Номер провадження 2/754/3965/18
Справа №754/3152/18
РІШЕННЯ

Іменем України

06 грудня 2018 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді: Таран Н.Г.,

секретаря судового засідання: Ковтуненка В.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Савіна О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державна служба України з питань праці, про стягнення з роботодавця персональної частки заробітної плати, витраченої на обов'язковий особистий медичний огляд, встановлений законодавством України в процесі трудових правовідносин,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду і просив визнати протиправною відмову адміністрації та власника ТОВ «Комплекс Агромарс» оплати персональної частки заробітної плати позивача, витраченої позивачем на обов'язковий особистий медичний огляд, встановлений законодавством України в процесі трудових правовідносин. Стягнути з роботодавця - ТОВ «Комплекс Агромарс» на користь позивача персональну частку його заробітної плати, потраченої на обов'язковий особистий медичний огляд встановлений законодавством України в процесі трудових правовідносин з урахуванням індексу інфляції та 3% річної компенсації за період 2014-2018 років відповідно до чинних норм щільного Кодексу України в сумі 1815,72 грн. Постановити, керуючись п.33 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року за № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», окрему ухвалу і подання в прокуратуру м. Києва про факти грубого порушення трудового законодавства, невжиття службовими особами та власником ТОВ «Комплекс Агромарс» всіх залежних від них заходів по зміцненню трудової і виробничої дисципліни, інші недоліки в роботі підприємства, що продовжують трудові спори.

Відповідно до поданої заяви від 05.06.2018 року позивач просив прийняти його заяву про повідомлення наявності факту дискримінації відносно нього. Визначити в судовому рішенні та додатковій ухвалі факт дискримінації відносно нього роботодавцем в особі генерального директора ТОВ «Комплекс Агромарс» - Сігал М.А. та підпорядкованим їй представниками адміністрації ТОВ «Комплекс Агромарс».

В обґрунтування вказаних вимог вказував на те, що працював на посаді технолога дільниці очисних споруд цеху водопостачання та очисних споруд технічного департаменту філії «Гаврилівський птахівничий комплекс» ТОВ «Комплекс Агромарс» з 02.06.2014 року. 05.04.2017 року трудовий договір за ч.3 ст. 38 КЗпП України було розірвано. В 2014 році роботодавець змусив позивача пройти медичний огляд за власні кошти, та згодом відмовився оплатити кошти, витрачені на проходження медичного огляду. В подальшому позивач неодноразово звертався до відповідача та в державні органи з проханням оплатити проходження ним медичного огляд, але не отримав позитивного рішення.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю і пояснив суду, що саме на роботодавця законом покладений обов'язок за його кошти організувати проведення попереднього і періодичних медичних оглядів працівників, у зв'язку чим відповідач повинен відшкодувати йому кошти, що були ним витрачені на проведення медичного огляду.

Представник відповідача Савін О.О. в судовому засіданні вказував на те, що організація та оплата медичного огляду працівників, в тому числі і які приймаються на роботу проводиться за рахунок роботодавця і сплачується виключно медичному закладу, і то у випадках працевлаштування посадами де попередній медичний огляд є обов'язковим. Позивача, згідно наказу №413 КА/к-п від 29.05.2014 року було прийнято на посаду технолога очисних споруд цеху водопостачання та очисних споруд технічного департаменту з 02.06.2014 року. Посада позивача не відносилася на момент його працевлаштування до переліку робіт із шкідливими чи небезпечними умовами праці. Сам факт не віднесення посади позивача до переліку робіт де необхідно проводити огляд при прийняті на роботу на момент його працевлаштування свідчить рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18.12.2017 року. Надана позивачем копія направлення на медичний огляд не містить печатки ТОВ «Комплекс Агромарс» та підпису посадової особи відповідача, тому її можна вважати не належним та достатнім доказом. Крім того, представник відповідача просив до вимог позивача застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державної служби з питань праці в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи був повідомллений належним чином.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали даної цивільної справи, приходить до слідуючого.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював в ТОВ «Комплекс Агромарс» технологом дільниці очисних споруд цеху водопостачання та очисних споруд технічного департаменту з 02.06.2014 року, що підтверджується копією наказу №413 КА/к-п від 29.05.2014 року та копією трудової книжки.

