Справа№592/8750/17
Провадження №2/592/186/18

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2018 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю секретаря судового засідання: Троценко Ю. Ю. ,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в приміщенні суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до обєднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ Сумське науково-виробниче обєднання про визнання незаконними розпоряджень відповідача, -

В С Т А Н О В И В :

14.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до обєднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ Сумське науково-виробниче обєднання про визнання незаконними розпоряджень відповідача, в якому він зазначив про те, що розпорядженнями відповідача від 30.09.2015 року № 01/06-11, від 28.10.2015 року № 01/06-13, від 25.11.2015 року № 01/06-14, від 28.12.2015 року № 01/06-15, від 27.01.2016 року № 01/06-01, від 24.02.2016 року № 01/06/02, від 30.03.2016 року № 01/06-03, від 27.04.2016 року № 01/06-06, від 25.05.2016 року № 01/06-07, від 29.06.2016 року № 01/06-08, від 27.07.2016 року № 01/06-10, від 31.08.2016 року № 01/06-11, від 28.09.2016 року № 01/06-12, від 26.10.2016 року № 01/06-14, від 30.11.2016 року № 01/06-15, від 16.12.2016 року № 01/06-16, від 30.01.2017 року № 01/06-01, від 27.02.2017 року № 01/06-03, від 29.03.2017 року № 01/06-04 він перебував на простої з 30.09.2015 року по 28.04.2017 року. Згідно з розпорядженням відповідача від 28.04.2017 року № 01/07-04 він з 03.05.2017 року по 10.05.2017 року знаходився у щорічній відпустці. Розпорядженням відповідача від 12.05.2017 року № 01/06-07 йому на 12.05.2017 року був запроваджений простій, 12.05.2017 року він був звільнений. Розпорядження відповідача про простій є незаконним із таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст.113 КЗпП України про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити роботодавця. Таким чином, простій для одного працівника відповідача не з його вини можливий лише за умови попередження цим працівником роботодавця про початок простою. Жодних заяв про початок простою чи його наявність він роботодавцю не подавав, а тому підстав для видання спірних розпоряджень у відповідача не було. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 34, 113 КЗпП України; ч. 2 ст.120 ЦПК України, він просив визнати незаконними розпорядження відповідача від 30.09.2015 року № 01/06-11, від 28.10.2015 року № 01/06-13, від 25.11.2015 року № 01/06-14, від 28.12.2015 року № 01/06-15, від 27.01.2016 року № 01/06-01, від 24.02.2016 року № 01/06/02, від 30.03.2016 року № 01/06-03, від 27.04.2016 року № 01/06-06, від 25.05.2016 року № 01/06-07, від 29.06.2016 року № 01/06-08, від 27.07.2016 року № 01/06-10, від 31.08.2016 року № 01/06-11, від 28.09.2016 року № 01/06-12, від 26.10.2016 року № 01/06-14, від 30.11.2016 року № 01/06-15, від 16.12.2016 року № 01/06-16, від 30.01.2017 року № 01/06-01, від 27.02.2017 року № 01/06-03, від 29.03.2017 року № 01/06-04, від 12.05.2017 року № 01/06-07 (вхідний № 28416/17 від 14.08.2018 року) (а. с. 2, 3) .

