КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року

справа 761/21897/16

провадження № 22-ц/824/240/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В, Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3

відповідачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5

треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу СуперфінБорис Михайлович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кузьмін Олексій Олександрович, Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 квітня 2018 року у складі судді Волошина В.О. в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суперфін Борис Михайлович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кузьмін Олексій Олександрович, Шевченківська районна в м.Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суперфін Борис Михайлович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кузьмін ОлексійОлександрович, Шевченківська районна в м.Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння, у якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, від 16.04.2015 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьміним О.О. та зареєстрований за №582, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, від 09.10.2015 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Б.М., зареєстрований в реєстрі за №3879, витребувати із незаконного володіння на користь ОСОБА_3 від ОСОБА_4 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 871 кв. м.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 квітня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу СуперфінБорис Михайлович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кузьмін Олексій Олександрович, Шевченківська районна в м.Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння, задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений 16 квітня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьміним Олексієм Олександровичем за реєстровим №582.

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 871,0 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_1.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В решті позовних вимог відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеному між відповідачами, ОСОБА_5 була власником спірної земельної ділянки, обмежень щодо розпорядження даним нерухомим майном не існувало, що було перевірено нотаріусом при посвідченні даного договору. При укладенні зазначеного договору відповідачами дотримано вимоги щодо його форми, нотаріального посвідчення. Право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 зареєструвала у державному реєстрі. Таким чином, ОСОБА_4 стала правомірним власником земельної ділянки та добросовісним її набувачем.

Зазначає, що після купівлі земельної ділянки, вона побудувала на ній житловий будинок з господарськими спорудами, який не може бути переданий позивачу разом із земельною ділянкою без відшкодування його вартості.

Крім того, суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував інтереси малолітніх дітей, які зареєстровані у будинку, що знаходиться на спірній земельній ділянці.

Також посилається на те, що висновок експерта від 29.11.2017 року №8-4/1957 Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України є неналежним доказом по даній справі, оскільки отриманий без письмового дозволу слідчого чи прокурора, що є порушенням порядку, передбаченого КПК України.

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання відповідач ОСОБА_5 не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином.

В судове засідання треті особи не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений 06.10.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не оскаржено, а тому рішення суду в цій частині у відповідності до ст.367 ЦПК України не переглядається.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що належне позивачу майно вибуло з її володіння не з її волі, а тому підлягає витребуванню від ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 28.08.2002 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки, відповідно до п.1.1. якого позивач придбала земельну ділянку, площею 871,0 кв.м., розташовану у Шевченківському районі у АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 10 т.1).

28.08.2002 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі - продажу житлового будинку, відповідно до п. 1 якого позивач придбала у власність житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1, та розташований на земельній ділянці розміром 871,0 кв.м. На зазначеній ділянці розташовано один житловий будинок дерев'яний, позначений на плані літерою «А», житловою площею 41,0 кв.м., і такі господарсько-побутові будівлі та споруди: вбиральня, позначена на плані літерою «Ж», спорудження № 1-5 (а.с. 21 т.1).

30.08.2002 року позивачем було зареєстровано право власності на зазначений житловий будинок в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» та отримано реєстраційне посвідчення НОМЕР_2 (а.с. 20 т.1).

16.04.2015 року укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки від між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с. 78-79 т.1).

Умовами договору передбачено, що ОСОБА_3, особу якої було встановлено за паспортом громадянина України серії НОМЕР_3, виданим Сквирським РВВС Київської області 23 липня 2002 року, продала та передала земельну ділянку розміром 0,0871 га, розташовану у Шевченківському районі АДРЕСА_1, у власність відповідачу ОСОБА_5, яка прийняла цю земельну ділянку та сплатила за неї обговорену грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до вимог ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктом 7 постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року роз'яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена.

Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний договір купівлі-продажу земельної ділянки від 16.04.2015 року було укладено між позивачем та ОСОБА_5 у письмовій формі, договір посвідчений нотаріально та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за реєстровим №582.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує, що вищевказаний договір купівлі-продажу вона не підписувала, грошових коштів за даним договором не отримувала, а тому, на її думку, даний договір є недійсним.

Відповідно до висновку експерта від 29.11.2017р. № 8-4/1957, проведеного судовим експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України на підставі постанови слідчого Баженова С.А. у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0007660, рукописний текст та підпис від імені ОСОБА_3 в договорі купівлі - продажу від 16 квітня 2015р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьміним О.О., виконано не ОСОБА_3, а іншою особою. Рукописний текст та підпис від імені ОСОБА_3 в двох заявах від 16 квітня 2015р. на ім'я приватного нотаріуса КузьмінаО.О., виконано не ОСОБА_3, а іншою особою.

На виконання положень пунктів 3, 4 частини 5 ст. 12 ЦПК України, суд першої інстанції забезпечив право сторін заявити клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи з приводу заперечень відповідача ОСОБА_4 щодо доручення вищезазначеного висновку експерта до матеріалів справи.

Проте, під час розгляду справи у суді першої інстанції та у суду апеляційної інстанції клопотання про призначення експертизи ОСОБА_4 не заявлено.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про те, що висновок експерта від 29.11.2017 року №8-4/1957 Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України є неналежним доказом по даній справі, оскільки отриманий без письмового дозволу слідчого чи прокурора, з огляду на те, що даний висновок засвідчений підписом слідчого та печаткою Шевченківського управління національної поліції ГУ НПУ у м. Києві, був наданий до суду позивачем, яка є стороною кримінального провадження.

Відповідно до відповіді Сквирського РС УДМС в Київської області від 25 квітня 2017 року № 258, паспорт громадянина України серія НОМЕР_3 на ім'я ОСОБА_3 ніколи не видавався (а.с. 33 т. 2).

ОСОБА_3 отримала паспорт громадянина України серія НОМЕР_3, 23 липня 2002 року , виданий Деснянським РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач оспорюваний договір від 16.04.2015 року не підписувала, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач ОСОБА_5 набула право власності на земельну ділянку без волевиявлення первинного власника, а тому оспорюваний договір купівлі-продажу земельної ділянки є недійсним.

Правилом частини першої статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За правилом статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до статті 388 ЦПК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про витребування майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Враховуючи, що спірна земельна ділянка вибула із володіння поза волею її власника ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, який є недійсним, то вона має право витребувати це майно від добросовісного набувача на підставі статті 388 ЦК України, а тому висновок суду першої інстанції про можливість захисту прав позивача в обраний ним спосіб є обґрунтованими.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції в супереч вимог чинного законодавства не вирішено питання компенсації відповідачу ОСОБА_4 вартості житлового будинку, який збудований на спірній земельній ділянці, з огляду на наступне.

З матеріалів справи слідує, що позивачем придбано житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований на спірній земельній ділянці, відомостей щодо знищення якого матеріали справи не містять.

Твердження апеляційної скарги, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував інтереси малолітніх дітей, які зареєстровані у будинку, що знаходиться на спірній земельній ділянці, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до довідки №2395/50 від 02.11.2016 року та довідки №2396/50 від 02.11.2016 року про реєстрацію місця проживання особи, малолітні ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з 02.11.2016 року (а.с. 63, 64 т.2).

Проте, рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності та інших речових прав у відповідності до положень ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень».

При розгляді даної справи не вирішувалося питання про виселення із житлового будинку малолітніх дітей відповідача ОСОБА_4

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді