Постанова

Іменем України

13 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 462/5319/16-ц

провадження № 61-3021св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького»,

третя особа - генеральний директор державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» Романовська Тетяна Василівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року в складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Крайник Н. П., Мельничук О. Я.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» (далі - ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького»), третя особа - генеральний директор ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» Романовська Т. В., про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 11 вересня 2014 року і працював на посаді фахівця з економічної безпеки 1-ої категорії відділу контрольно-ревізійної роботи ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького. Згідно з наказом відповідача від 06 вересня 2016 року позивач був звільнений з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників. Своє звільнення з роботи ОСОБА_4 вважав незаконним, оскільки йому не було запропоновано інших посад, які були вакантними на підприємстві і як б відповідали його фаху та кваліфікації. Крім того, позивач обіймав посаду голови Первинної профспілкової організації ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» і звільнення було проведено за відсутності згоди останньої.

На підставі викладеного ОСОБА_4 просив: визнати незаконним наказ ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» від 06 вересня 2016 року в частині його звільнення з роботи з 08 вересня 2016 року; поновити його з 08 вересня 2016 року на посаді фахівця з економічної безпеки першої категорії відділу контрольно-ревізійної роботи ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 вересня 2016 року до дня поновлення на роботі з виплатами, які мали бути проведені на час його вимушеного прогулу, зокрема матеріальні допомоги, премії; стягнути з відповідача на його користь 250 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04 серпня 2017 року (в складі судді Кирилюк А. І.) позов задоволено частково. Визнано незаконним наказ ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» від 06 вересня 2016 року № 654-о в частині звільнення ОСОБА_4 з роботи з 08 вересня 2016 року. Поновлено ОСОБА_4 з 08 вересня 2016 року на роботі на посаді фахівця з економічної безпеки першої категорії відділу контрольно-ревізійної роботи ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені ДанилаГалицького». Стягнуто з ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 вересня 2016 року до 04 серпня 2016 року в розмірі 89 644,34 грн та зобов'язано провести з цієї суми стягнення податків та обов'язкових зборів, які підлягають стягненню при виплаті заробітної плати. Стягнуто з ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» на користь ОСОБА_4 моральну (немайнову) шкоду у розмірі 8 000 грн. Стягнуто з ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 183,73 грн. Стягнуто з ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» в дохід держави 896,43 грн судового збору. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.

Додатковим рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18 грудня 2017 року виправлено описку в рішенні цього суду від 04 серпня 2017 року, зокрема у резолютивній його частині правильно вказано час вимушеного прогулу «з 08 вересня 2016 року до 04 серпня 2017 року».

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звільнення ОСОБА_4 проведено без попередньої згоди первинної профспілкової організації працівників ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені ДанилаГалицького» з порушенням КЗпП України та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», що є підставою для скасування наказу від 06 вересня 2016 року, поновлення його на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що при видачі наказу від 06 вересня 2016 року про звільнення ОСОБА_4 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України відповідачем додержано вимоги частини другої статті 40, статей 43, 49-2, 252 КЗпП України та статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», тому підстави для визнання його незаконним та скасування відсутні. Оскільки відсутні підстави для скасування наказу від 06 вересня 2016 року про звільнення ОСОБА_4, то відсутні підстави для його поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачу не були запропоновані всі вакантні посади. Звільнення відбулося без згоди профспілкового органу. Оскільки звільнення відбулося з порушенням трудового законодавства, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про поновлення ОСОБА_4 на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

У квітні 2018 року ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що відповідач у березні 2016 року надіслав до профспілкової організації звернення щодо наміру провести зміни в організації виробництва і праці, відповідно про скорочення штату працівників, а у квітні проведені спільні консультації, що підтверджується протоколом, проте профспілкова організація від таких консультацій самоусунулась. Позивача завчасно було попереджено про наступне звільнення та запропоновано всі вакантні посади, проте він від них відмовився. У вересня 2016 року профспілка авіаперевізників України надала згоду на звільнення позивача, а відмова Первинної профспілкової організації працівників ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького», головою якої був позивач, є необґрунтованою.

12 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою і другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_4 згідно з наказом від 11 вересня 2014 року був прийнятий на посаду фахівця з економічної безпеки першої категорії відділу контрольно-ревізійної роботи ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені ДанилаГалицького.

29 березня 2016 року генеральним директором ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького Романовською Т. В. надіслано голові первинної профспілкової організації ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені ДанилаГалицького» профспілки авіапрацівників України ОСОБА_7 та голові первинної організації працівників ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені ДанилаГалицького» ОСОБА_4 звернення щодо наміру провести зміни в організації виробництва і праці, що в свою чергу зумовлені оптимізацією виробничого процесу, а саме зменшенням кількості персоналу, розширенням зон обслуговування деяких структурних підрозділів, суміщенням посад і професій. У зв'язку з цим поряд з іншими посадами планувалось скорочення посади яку обіймав ОСОБА_4 - фахівця з економічної безпеки першої категорії відділу контрольно-ревізійної роботи.