24.11.2017 року представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заперечення на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому він зазначив про те, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 про визнання розпоряджень недійсними. Він вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, такими, що заявлені з пропущенням строку звернення до суду, а тому він просив суд відмовити в їх задоволенні виходячи з наступного. Відповідно до умов трудового договору до кола обовязків позивача входило надання консультацій з трудового законодавства членам профспілки машинобудування та металообробки ПАТ Сумське науково-виробниче обєднання та правове забезпечення роботи профкому. Враховуючи той факт, що з часу першого звільнення позивача в 2010 році, консультації членам профспілки спочатку надавались штатними працівниками профкому, а потім спеціалістами вищестоящого органу профспілки машинобудування та металообробки (Сумським обласним комітетом профспілки працівників машинобудування та металообробки) , члени профспілки товариства за консультаціями з питань трудового законодавства до профкому не звертаються, а питання з правового забезпечення діяльності профкому не виникають, саме тому робота в межах обовязків позивача відсутня взагалі, про що був складений відповідний акт та згодом було видане розпорядження про запровадження простою. Жодної роботи позивачу керівником профспілкової організації не доручалося. За весь період простою позивач на робочому місці, в приміщенні профспілкової організації чи на її сходах не зявлявся. Таким чином, жодних обєктивних доказів виконання будь-якої роботи за дорученням роботодавця, в межах обовязків визначених трудовим договором, позивачем не надано, оскільки обєктивно ця робота відсутня та не виконувалась, враховуючи що період простою оплачений позивачу відповідно до вимог чинного законодавства, жодних підстав для скасування розпорядження та проведення доплат на сьогодні не існує. Відповідно до ч. 1 ст. 34 КЗпП України простій це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) . Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог. В матеріалах справи відсутні будь-які докази виконання позивачем або іншим штатним працівником будь-яких робіт що входять до кола посадових обовязків позивача. Посилання на акт про запровадження простою, як на доказ наявності роботи є безпідставним, оскільки він відображає ситуацію що існувала до моменту поновлення позивача та момент його поновлення, акт про запровадження простою не міг відображати обставини що мали статися в майбутньому. Позивач зазначає про те, що простій не з вини працівника можливий лише за умови попередження працівника про простій. Даний висновок є невірним тлумаченням ст. 113 КЗпП України. Простій може бути як з вини працівника та і з причин, що не залежать від нього. В даному випадку простій запроваджений з причин відсутності роботи для позивача з незалежних від нього обставин. Простій з вини позивача не оплачується взагалі. Час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду. При чому попередження працівника є підставою для оплати простою, якщо роботодавцю невідомо про простій. Відсутність попередження працівника не може свідчити про відсутність простою. Працівники, праця яких оплачується погодинно, на відміну від працівників-відрядників, не зацікавлені в належному оформленні часу простою, оскільки за час простою їм виплачується лише частина тарифної ставки, а неоформлений простій враховується як час праці, який оплачується за повною тарифною ставкою (окладом) . Однак, законодавець покладає на всіх працівників обовязок попереджати власника, або уповноважений ним орган, або бригадира, майстра, іншу посадову особу про початок простою. Невиконання працівниками цього обовязку є дисциплінарним проступком, за вчинення якого працівник може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Але це може бути підставою не тільки для притягнення працівника до матеріальної відповідальності, але й для відмови власника або уповноваженого ним органу оплатити час простою, оскільки обовязок провести таку оплату закон ставить у залежність від виконання працівником обовязку попередити власника. В даному випадку простій запроваджений з ініціативи роботодавця, жодними належними доказами це не спростовано. Простій оплачений працівнику, виходячи з 2/3 окладу, навіть за відсутності попередження працівника про простій. Верховний Суд України в своїй ухвалі від 13.07.2011 року по справі № 6-21724св10) зазначив про те, вирішуючи спір про оплату простою, суди повинні зясувати факт простою та наявність чи відсутність вини працівника в цьому. Позивач жодних доказів щодо відсутності простою не наводить. Більше того, позивач звертався з позовом про доплату до посадового окладу, посилаючись на незаконність цих самих розпоряджень за спірний період. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.06.2017 року по цивільній справі № 592/2326/17 в частині розпоряджень, що є предметом оскарження в даній справі, позивачу було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 16.08.2017 року рішення суду першої інстанції було залишено без змін. Відповідно до ст. 233 КЗПП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, оскільки розпорядження про запровадження простою в першу чергу констатують відсутність роботи, то повинні бути оскаржені позивачем до суду в 3-місячний термін з моменту ознайомлення. Позивач клопотання про поновлення строку не ставить та жодних поважних причин пропуску строку звернення до суду позивач не наводить. У звязку з викладеним вище він просив: 1. Застосувати строки позовної давності. 2. Відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі у звязку з їх необґрунтованістю та пропущенням строку звернення до суду (вхідний № 43786 від 24.11.2017 року) (а. с. 36 38) .