Відповідно до копії наказу №204 КА/к-з від 05.04.2017 року позивача було звільнено за власним бажанням згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до копії картки, ОСОБА_1, яка заведена філією «Гаврилівський птахівничий комплекс» ТОВ «Комплекс Агромарс» 15.05.2014 року, останній є особою, яка підлягає медичному огляду при прийнятті на роботу.

Зі змісту вказаної картки вбачається, що позивач проходив медичний огляд у 2014 році у певних лікарів з клінічними та лабораторними обстеженнями.

Відповідно до наданих позивачем копій квитанцій, рахунку-фактури №217, вбачається, що останній в травні 2014 року при проходженні медичного огляду сплачував вартість медичних послуг.

Отже, оскільки позивач проходив медичний огляд на момент його працевлаштування на посаду технолога дільниці очисних споруд цеху водопостачання та очисних споруд технічного департаменту філії «Гаврилівський птахівничий комплекс» ТОВ «Комплекс Агромарс» та саме роботодавцем було оформлено на позивача карту як особі, яка підлягає медичному огляду при прийнятті на роботу, можна стверджувати, що посада позивача була віднесена до переліку робіт, де необхідно проходити медичний огляд при прийнятті на роботу.

Позивач звертався зі скаргою від 01.04.2017 року до начальника Головного управління Держпраці у Київській області, голови Державної служби України з питань праці та згодом із досудовою вимогою від 27.07.2017 року до генерального директора ТОВ «Комплекс Агромарс» Сігал М.А., голови Державної служби України з питань праці, для відповідного реагування щодо неправомірних дій та грубого порушення трудового законодавства України на ПФ «Гаврилівський птахівничий Комплекс» ТОВ «Комплекс Агоромарс», а саме щодо оплати медичного огляду при влаштуванні на роботу та вимагав вжити заходів для відтворення чіткого дотримання законодавства України.

При цьому, суд зважає на те, що відповідач надав належні докази на підтвердження факту отримання вказаними установами зазначеної скарги та досудової вимоги.

Перелік професій, працівники яких підлягають медичному оглядові, термін і порядок його проведення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці.

Проходження медичних оглядів регулюється Наказом МОЗ України від 21.05.2007 року № 246 «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій» (далі Порядок).

Відповідно до п.2.2. Порядку заклади державної санітарно-епідеміологічної служби щорічно за заявкою роботодавця (його представника), за участю представника первинної профспілкової організації або уповноваженої працівниками особи визначають категорії працівників, які підлягають попередньому (періодичним) медичному огляду та до 1 грудня складають графік визначення категорій працівників, які підлягають попередньому (періодичним) медичному огляду за формою, зазначеною у додатку 1.

Відповідно до п.2.3 Порядку на підставі графіку визначення категорій працівників, які підлягають попередньому (періодичним) медичному огляду, роботодавець складає протягом місяця у чотирьох примірниках поіменні списки працівників, які підлягають періодичним медичним оглядам.

Відповідно до п.2.5 Порядку роботодавець за рахунок власних коштів забезпечує організацію проведення медичних оглядів.

Таким чином, саме заклади державної санітарно-епідеміологічної служби щорічно визначають категорії працівників, які підлягають попередньому (періодичним) медичному огляду, що відображається у відповідному графіку, а роботодавець на підставі даного графіку складає поіменні списки працівників, які підлягають періодичному медичному огляду.

Як вбачається з картки особи, що підлягає медичному огляду позивача ОСОБА_1, при прийнятті на роботу технологом дільниці очисних споруд Філії «Гаврилівський птахівничий комплекс» ТОВ Комплекс Агромарс» було направлено для проходження медичного огляду.

Обов'язковість проходження медичних оглядів визначається п.1.3 Порядку, відповідно до якого обов'язкові попередній (під час прийняття на роботу) і періодичні (протягом трудової діяльності) медичні огляди проводяться для працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, та щорічно для осіб віком до 21 року.

Відповідно до п. 3.3. Порядку роботодавець погоджує план-графік проведення медичних оглядів закладами охорони здоров'я.