Спільні консультації з профспілковим комітетом первинної профспілкової організації ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» були проведені 06 квітня 2016 року, про що свідчить протокол спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені ДанилаГалицького» (голова профспілки ОСОБА_7.). Зокрема, на спільному засіданні розглядались також питання реорганізації відділу контрольно-ревізійної роботи, що зумовлена приведенням організаційної структури підприємства у відповідність до чинного законодавства України, а саме створення відділу внутрішнього аудиту.

Вирішили проводити зміни в організації виробництва та праці шляхом скорочення посад, зазначених у зверненні генерального директора з дотриманням гарантій та в порядку передбаченому чинним законодавством.

08 липня 2016 року видано наказ про скорочення працівників ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького», відповідно до якого з 08 вересня 2016 року вносяться зміни до штатного розпису підприємства шляхом виведення з нього посади яку займав ОСОБА_4 - фахівця з економічної безпеки першої категорії відділу контрольно-ревізійної роботи.

У той же день (08 липня 2016 року) ОСОБА_4 було вручено попередження про наступне вивільнення з 08 вересня 2016 року та запропоновано вакансії, наявні станом на 08 липня 2016 року. Попередження із списком вакансій ОСОБА_4 отримав, про що свідчить його власноручний підпис.

У період між 08 липня 2016 року та 08 вересня 2016 року позивачу пропонувалися усі вакантні посади наявні протягом вказаного періоду. Зокрема 17 посад було запропоновано ОСОБА_4 під особистий підпис. По 5 вакантних посадах позивачу надсилалися листи з повідомленням про вручення, оскільки той перебував у відпустці та на лікарняному, що підтверджується табелем обліку робочого часу ОСОБА_4 за цей період.

31 серпня 2016 року ОСОБА_4 було запропоновано посаду фахівця з підбору та роботи з персоналом першої категорії, від якої він відмовився письмово.

06 вересня 2016 року позивач був звільнений з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників.

07 вересня 2016 року профспілка авіаперевізників України надала згоду на звільнення ОСОБА_4

14 грудня 2016 року генеральним директором ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького Романовською Т. В. було скеровано подання голові первинної профспілкової організації працівників ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького ОСОБА_8 про погодження звільнення ОСОБА_4

28 грудня 2016 року голова первинної профспілкової організації працівників ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» ОСОБА_8 надала письмову відповідь про відмову у погодженні звільнення ОСОБА_4 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, оскільки таке вважала необґрунтованим. У відповіді зазначено, що при спілкуванні із ОСОБА_4 їй стало відомо, що питання скорочення, на даний час, є предметом оскарження в судовому порядку, як таке, що проведено незаконно, із порушенням вимог чинного законодавства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Встановлено, що ОСОБА_4 був головою первинної профспілкової організації працівників ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» до 08 вересня 2016 року, що підтверджується протоколами цієї профспілки № 3 від 12 серпня 2015 року та № 6 від 08 вересня 2016 року.

Гарантії для працівників підприємств, установ, організацій, обраних до профспілкових органів також передбачені у статті 252 КЗпП України та статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», де зокрема, зазначено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок).

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Відповідно до частини дев'ятої статті 43 КЗпП України, якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Отже, законодавець передбачив можливість усунення порушення роботодавцем указаних вимог законодавства під час судового розгляду трудового спору, а також можливість отримання такої згоди в подальшому.

Апеляційний суд дійшов правильного висновку, що рішення первинної профспілкової організації працівників ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» від 28 грудня 2016 року про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору належним чином не аргументоване, не містить посилань на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника, зокрема, посилання на неврахування відповідачем фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав, у зв'язку з чим відповідно до частини першої статті 43 КЗпП України та частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» відсутні підстави для поновлення позивача на роботі.

Як вбачається з матеріалів справи, профспілка авіаперевізників України, розглянувши подання генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького», 07 вересня 2016 року надала згоду на звільнення ОСОБА_4 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов правильного висновку, що звільнення позивача відбулося з дотриманням норм трудового законодавства, оскільки позивача було попереджено про наступне звільнення у строки, визначені статтею 49-2 КЗпП України, йому були запропоновані всі вакантні посади на підприємстві, від яких він відмовився. Відмова первинної профспілкової організації працівників ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» у наданні згоди на звільнення є необґрунтованою, а отримання у подальшому (на наступний день після звільнення) згоди профспілки авіаперевізників України на звільнення ОСОБА_4 узгоджується з частиною дев'ятою статті 43 КЗпП України.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що позивачу не були запропоновані всі вакантні посади, оскільки такі доводи спростовують зібраними у справі доказами, зокрема розписами позивача про ознайомлення та рекомендованими листами з повідомленням про відповідні посади, проте він відмовився від запропонованих посад.

Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що звільнення відбулося без згоди профспілкового органу, оскільки профспілка авіаперевізників України надала згоду на звільнення ОСОБА_4, а відмова профспілкової організації працівників ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» у наданні такої згоди визнана судами необґрунтованою.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В.С. Висоцька

В.В. Пророк