15.08.2018 року до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми надійшло клопотання позивача ОСОБА_1, в якому він зазначив про те, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться за його позовом до обєднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ Сумське науково-виробниче обєднання про визнання незаконними розпоряджень відповідача. З даним позовом він звернувся до суду 14.08.2017 року. Розпорядженням відповідача від 12.05.2017 року № 01/06-08 він був звільнений з 12.05.2017 року. Спірними розпорядженнями відповідач безперервно продовжував простій до його звільнення, запроваджений для нього його розпорядженням від 29.12.2014 року № 01/06-25, тобто вчинив триваюче правопорушення, яке припинилось його звільненням 12.05.2017 року. З остаточним обсягом своїх вимог він зміг визначитися лише після припинення простою внаслідок його звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України строк для звернення до суду за захистом порушеного права починає спливати з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Про припинення триваючого правопорушення та остаточний обсяг порушеного ним права він дізнався 12.05.2017 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 233, ст. 241-1 КЗпП України останній день тримісячного строку для звернення до суду з позовом припав на 12.08.2017 року суботу, яка є вихідним днем, 13.08.2017 року неділя вихідний день, а тому в даному випадку днем закінчення строку вважається найближчий робочий день, тобто 14.08.2017 року понеділок, коли був поданий даний позов з дотриманням вимог закону у визначений строк. Однак, якщо суд вважатиме непереконливими вищевикладені доводи, він просив поновити строк для звернення до суду з даним позовом з таких підстав. Простій, запроваджений для нього відповідачем 29.12.2014 року розпорядженням № 01/06-25 та його продовження, яке щомісячно оформлялося шляхом видання розпорядження з посиланням, як на підставу його продовження, на розпорядження про його запровадження від 29.12.2014 року № 01/06-25 до 30.09.2015 року, був визнаний рішенням апеляційного суду Сумської області від 19.12.2016 року незаконним. Цей один простій, з одних підстав, зазначених в акті про простій від 29.12.2014 року тривав аж до його звільнення 12.05.2017 року. Після визнання рішенням апеляційного суду Сумської області від 19.12.2016 року незаконним розпорядження відповідача про запровадження простою та його продовження до 30.09.2015 року, вважаючи, що розпорядження про його продовження після 30.09.2015 року є похідними від тих, що визнані незаконними, він в межах строку, визначеного ч. 1 ст. 233 КЗпП України, після рішення апеляційного суду Сумської області від 19.12.2016 року, 27.02.2017 року звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача недоплаченої частини зарплати за час незаконного простою з 29.12.2014 року по 27.02.2017 року. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.06.2017 року позов був задоволений частково, суд в рішенні зазначив про те, що розпорядження відповідача про продовження простою з 01.10.2015 року по 27.02.2017 року не визнані незаконними в судовому порядку, а тому позов в цій частині необґрунтований. Дізнавшись з мотивувальної частини цього рішення про помилковість обраного способу захисту порушеного права, він, в межах строку, визначеного ч. 1 ст. 233 КЗпП України, 14.08.2017 року звернувся до суду з цим позовом. Таким чином, він протягом тривалого часу намагався захистити порушене право, не ставився зневажливо до питання про захист свого права, але зверненню з цим позовом перешкоджали поважні причини, повязані з помилковістю обраного способу захисту порушеного права при зверненні до суду з попереднім позовом в межах строку, визначеного ч. 1 ст. 233 КЗпП України, що відповідно до ст. 234 КЗпП України може бути підставою для поновлення строку звернення з даним позовом до суду. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 233, 234 КЗпП України, він просив поновити строк для звернення з цим позовом для суду (вхідний № 33958 від 15.08.2018 року) (а. с. 82) .

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав, надав суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Він просив ухвалити рішення, яким визнати незаконними розпорядження відповідача від 30.09.2015 року № 01/06-11, від 28.10.2015 року № 01/06-13, від 25.11.2015 року № 01/06-14, від 28.12.2015 року № 01/06-15, від 27.01.2016 року № 01/06-01, від 24.02.2016 року № 01/06/02, від 30.03.2016 року № 01/06-03, від 27.04.2016 року № 01/06-06, від 25.05.2016 року № 01/06-07, від 29.06.2016 року № 01/06-08, від 27.07.2016 року № 01/06-10, від 31.08.2016 року № 01/06-11, від 28.09.2016 року № 01/06-12, від 26.10.2016 року № 01/06-14, від 30.11.2016 року № 01/06-15, від 16.12.2016 року № 01/06-16, від 30.01.2017 року № 01/06-01, від 27.02.2017 року № 01/06-03, від 29.03.2017 року № 01/06-04, від 12.05.2017 року № 01/06-07.

