Справа №: 343/581/18
Провадження №: 2-др/343/3/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2018 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Тураша В. А.,

секретаря - Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду в м.Долина заяву ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення,суд-

В С Т А Н О В И В :

Відповідач ОСОБА_1, звернувся до Долинського районного суду Івано-Франківської області із заявою, в якій просить винести додаткове рішення, яким стягнути в його користь з ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000грн.

Свої вимоги мотивує тим, що в провадженні Долинського районного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_2 до нього про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою про залишення позовної заяви без розгляду від 24.10.2018р. позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, голови ОСББ "Біля озера" про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити певні дії - залишено без розгляду.

Відповідно до ч.3 ст. 257 ЦПК України, в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат.

У відзиві на позов він просив витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн. стягнути з ОСОБА_2 в його користь. Суд не вирішив питання розподілу судових витрат, не зважаючи на те, що в матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги (а.с.58), а також квитанція про сплату за професійну правничу допомогу адвокату ОСОБА_3 - 3000грн.

Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необгрунтованих дій позивача.

Заявник- відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суд не повідомив, хоч про дату час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.80).

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, причини своєї неявки суд не повідомила, хоч про дату час та місце слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.81).

Суд, враховуючи вимоги ч.4 ст. 270 ЦПК України, якою передбачено, що неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду не перешкоджає розгляду справи, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог, прийшов до наступного висновку:

В провадженні Долинського районного суду Івано-Франківської області перебувала цивільна справа №343/581/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, голови ОСББ "Біля озера" про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити певні дії ( позовна заява подана 02.04.2018р. а.с.2).

24.10.2018 року в Долинський районний суд поступила заява, згідно якої ОСОБА_2 просила залишити без розгляду її позов до ОСОБА_1, голови ОСББ "Біля озера" .

Під час вирішення вказаної заяви ОСОБА_2 в судовому засіданні були присутні представник позивачки ОСОБА_2- адвокат ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_3

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 24.10.2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, голови ОСББ "Біля озера" про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити певні дії - залишено без розгляду. Питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу, під час винесення зазначеної ухвали не вирішувалося (а.с.75).

Копію ухвали суду було отримано представниками сторін, про що свідчать розписки (а.с.76-77).

Відповідач ОСОБА_1в заяві про винесення додаткового рішення , просить стягнути з позивачки ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов"язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п.48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову

допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Склад та розмір таких витрат є предметом доказування у справі. Доказами витрат є: договір доручення або про надання правової допомоги, акт приймання-передачі виконаних робіт та документи, які свідчать про оплату гонорару (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу відповідачем ОСОБА_1 суду надано копію договору №20 про надання правової допомоги від 11.06.2018 року, укладеного з адвокатом ОСОБА_3 (а.с.58), додаток №1 до договору - акт розрахунку оплати за надані послуги з правової допомоги від 21.06.2018 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру №20/11.06.2018 року (а.с.60).

Відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 11.06.2018 року адвокат бере на себе зобов'язання надавати замовнику правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов'язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами, в справі №343/581/18 за позовом ОСОБА_2, до ОСОБА_1, про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити певні дії. Згідно розділу 4 даного договору: за надання послуг адвокатом, клієнт сплачує гонорар , що становить по домовленості; розмір, понесених адвокатом фактичних витрат, пов'язаних з виконанням даної угоди, визначається по домовленості сторін і оплачується по її виконанню.

Разом з тим, гонорар адвокату відповідачем сплачений передчасно (11.06.2018р., в день укладення договору), у строк, що не відповідає умовам договору, так як на момент його сплати послуги з правової допомоги виконані не були.

Також, згідно з актом розрахунку за надані послуги з правової допомоги від 21 червня 2018 року відповідач ОСОБА_1 підтверджує цим актом належне надання правничої допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 11.06.2018 року, а саме: вивчення матеріалів, вивчення судової практики, підготовка відзиву, надання правової допомоги ОСОБА_1, як відповідачу в судових засіданнях в справі №343/581/18 в Долинському районному суді Івано-Франківської області.

В акті міститься запис про отримання адвокатом гонорару в сумі 3000 грн. від клієнта (а.с.59).

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у п.95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п.80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідачем не надано детального опису робіт, виконаних адвокатом, часу, витраченого на виконання цих робіт (надання послуг), зокрема, як зазначено в акті розрахунку за надані послуги з правової допомоги: на вивчення матеріалів, вивчення судової практики, підготовка відзиву, надання правової допомоги ОСОБА_1; детального опису витрат, понесених адвокатом для виконання цих робіт (надання послуг), не надано розрахунок вартості складових наданих відповідних послуг (робіт).

Крім того, слід зазначити, що провадження у справі було відрито 02 квітня 2018 року, проте договір №20 про надання правової допомоги був укладений лише 11.06.2018 року, а тому всі дії, які були вчинені до укладення зазначеного договору, та які зазначені у акті розрахунку за надані послуги з правової допомоги, зокрема: вивчення матеріалів, вивчення судової практики, підготовка відзиву(відзив подано 24.04.2018р.), не можуть бути прийняті судом до уваги.

За таких обставин доводи відповідача про доведеність понесених ним витрат на правничу допомогу є не обґрунтованими та такими, що не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Крім, того відповідач ОСОБА_1, посилається на те, що відповідно до ст.142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Проте суд не може погодитися з такою позицією відповідача, зважаючи на такі обставини:

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами . Крім прав та обов'язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації. Крім того, звернення до суду з позовом є суб'єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Позивачка ОСОБА_2, скористалась своїм правом і подала заяву про залишення позову без розгляду.

Отже подання заяви про залишення позову без розгляду є правом позивача і формою закінчення справи без ухвалення рішення та без з'ясування обставин, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються, що не свідчить про необґрунтованість дій та зловживання правами ОСОБА_2

Таким чином, звернення до суду з позовом за захистом порушених цивільних прав та подальше залишення позову без розгляду не може вважатись необґрунтованими діями особи.

Крім того, положеннями ч.1 ст. 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно із ч.ч.5,6 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв'язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев'ятої статті 141 цього Кодексу.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, голови ОСББ "Біля озера" про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити певні дії - залишено без розгляду, отже строк подання заяви про компенсацію здійснення судових витрат спливає 08 листопада 2018 року.

Відповідачем подано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо питань, які вирішуються у порядку, визначеному ст. 142 ЦПК України 13.11.2018 року, тобто після спливу зазначеного строку .

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення заяви ОСОБА_1, про винесення додаткового рішення відсутні.

Враховуючи вищенаведене , керуючись ст. ст. 13,43,49, 137, 142,270 ЦПК України,суд-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Долинський районний суд Івано-Франківської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК Кодексу України.

Суддя: