Справа №490/9491/17 29.08.2018
Провадження №22-ц/784/1329/18
Суддя суду 1-ї інстанції - Гуденко О.А.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду - Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Цуркан І.І.,

за участі представника позивача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_4 -

ОСОБА_3

на рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 19 червня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Гуденко О.А. в приміщенні суду в м.Миколаєві, повний текст якого складено 26 червня 2018 року, за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Терра Банк» та товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» про захист прав споживача шляхом припинення зобов'язання за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернувся з зазначеним позовом до публічного акціонерного товариства «Терра Банк» (далі - ПАТ «Терра Банк» або Банк), який обґрунтовував наступним.

18 лютого 2014 року між ним та ПАТ «Терра Банк» укладено кредитний договір №КД-28/3, за яким ОСОБА_4 надано кредит в сумі 200 000 грн. на споживчі цілі зі сплатою 24,25% річних строком до 23 лютого 2015 року.

Того ж дня, між ОСОБА_4 та ПАТ «Терра Банк» укладено договір банківського вкладу №ДР-122220:980, за яким позивач передав банку кошти в сумі 211 900 грн. строком до 23 лютого 2015 року.

Також в цей день між позивачем та ПАТ «Терра Банк» укладено договір застави майнових прав №01-МП/28/14 за договором банківського вкладу (депозиту).

ОСОБА_4 зазначав, що з метою виконання зобов'язань за кредитним договором у період з березня по липень 2014 року він сплатив проценти за кредитним договором на загальну суму 17 290,18 грн.

22 серпня 2014 року в ПАТ «Терра банк» запроваджено тимчасову адміністрацію, відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації установи.

З огляду на зазначене ОСОБА_4 30 жовтня 2014 року звернувся до Банку із пропозицією дострокового розірвання кредитного договору та договору банківського вкладу з погашенням кредитних зобов'язань відповідно до умов договору застави майнових прав. В свою чергу, залишок коштів на депозитному рахунку, який залишиться після погашення кредитної заборгованості позивач просив повернути шляхом включення його до списків Фонду гарантування вкладів.

Позивач зазначав, що його пропозиція не була прийнята Банком, оскільки у липні 2017 року він отримав відповідь, у якій йому було повідомлено, що право вимоги за його кредитним договором буде реалізовано.

ОСОБА_4 вказував, що у жовтні 2017 року банк проінформував його про те, що грошові кошти за депозитом знаходяться під заставою та можуть бути отримані позивачем лише після виконання ним зобов'язань за кредитним договором.

Тобто, Банк визнав його зобов'язання за кредитним договором простроченими та продовжує нараховувати відсотки за користування ним. Разом з тим, відсотки за депозитом не нараховує.

ОСОБА_4 зазначав, що у зв'язку з тим, що зобов'язання за кредитним договором не були погашені за рахунок вкладених до банку коштів, що допускалось умовами укладених між сторонами договорів, було допущено порушення його прав, як споживача.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив визнати припиненими з 03 листопада 2014 року його зобов'язання за кредитним договором №КД-28/3 від 18 лютого 2014 року на суму кредиту 200 000 грн. та процентів за його користування станом на 03 листопада 2014 року в сумі 16 992,01 грн. за рахунок його банківського вкладу за договором №ДР-122220:980 від 18 лютого 2014 року в сумі 234 993,24 грн.

Під час розгляду справи в якості співвідповідача залучено ТОВ «Росвен Інвест Україна», яке подало відзив на позовну заяву, в якому зазначало, що 21 лютого 2018 року між ним та ПАТ «Терра банк» укладено договір про відступлення права вимоги №4, відповідно до якого ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло право вимоги за вищезазначеним кредитним договором. Посилаючись на гарантії з боку Банку щодо наявності та дійсності права вимоги за кредитним договором, а також відсутність погашення заборгованості за кредитом, відповідач просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4

ПАТ «Терра Банк» також просило відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_4 зазначав, що позивач є одночасно кредитором та боржником Банку, а майнові права на його вклад в Банку є засобом забезпечення його зобов'язань з повернення кредиту. Договірне списання коштів з вкладного рахунку передбачено умовами договорів (п.2.6 договору банківського вкладу та п.1.1.1 договору застави майнових прав), а тому його позовні вимоги є обґрунтованими.