В судовому засіданні представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 позов не визнав, надала пояснення, аналогічні викладеним в запереченні. Він просив застосувати строки позовної давності, відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі у звязку з їх необґрунтованістю та пропущенням строку звернення до суду.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1, представника відповідача за довіреністю ОСОБА_2, дослідивши та перевіривши письмові докази справи, враховуючи наявність судових рішень в Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.11.2014 року по справі № 592/6400/14-ц, провадження № 2/592/1662/14 в задоволенні позову ОСОБА_1 про зобовязання обєднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки публічного акціонерного товариства Сумське НВО ім. М. Ф. Фрунзе надати йому 5 календарних днів невикористаної відпустки з 14.05.2014 року, надати йому додаткову відпустку на час профспілкового навчання із збереженням середньої зарплати на період з 12.05.2014 року по 16.05.2014 року, поновлення його на роботі на посаді консультанта з правових питань обєднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки публічного акціонерного товариства Сумське НВО ім. М. Ф. Фрунзе , стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди у розмірі 4000 грн. було відмовлено за необґрунтованістю. Рішення набрало законної сили 18.12.2014 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/41325746) .

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 18.12.2014 року по справі № 592/6400/14-ц, провадження № 22-ц/788/2138/14 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.11.2014 року в даній справі в частині вирішення позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди було скасовано та було вирішено ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Було ухвалено поновити ОСОБА_1 з 15.05.2014 року на роботі на посаді консультанта з правових питань обєднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки публічного акціонерного товариства Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М. В. Фрунзе . Було ухвалено стягнути з обєднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки публічного акціонерного товариства Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М. В. Фрунзе на користь ОСОБА_1 9453,08 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу і 300 грн. на відшкодування моральної шкоди з утриманням відповідних податків і обовязкових платежів. Рішення набрало законної сили 18.12.2014 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/59505279, http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/42043962) .

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.10.2015 року по справі № 592/2991/15-ц, провадження № 2/592/1210/15 позовні вимоги ОСОБА_1 до обєднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки публічного акціонерного товариства Сумське науково-виробниче обєднання ім. М. В. Фрунзе про визнання незаконними розпорядження та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення було задоволено частково. Було ухвалено стягнути з обєднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки публічного акціонерного товариства Сумське науково-виробниче обєднання ім. М. В. Фрунзе на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення апеляційного суду Сумської області від 18.12.2014 року про поновлення на роботі в розмірі 415 грн. 52 коп. . Було ухвалено стягнути з обєднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки публічного акціонерного товариства Сумське науково-виробниче обєднання ім. М. В. Фрунзе на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 грн. . У задоволенні інших позовних вимог було ухвалено відмовити за необґрунтованістю. Рішення набрало законної сили 19.12.2016 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/52508609, http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/52585547) .

