вимог про стягнення заборгованості саме за договором від 08.05.2012 апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки таких висновків оскаржуване рішення не містить.

Вказівка Банку на те, що із виписки про рух коштів на картковому рахунку вбачається, що за час дії договору, відповідач активно користувався банківським продуктом карткою із встановленим кредитним лімітом, знімав готівку та вносив кошти на погашення заборгованості, а отже й отримав кредитну картку, також не є слушною, оскільки вказане не свідчить про наявність між сторонами кредитних правовідносин за кредитним договором від 18.07.2013, що є предметом позову АТ КБ «ПриватБанк», а сам факт користування ОСОБА_3 кредитною лінією та часткове погашення коштів не свідчить про достеменну обізнаність останнього, як це передбачено вимогами законодавства, про суму кредитного ліміту, умови зміни розміру такого ліміту, порядку та розміру нарахування відсотків, тощо. Отже, сам по собі факт користування такими коштами не породжує виникнення між сторонами кредитного зобов'язання, а має іншу правову природу. Отримання банківської картки та користування нею не є беззаперечним доказом на підтвердження укладення в належній формі кредитного договору, як того вимагають норми чинного законодавства.

Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного перегляду справи позивач не вправі змінювати позовні вимоги, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 підписуючи анкету-заяву від 08.05.2012, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами (анкетою-заявою від 08.05.2012 разом з тарифами і Умовами та Правилами), зважаючи на те, що предметом позову АТ КБ «ПриватБанк» є стягнення заборгованості кредитором спадкодавця за кредитним договором від 18.07.2013. Позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості за договором від 08.05.2012 не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Не заслуговують на увагу також доводи Банку про те, що відповідачем та його представником не доведено справедливість та повноту витрат, які фактично понесені ним на правову допомогу, зважаючи на наступне.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною відповідача надані договір про надання правової допомоги адвокатом № 27 від 11.06.2018, ордер на надання правової допомоги серії ЧН № 038609 адвокатом ОСОБА_5, опис наданих послуг та здійснених адвокатом витрат при наданні професійної правової (правничої) допомоги від 30.07.2018 та прибутковий касовий ордер № 27 від 11.06.2018 про сплату гонорару адвокату в сумі 5 000 грн (а.с. 87-88, 90, 155).

Сума гонорару відповідно до опису наданих послуг від 30.07.2018 складається з витрат: на ознайомлення з матеріалами справи в суді 2 год.; на вивчення документів, моніторинг законодавства, аналіз судової практики по аналогічним справам, надання консультацій та рекомендацій замовнику 3 год.; на підготовку та подання пояснення по справі 2 год.; участь у судових засіданнях 2 год.

На підтвердження обсягу наданих адвокатом ОСОБА_7 послуг у матеріалах справи наявні:

- заява про ознайомлення з матеріалами справи, що містить підпис адвоката ОСОБА_7 про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 86);

- письмові пояснення по справі, складені та подані адвокатом ОСОБА_7 (а.с. 98).

Участь адвоката ОСОБА_7 у судових засіданнях, що відбулися 31.08.2018 та 01.10.2018, згідно протоколів судових засідань загалом становить 3 год. 15 хв. (а.с. 135, 156-157).

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що районний суд здійснив розподіл судових витрат відповідно до приписів ст. 133, 137, 141 ЦПК України, враховуючи принципи обґрунтованості, пропорційності та співмірності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» слід залишити без задоволення, а рішення районного суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Судді: