Дата документу 01.08.2018 Справа № 554/2647/18
Провадження № 2/554/1861/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - Материнко М.О.,

за участю секретаря судового засідання - Безуглої В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (36000, АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (36000, АДРЕСА_1) про поділ спільної сумісної власності подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

16.04.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохала суд здійснити поділ спільного майна подружжя, визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 66, 2 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м., без її реального поділу, а також здійснити розподіл судових витрат.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що вони з відповідачем перебували у шлюбі з 10.08.1996 р., який між ними було розірвано за рішенням суду від 16.04.2015 р., що набрало законної сили 27.04.2015 р. У шлюбі за спільні кошти подружжя при сприянні Полтавського регіонального відділення Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву ними було придбано житлову квартиру АДРЕСА_1. Між Полтавським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Кредитну угоду № 369 від 23.09.2002 року. В подальшому, 31.03.2003 року, Головним Управлінням з питань житлово-комунального обслуговування виконавчого комітету Полтавської міської ради було видано на ім'я відповідача ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на вказану квартиру. В 2015 році подружжям кредитні зобов'язання за Кредитною угодою № 369 від 23.09.2002 року були повністю виконані та погашено кредит. Після розірвання шлюбу згоди між сторонами про поділ зазначеної квартири досягнуто не було, що і стало підставою звернення позивача до суду з вказаним позовом. Також, позивачем зазначено, що у спірній квартирі проживає вона з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

13.06.2018 р. від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що позивачем не доведено факт ухилення відповідача від добровільного поділу майна подружжя, а тому відсутнє порушення права чи законного інтересу позивача з боку відповідача, відсутній спір про право. Також, відповідачем зазначено, що Звіт про оцінку майна не є належним доказом щодо визначення дійсної вартості квартири, як зазначено позивачем у позові, оскільки звіт про оцінку не є висновком експерта, здійсненим відповідно до Закону України «Про судову експертизу»; судова експертиза у справі не призначалась. Прохав позов задовольнити в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину вказаної квартири; прохав суд визнати неналежним доказ, а саме Звіт про оцінку майна від 12.04.2018 р. ТОВ «Мегаполіс і партнери»; зобов'язати позивача повернути представнику відповідача у справі оригінал правовстановлюючого документу на зазначену квартиру.

04.07.2018 р. від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що Звіт про оцінку майна, доданий до позовної заяви, є необхідним для визначення суми судового збору за подання до суду вказаної позовної заяви, сплаченого позивачем, а тому вважає безпідставним посилання відповідача про визнання вказаного звіту неналежним доказом. Також зазначено, що вимога відповідача про зобов'язання позивача повернути представнику відповідача у справі оригінал правовстановлюючого документу на зазначену квартиру виходить за межі предмета спору; правовстановлюючі документи є необхідними для подальшої реалізації її права власності на 1/2 частину зазначеної квартири.

Позивач 01.08.2018 р. надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прохала суд позов задовольнити.

Адвокат відповідача Оніпко Є.А. надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні справи прохав врахувати пояснення, викладені у відзиві на позовну заяву, у рішенні зазначити про припинення права спільного майна подружжя на спірну квартиру та визнати за відповідачем ОСОБА_2 право власності на ? частину спірної квартири.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.08.1996 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3.

Шлюб між сторонами було розірвано за рішенням Октябрського районного суду м. Полтави № 2/554/1806/2015, 554/3521/15-ц від 16.04.2015 р., що набрало законної сили 27.04.2015 року (копія знаходиться в матеріалах справи).

Судом встановлено, що 23.09.2002 року, тобто під час перебування сторін у шлюбі, між Полтавським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та відповідачем ОСОБА_2 (як Позичальником) було укладено Кредитну угоду № 369 від 23.09.2002 року, відповідно до якої позичальнику надано прямий адресний кредит у сумі 49706,00 грн. на будівництво житла загальною площею 66,30 м. кв. згідно з проектом за адресою: АДРЕСА_2.

31.03.2003 року Головним Управлінням з питань житлово-комунального обслуговування виконавчого комітету Полтавської міської ради було видано на ім'я ОСОБА_2 Свідоцтво про право власності НОМЕР_7 на квартиру АДРЕСА_1. Свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 25.03.2003 р. за № 116. Вказаним свідоцтвом посвідчено право приватної власності ОСОБА_2 на вказану квартиру № 69; запис у реєстровій книзі № 146 за реєстровим № 19600 від 01.04.2003 р.

Відповідно до технічного паспорту на вказану квартиру, що виготовлений КП ПБТІ «Інвентаризатор» від 13.12.2002 р., загальна площа вказаної квартири - 66,2 кв. м., житлова - 34,8 кв. м.

Відповідно до Акту № 144 від 11.03.2015 р. про виконання зобов'язань за Кредитною угодою № 369 від 23.09.2002 р. та додаткових договорів до неї від 23.06.2010 р., від 24.03.2014 р., та від 15.07.2014 р. встановлено, що зобов'язання за Кредитною угодою № 369 від 23.09.2002 р., укладеною між Полтавським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та відповідачем ОСОБА_2, вважаються такими, що виконані. Акт підписано обома з подружжя - ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Таким чином, судом встановлено, що підтверджено документально, що спірна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 66, 2 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м., є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, набута під час перебування сторін у шлюбі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 р. № 11).

Зі змісту п. 23, 24 вказаної постанови вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Суд враховує визнання позову відповідачем в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірної квартири, та вважає, що за позивачем підлягає визнанню право власності на 1/2 частину спірної квартири, та за відповідачем - на 1/2 частину спірної квартири.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позову та документально підтверджений судовий збір в розмірі 1660,91 грн.

Керуючись ст. ст. 105 ч. 3, ст. ст. 60, 63, 69, 70, 110-112 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 р. № 11, ст. ст. 1-5, 10, 12, 13, 76-81, 83, 89, 141, 200, 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (36000, АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (36000, АДРЕСА_1) про поділ спільної сумісної власності подружжя - задовольнити в повному обсязі.

Поділити спільне майно подружжя, як об'єкт спільної сумісної власності, що сумісно нажите у шлюбі, а саме квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 66, 2 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м., без її реального поділу, та визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_5 виданий Київським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 24.09.1996 р.) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, та за ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, паспорт серії НОМЕР_6 виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 03.02.1997 р.) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Припинити право спільної сумісної власності подружжя наквартиру АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, паспорт серії НОМЕР_6 виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 03.02.1997 р.) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_5 виданий Київським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 24.09.1996 р.) судовий збір у розмірі 1660,91 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Полтавської області як суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.О. Материнко