Суд зазначеного не врахував, а тому його рішення є незаконним.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 18 лютого 2014 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Терра Банк» укладено договір банківського вкладу (депозиту) №ДР-122220:980 та зміни до нього, за яким позивач розмістив на вкладному рахунку грошові кошти в сумі 211 900 грн. на строк 370 днів з 18 лютого 2014 року до 23 лютого 2015 року із процентною ставкою 20,25% річних.

Того ж дня, між ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №КД-28/3, відповідно до умов якого Банк надав позивачу кредитні кошті в сумі 200 000 грн. на споживчі цілі, зі сплатою 24,25% річних за користування ними, строком до 23 лютого 2015 року.

Пункт 2.1 договору передбачає, що позичальник має право в будь-який час провести дострокове погашення всієї суми або частини суми наданого кредиту за умови, що в будь-якому випадку нараховані Банком проценти за користування кредитом, належні до сплати комісійні винагороди за послуги Банку та всі інші суми, які повинні бути сплачені згідно з умовами договору, будуть сплачені позичальником в той же час.

Згідно з п.1.2 договору у разі пред'явлення позичальником вимоги Банку про дострокове повернення вкладу за договором банківського вкладу від 18 лютого 2014 року (в повному обсязі або частково), майнові права за яким передаються позичальником в заставу Банку, датою повернення позичальником кредиту в відповідних сумах пред'явлених вимог про дострокове повернення вкладу є день перерахування коштів на поточний рахунок позичальника НОМЕР_1 у ПАТ «Терра Банк».

У випадку, якщо на дату пред'явлення позичальником вимоги про дострокове повернення вкладу на кошти, які знаходяться на вказаному поточному рахунку позичальника, накладено арешт (операції по рахунку зупинено) та/або в інших випадках неможливості здійснення банком договірного списання коштів з вказаного поточного рахунку з будь-якої причини, датою повернення позичальником кредиту в відповідних сумах пред'явлених вимог про дострокове повернення вкладу є день пред'явлення позичальником вимоги банку про дострокове повернення вкладу.

Відповідно до п.1.14 договору з метою забезпечення належного та своєчасного виконання грошових зобов'язань позичальника за цим договором, останній відповідно до вимог ст.26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», доручає Банку, а Банк набуває право (але не зобов'язаний) здійснювати договірне списання коштів на свою користь та спрямовувати на погашення заборгованості за кредитним договором на відповідні рахунки обліку Банком такої заборгованості, в рахунок виконання грошових зобов'язань позичальника за цим договором.

З метою належного виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору між ним та Банком укладено договір застави, за яким предметом виступили майнові права ОСОБА_4 за договором вкладу №ДР-122220:980 від 18 лютого 2014 року.

Згідно з п.п.2.1, 5.1 договору заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, його реалізацію та одержання задоволення своїх вимог з вартості предмета застави на свій розсуд, зокрема, у разі невиконання або неналежного виконання будь-якого із зобов'язань, що випливають з кредитного договору.

У випадку, якщо на дату повернення вкладу або день коли заставодавець вимагає дострокового повернення вкладу, на кошти, які знаходяться на поточному рахунку заставодавця накладено арешт (операції по рахунку зупинено) та/або в інших випадках неможливості здійснення заставодержателем договірного списання коштів з вказаного поточного рахунку, з будь-якої причини, сторони домовились відповідно до ст.212 ЦК України про відступлення заставодавцем заставодержателю права вимоги коштів за договором банківського вкладу в дату повернення вкладу в сумі заборгованості (строкової та простроченої), що виникла перед заставодержателем згідно з кредитним договором, в тому числі кредиту, процентів за користування кредитом, процентів нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України, комісійних винагород та інших зобов'язань, передбачених кредитним договором. З моменту настання вказаних відкладальних обставин, заставодержатель набуває всі права вкладника за договором банківського вкладу в частині заборгованості за кредитом (строкової та простроченої), що виникла перед заставодержателем згідно з кредитним договором, процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших зобов'язань, передбачених кредитним договором, в тому числі права вимагати повернення вкладу, та зобов'язання за договором банківського вкладу відповідно до ст.606 ЦК України припиняється шляхом поєднання кредитора та боржника в одній особі.