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 19.12.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.10.2015 року було скасовано в частині відмови в позові у спорі щодо простою і стягнення заробітної плати, компенсації та індексації і стягнення моральної шкоди та було вирішено ухвалити в цій частині нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково. Було ухвалено визнати незаконними розпорядження обєднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки публічного акціонерного товариства Сумське науково-виробниче обєднання від 29.12.2014 року № 01/06-25, від 28.01.2015 року № 01/06-01, від 25.02.2015 року № 01/06-02, від 29.04.2015 року № 01/06-04, від 27.05.2015 року № 01/06-06, від 21.08.2015 року № 01/06-07. Було ухвалено зобовязати обєднану первинну організацію профспілки працівників машинобудування та металообробки публічного акціонерного товариства Сумське науково-виробниче обєднання донарахувати ОСОБА_1 різницю зарплати до посадового окладу за період з 29.12.2014 року по 27.07.2015 року, з 21.08.2015 року по 30.09.2015 року та на ці суми заробітної плати нарахувати індексацію і компенсацію по 19.12.2016 року. Було ухвалено стягнути з Обєднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки публічного акціонерного товариства Сумське науково-виробниче обєднання на користь ОСОБА_1 200 грн. на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині в задоволенні позову було ухвалено відмовити. Було ухвалено в іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін. Рішення набрало законної сили 19.12.2016 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/63735269, http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/63735274) (а. с. 88 90) .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.01.2017 року по справі № 592/2991/15-ц було відкрите касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до обєднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки публічного акціонерного товариства Сумське науково-виробниче обєднання ім. М. В. Фрунзе про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, про визнання незаконними розпоряджень, стягнення моральної шкоди, зобовязання нарахувати різницю заробітної плати до посадового окладу, нарахувати та виплатити індексацію заробітної плати та компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати та її індексації, за касаційною скаргою обєднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки публічного акціонерного товариства Сумське науково-виробниче обєднання на рішення апеляційного суду Сумської області від 19.12.2016 року. Було ухвалено витребувати з Ковпаківського районного суду м. Суми справу № 592/2991/15-ц за позовом ОСОБА_1 до обєднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки публічного акціонерного товариства Сумське науково-виробниче обєднання ім. М. В. Фрунзе про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, про визнання незаконними розпоряджень, стягнення моральної шкоди, зобовязання нарахувати різницю заробітної плати до посадового окладу, нарахувати та виплатити індексацію заробітної плати та компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати та її індексації. Було ухвалено зупинити виконання рішення апеляційного суду Сумської області від 19.12.2016 року до закінчення касаційного розгляду. Ухвала набрала законної сили 23.01.2017 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/64262534) .

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.06.2017 року по справі № 592/2326/17, провадження № 2/592/947/17 позов ОСОБА_1 до обєднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ Сумське НВО про стягнення недоплаченої частини заробітної плати, індексації, а також компенсації за несвоєчасну виплату частини заробітної плати та її індексації було задоволено частково. Було ухвалено стягнути з обєднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ Сумське НВО на користь ОСОБА_1 недоплачену частину заробітної плати з 29.12.2014 року по 30.09.2015 року в розмірі 3582 грн. 56 коп. , 853 грн. 70 коп. індексації недоплаченої частини заробітної плати та 1065 грн. 06 коп. компенсації за несвоєчасну виплату частини заробітної плати, а всього 5501 грн. 32 коп. . В іншій частині позовних вимог було ухвалено відмовити за необґрунтованістю. Рішення набрало законної сили 16.08.2017 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/67342604, http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/67362048) (а. с. 92, 93) .

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 16.08.2017 року по справі № 592/2326/17, провадження № 22-ц/788/1284/ 17 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було відхилено. Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.06.2017 року в частині незадоволених позовних вимог про стягнення недоплаченої частини заробітної плати, індексації та компенсації за несвоєчасну виплату частини заробітної плати за період з 01.10.2015 року по 27.02.2017 року було залишено без змін. Ухвала набрала законної сили 16.08.2017 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/68322162, http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/68322158) .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.09.2017 року по справі № 592/2326/17 було відкрите касаційне провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до обєднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки публічного акціонерного товариства Сумське науково-виробниче обєднання за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Сумської області від 16.08.2017 року. Було ухвалено витребувати із Ковпаківського районного суду м. Суми вищезазначену цивільну справу № 592/2326/17, провадження № 2/592/947/17. Ухвала набрала законної сили 08.09.2017 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/68714344) .

Судовим розглядом було встановлено таке.

Попередніми судовими рішеннями було встановлено, що ОСОБА_1 з 01.03.2008 року працював в обєднаній первинній організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ СМНВО ім. М. В. Фрунзе за трудовим договором на посаді консультанта з правових питань, за умовами якого сторонами було визначено робочий графік виконання обовязків позивачем.

ОСОБА_1 неодноразово звільняли із займаної посади з різних підстав, проте судовими рішеннями його було поновлено на роботі.

