АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 548/297/18 Номер провадження 22-ц/786/1945/18Головуючий у 1-й інстанції Миркушіна Н. С. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

розглянула в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 26 червня 2018 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до місцевого суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що, відповідно до укладеного договору №б/н від 16.04.2013 року, відповідач отримав кредит в сумі 4200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік.

Зазначають, що відповідач свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 31.13.2017 року має заборгованість перед банком у сумі 32270,14 грн., яка складається з: 1955,54 грн. - заборгованості за кредитом, 28301,74 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг: 500,00грн. - штраф (фіксована частина) та 1512,86грн.-штраф (процентна складова).

З урахуванням наведеного прохали стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати у розмірі 1762,00грн.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 26 червня 2018 року в задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відмовлено, у зв»язку з пропуском строку позовної давності.

З вказаним рішенням місцевого суду не погодився позивач, представник якого, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів скарги зазначають, що, відповідно до Умов і правил надання банківських послуг відповідачу, який отримав кредитну картку строком дії 0/17, відкрито картковий рахунок на невизначений строк; картка з новим терміном дії не перевипускалась та відповідачу не видавалась.

Вказують, що, подаючи до суду заяву про застосування строку позовної давності відповідач не надав відомості про свої зобов»язання по сплаті щомісячних платежів, а також інформації про строк дії картки, яку він отримав за поданою Банку та власноруч підписаною Анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 16.04.2013 р.

Зауважують, що, відповідно до правової позиції ВСУ, викладеної в постанові від 19.03.2014р. по справі №6-14цс14, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто з 01 березня 2017 року; Банк подав позов до суду 09.02.2018 року, тобто в межах строку позовної давності, а тому висновок суду щодо пропуску строку позовної давності для стягнення заборгованості за кредитом, є помилковим.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції встановлено, що16.04.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 4200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.6).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у Анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором, станом на 31.12.2017 року у ОСОБА_2 наявна заборгованість перед Банком у загальному розмірі - 32270,14 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 1955,54 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 28301,74 грн. штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 1512,86 грн. (а.с.5).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що банком пропущено трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення боргу за кредитним договором №б/н від 16.04.2013 року оскільки, із розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж ОСОБА_2 здійснено 24.04.2014 року у сумі 3000,00 грн., розрахунок заборгованості був здійснений станом на 31.12.2017 року, а позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» надійшла до суду 15.02.2018 року.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим до його виконання.

Згідно вимог чинного законодавства України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання (ст.ст.526, 527, 530 ЦК України).

У відповідності до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання.

Частинами 1,4 ст.631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦКУ).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст.259 ЦКУ).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

За приписом ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Як убачається з матеріалів справи, 16.03.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

З розрахунку заборгованості за даним кредитним договором станом на 31.12.2017 року, вбачається, що останній платіж на виконання умов договору ОСОБА_2 було здійснено 24.04.2014 року (а.с.5).

Також, відповідно до Витягу з програмного комплексу АТ КБ «ПриватБанк» картка №121764, видана ОСОБА_2 згідно кредитного договору №б/н від 16.03.2013 року, має строк дії до 02/17 (а.с.70).

Відповідно до п.1.1.7.3 Умов та правил надання банківських послуг картрахунки відкриваються на невизначений строк.

Згідно п.2.1.1.2.11 даних Умов, карта діє до останнього дня місяця, вказаного на лицевій стороні Карти, включно.

Правилами користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, визначено, що картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

(Наведене відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України 19.03.2014 року по справі №6-14цс14).

При цьому, як убачається з матеріалів справи з даним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся 15.02.2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

.

Окрім того, як убачається з п.1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, строк позовної давності відносно вимог Банку по поверненню кредиту, оплати відсотків за користування кредитом, винагород, неустойки пені, штрафів, витрат Банку складає 50 років (а.с.11-25).

Відповідно до вищевикладеного, висновок місцевого суду про пропуск позивачем строку позовної давності є необґрунтованим та не відповідає обставинам справи, а тому колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення районного суду з постановленням нового рішення про по суті позовних вимог.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обов'язковим для виконання (ст.629 ЦК України).

У відповідності до вимог ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач умови кредитного договору №б/н від 16.03.2013 року належним чином не виконував, внаслідок чого, станом на 31.12.2017 року, утворилась заборгованість в загальній сумі 32270,14 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 1955,54 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 28301,74 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 1512,86 грн., яка є обгрунтованою та підлягає до стягнення з відповідача на користь Банку.

Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що за подачу позову ПАТ КБ «ПриватБанк» було сплачено 1762,00 грн. (а.с.1) та за подачу апеляційної скарги 2643,00 грн. (а.с.71), та, оскільки даною постановою апеляційну скаргу банку задоволено, з ОСОБА_2 на користь Банку необхідно стягнути суму сплаченого судового збору в розмірі 4405,00 (1762+2643) грн.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», - задовольнити.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 26 червня 2018 року, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимогиПублічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за Кредитним договором №б/н від 16.04.2013 року у розмірі 32270,14грн (тридцять дві тисячі двісті сімдесят гривень 14 коп.) грн., яка складається з: 1955,54 (одна тисяча дев»ятсот п»ятдесят п»ять гривень 54 коп.) грн. - заборгованість за кредитом, 28301,74 (двадцять вісім тисяч триста одна гривня 74коп) грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500,00 (п»ятсот) грн. штраф (фіксована частина) та 1512,86 (одна тисяча п»»ятсот сдванадцять гривень 86коп.) грн. - штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" 4405,00 (чотири тисячі чотириста п»ять ) грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ: /підпис/ ОСОБА_3

/підпис/ ОСОБА_4

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1