Відповідно до квитанцій ОСОБА_4 протягом 2014 року перерахував на депозитний рахунок ще 23 093,24 грн.

03 листопада 2014 року ПАТ «Терра Банк» отримав заяву ОСОБА_4 про надання дозволу на дострокове розірвання кредитного договору та договору банківського вкладу з погашенням зобов'язань за рахунок договору застави банківського вкладу. Різницю коштів, що залишаться на депозиті, позивач просив включити до списків на виплати через Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

11 березня 2015 року Банк отримав від ОСОБА_4 лист аналогічного змісту.

В липні 2017 року ПАТ «Терра Банк» проінформував позивача про виставлення права вимоги за кредитним договором №КД-28/3 від 18 лютого 2014 року для продажу на відкритих торгах (аукціоні).

У повідомленні від 13 жовтня 2017 року Банк зазначив, що кошти з рахунків, відкритих відповідно до договору банківського вкладу в межах гарантованої суми 200 000 грн., перенесені на рахунок ОСОБА_4 і можуть бути виведені з під застави лише після повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Згідно з рішенням №159 від 24 грудня 2014 р. виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Терра Банк» та призначено уповноважену особу на ліквідацію Банку.

21 лютого 2018 року між ПАТ «Терра Банк» та ТОВ «Росвен інвест Україна» укладено договір №4 про відступлення прав вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_4

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, в редакції на час звернення з позовом до суду, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути припинення правовідношення. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, зарахуванням (стаття 601 ЦК України).

Відповідно до статті 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін за одночасної наявності трьох умов: вимога про зарахування є зустрічною; вимога є однорідною; строк виконання за зустрічною вимогою або настав, або невстановлений договором, або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з частиною четвертою статті 110 ЦК України особливості ліквідації банків встановлюються законом про банки і банківську діяльність.

Статтею 93 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено порядок здійснення ліквідатором заходів щодо підготовки задоволення вимог кредиторів, якою передбачено, зокрема, складання переліку акцептованих банком вимог кредиторів для затвердження Національним банком України.

Після затвердження переліку вимог кредиторів їх задоволення здійснюється в порядку, встановленому статтею 96 вищевказаного Закону.

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним законом, який має пріоритет перед іншими нормами законодавства під час дії тимчасової адміністрації та ліквідації банків, а також у питаннях регулювання правовідносин у сфері гарантування вкладів фізичних осіб.

Цим Законом передбачено особливий порядок задоволення вимог кредиторів згідно встановленої черговості та неприпустимість задоволення вимог кредиторів поза межами ліквідаційної процедури та не передбачено способу задоволення вимог кредиторів до банку шляхом поєднання боржника та кредитора в одній особі.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в редакції станом на 03 листопада 2014 року, під час тимчасової адміністрації Фонд гарантування вкладів фізичних осіб має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

При вирішенні спорів про зарахування однорідних зустрічних вимог, коли боржник банку одночасно є кредитором банку, під час процедури ліквідації банку необхідно виходити із вимог статей 601, 602 ЦК України, статей 92-96 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та враховувати, що цим Законом встановлено чіткий порядок задоволення вимог кредиторів, визнаних ліквідатором, який не передбачає можливості індивідуального задоволення вимог конкретного кредитора.

За змістом частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим законом.

Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів передбачено статтею 52 цього Закону, зокрема частиною першою передбачено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності); 7) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 8) вимоги за субординованим боргом.

Отже, у будь-якому разі в період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог третьої особи має здійснюватися в порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених статтею 52 Закону, у зв'язку з чим припинення зобов'язань за кредитним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, які фактично є погашенням вимог кредитора в порушення порядку статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не допускається.

Вказаним Законом встановлений певний порядок погашення вимог до банку, який ліквідується, а тому зарахування зустрічних вимог у процедурі ліквідації банку може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Районний суд при вирішенні справи правильно застосував вищезазначені норми матеріального права, на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами.

За правилами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 19 червня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 03 вересня 2018 року.