Так, на підставі рішення апеляційного суду Сумської області від 18.12.2014 року ОСОБА_1 з 15.05.2014 року було поновлено на роботі на посаді консультанта з правових питань, було стягнуто з обєднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки публічного акціонерного товариства Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М. В. Фрунзе на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 9453,08 грн та моральну шкоду в розмірі 300,00 грн. .

Зазначене рішення виконане на підставі розпорядження відповідача № 01/06-24 від 29.12.2014 року, згідно з яким ОСОБА_1 було поновлено на посаді консультанта з правових питань з 15.05.2014 року.

29.12.2014 року працівниками обєднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки публічного акціонерного товариства Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М. В. Фрунзе було складено акт про простій, за змістом якого з 2010 року консультації з питань трудового законодавства членам профспілки Машметал надаються штатними працівниками профкому та обкомом профспілки Машметал , питання з правового забезпечення діяльності профкому не виникають, у звязку з чим робота для консультанта з трудових питань в межах обовязків за договором від 01.03.2008 року відсутня. Запропоновано з 29.12.2014 року встановити для вказаної посади простій.

Розпорядженням обєднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки публічного акціонерного товариства Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М. В. Фрунзе № 01/06-25 від 29.12.2014 року для консультанта з правових питань було запроваджено простій, початок якого встановлено з 29.12.2014 року і заборонено ОСОБА_1 до закінчення простою, а саме: до 28.01.2015 року виходити на роботу та зявлятися на робочому місці.

Розпорядженнями № 01/06-01 від 28.01.2015 року, № 01/06-02 від 25.02.2015 року, № 01/06-04 від 29.04.2015 року, № 01/06-06 від 27.05.2015 року продовжено строк простою з кінцевою датою виходу на роботу 29.07.2015 року.

На підставі розпорядження № 01/07-07 від 09.07.2015 року ОСОБА_1 було надано щорічну відпустку за 2014-2015 роки з 28.07.2015 по 20.08.2015 року тривалістю 24 календарних дні.

Розпорядженням № 01/06-07 від 21.08.2015 року ОСОБА_1 було продовжено строк простою до 30.09.2015 року.

З вказаними розпорядженнями ОСОБА_1 ознайомлений в день їх видання.

Згідно ч. 1 ст. 34 КЗпП України простій це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) . Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра або посадових осіб.

Із змісту п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства про оплату праці № 13 від 24.12.1999 року вбачається, що у справах за позовами про оплату простою необхідно виходити як із правил ст. 113 КЗпП України, так і з відповідних норм інших актів законодавства, маючи на увазі, зокрема, що оплата часу простою не з вини працівника у розмірі не нижче двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду ставиться у залежність від повідомлення ним про початок простою власника або уповноважений ним орган (бригадира, майстра, інших службових осіб) у тому разі, коли не йдеться про простій певного структурного підрозділу чи всього підприємства.

Розпорядженням Щодо простою № 01/06-07 від 12.05.2017 року у звязку з відсутністю роботи консультанту з правових питань було запроваджено простій на 12.052017 року та було заборонено знаходитись на робочому місці (а. с. 23) .

12.05.2017 року позивач ОСОБА_1 був звільнений.

У відповідності до ч. ч. 2 4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Даною нормою встановлений обовязок суду прийняти позовну заяву про захист цивільного права або інтересу, незалежно від спливу позовної давності. Суд зобовязаний застосувати позовну давність лише за заявою сторони у спорі, причому така заява має бути подана до винесення судового рішення. Ця норма покладає на сторону у справі обовязок подавати заяву про сплив (закінчення) строку позовної давності як підставу для відмови у позові. Зазначена заява повинна містити виклад обставин, у відповідності до яких строк позовної давності сплив (закінчився) , календарний розрахунок відповідних строків, наявні докази та вимоги щодо застосування судом наслідків спливу позовної давності у вигляді відмови у позові. У випадку встановлення судом факту спливу строків позовної давності суд зобовязаний відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу.

Ч. 1 ст. 233 КЗпП України підтверджує визнання тримісячного строку, як загального строку для звернення за захистом субєктивних трудових прав працівників. Якщо і ст. 225 КЗпП України, і ст. 233 КЗпП України встановлюють єдиний строк, а ці дві статті охоплюють практично усі випадки звернення за захистом субєктивних трудових прав працівників, то такий строк і слід вважати загальним, хоч закон його таким і не називає. Природно, загальне правило може мати винятки. Винятки встановлюється в ст. 233 КЗпП України для спорів про звільнення. Спір про звільнення це спір за заявою про поновлення на роботі. Спір про зміну дати і формулювання звільнення, про оплату часу вимушеного прогулу це не спір про звільнення. Тому при зверненні до суду з такими заявами діє тримісячний строк. Для звернення з позовами про поновлення на роботі встановлено (як виняток) місячний строк. Дана стаття визначає день, з якого слід обчислювати строк для звернення до суду з позовом про захист права. Очевидно, законодавець вважає, що для визначення цього дня використовувати аналогічне правило ст. 225 КЗпП України не можна. Повторюючи загальне правило про те, що строк для звернення обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права, ст. 233 КЗпП України конкретизує це правило стосовно до випадку звільнення працівника. В цьому разі строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Встановивши альтернативу, законодавець не визначив субєкта, який має право вибрати той чи інший день для початку обчислення строку. Все-таки уявляється виправданим строк обчислювати з дня, коли вчинено більш ранню дію. Такий висновок обумовлено тим, що обчислення строку з дня вручення копії наказу про звільнення або трудової книжки є лише конкретизацією загального правила про обчислення строку з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його субєктивних трудових прав. Оскільки дізнатися два рази про одне й те саме неможливо, то слід думати, що при першій же дії власника (наприклад, врученні трудової книжки із записом про звільнення) працівник і дізнався про порушення права. Якщо пізніше власник вчинить й іншу дію вручить працівникові копію наказу про звільнення, то до цього моменту працівник уже знає про порушення його права. Власник має право звернутися до суду з позовом про стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, не пізніше одного року з дня виявлення заподіяної шкоди. Цей же строк діє й тоді, коли позов про відшкодування матеріальної шкоди предявляє вищестоящий орган або прокурор (ч. 4 ст. 136 КЗпП України) . Оскільки цей строк обчислюється з дня виявлення прямої дійсної шкоди, час, який пройшов до виявлення, значення для вирішення питання про строк, у межах якого можливе притягнення працівника до матеріальної відповідальності, не має.

Із змісту п. п. 2, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції № 2 від 12.06.2009 року вбачається, що суддя вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з підстав, передбачених законом. Не допускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску позовної давності та інших не передбачених законом підстав. Під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Із змісту п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судове рішення у цивільній справі № 14 від 18.12.2009 року вбачається, що, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Крім того, суд бере до уваги п. 24 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Надточій проти України та п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Гурепка проти України № 2 , в яких наголошується на принципі рівності сторін ? одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

До того ж, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року, рішення у справі Проніна проти України , № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року) .

Таким чином, оскільки, на думку суду одночасні запровадження простою розпорядженням відповідача № 01/06-07 від 12.05.2017 року та звільнення позивача 12.05.2017 року, не узгоджується з положеннями ст. ст. 34, 38 43-1, 113 КЗпП України, оскільки представником відповідача за довіреністю ОСОБА_2 було подано заяву про застосування строку позовної давності, а позивач ОСОБА_1, у свою чергу, не навів жодних переконливих аргументів, не надав жодних належних та допустимих доказів щодо поважності причин пропуску ним такого строку, відтак суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 до обєднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ Сумське науково-виробниче обєднання про визнання незаконними розпоряджень відповідача слід задовольнити частково, визнати незаконним розпорядження відповідача № 01/06-07 від 12.05.2017 року, а у задоволення решти вимог слід відмовити з підстав спливу позовної давності, передбаченої ст. 233 КЗпП України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 265, 268, 272 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до обєднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ Сумське науково-виробниче обєднання про визнання незаконними розпоряджень відповідача задовольнити частково.

Визнати незаконним розпорядження відповідача № 01/06-07 від 12.05.2017 року.

В задоволення решти вимог відмовити з підстав спливу позовної давності, передбаченої ст. 233 КЗпП України.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Сумської області через суд першої інстанції Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий: І.Г. Бичков