Згідно з п.3.4. Порядку роботодавець забезпечує своєчасну та організовану явку працівників на медичні огляди та обстеження.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний за свої кошти забезпечити фінансування та організувати проведення попереднього (під час прийняття на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, щорічного обов'язкового медичного огляду осіб віком до 21 року. За результатами періодичних медичних оглядів у разі потреби роботодавець повинен забезпечити проведення відповідних оздоровчих заходів. Медичні огляди проводяться відповідними закладами охорони здоров'я, працівники яких несуть відповідальність згідно із законодавством за відповідність медичного висновку фактичному стану здоров'я працівника. Порядок проведення медичних оглядів визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Роботодавець має право в установленому законом порядку притягнути працівника, який ухиляється від проходження обов'язкового медичного огляду, до дисциплінарної відповідальності, а також зобов'язаний відсторонити його від роботи без збереження заробітної плати.

За час проходження медичного огляду за працівниками зберігаються місце роботи (посада) і середній заробіток.

Відповідно до статті 169 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний за свої кошти організувати проведення попереднього (при прийнятті на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, а також щорічного обов'язкового медичного огляду осіб віком до 21 року

У зв'язку з тим, що саме власник або уповноважений ним орган зобов'язаний за свої кошти організувати проведення попереднього медичного огляду працівників, що мало місце у випадку з позивачем, який проходив попередній медичний огляд при прийнятті на роботу, суд прийшов до висновку про те, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у відшкодуванні частки його заробітної плати, витраченої на медичний огляд в процесі трудових відносин.

Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача ТОВ «Комплекс Агромарс» на користь позивача частки його заробітної плати витраченої на обов'язковий медичний огляд в процесі трудових відносин за період 2014-2018 років в сумі 1815,72 грн. підлягають задоволенню.

У пункті 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року зі змінами внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України №15 (v0015700-98) від 25.05.98) звернуто увагу на те, що з метою запобігання незаконним звільненням судам слід неухильно додержувати вимог статей 109 (1502-06), 419 (1503-06) ЦПК і статей 134 (п.8), 237 КЗпП (322-08) про притягнення до участі в справі про поновлення на роботі і

покладення на службову особу обов'язку відшкодувати шкоду підприємству, установі, організації, заподіяну в зв'язку з оплатою незаконно звільненому або переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи. При цьому належить враховувати, що при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п.8 ст. 134 та нової редакції ст. 237 КЗпП (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. Судам необхідно активізувати регулювання окремими ухвалами поданнями на факти порушення трудового законодавства, невжиття службовими особами всіх залежних від них заходів по зміцненню трудової і виробничої дисципліни, інші недоліки в роботі організацій, що продовжують трудові спори. Відповідно до ст. 235 ЦПК (1502-06) суд вправі реагувати окремими ухвалами на факти порушення законодавства про працю та трудової дисципліни і в тому разі, коли він закриває провадження в справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Положеннями ч. 6 ст. 262 ЦПК України визначено, що окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи та доказів наданих позивачем суд не вбачає підстав у задоволенні вимог позивача щодо винесення окремої ухвали і подання в прокуратуру м. Києва про факти грубого порушення трудового законодавства, невжиття заходів по зміцненню трудової і виробничої дисципліни, інші недоліки в роботі підприємства, що продовжують трудові спори, оскільки таке право може бути реалізоване особисто позивачем в порядку, передбаченому діючим кримінальним процесуальним законодавством України, тоді як підстави винесення окремої ухвали судом під час розгляду справи регламентовано ст. 262 ЦПК України.

Будь-яких порушень ТОВ «Комплекс Агромарс» щодо невжиття заходів по зміцненню трудової і виробничої дисципліни, інші недоліки в роботі підприємства, що продовжують трудові спори, які б визначали необхідність винесення окремої ухвали, судом не встановлено.

Щодо вимог позивача про встановлення факту наявності дискримінації щодо нього роботодавцем в особі генерального директора ТОВ «Комплекс Агромарс» Сігал М.А. та підпорядкованим їй представникам адміністрації ТОВ «Комплекс Агромарс», то така вимога задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено, що по відношенню до нього мав місце факт дискримінації.

Так, дискримінація це будь-яка відмінність, виключення, обмеження або перевага, що заперечує або зменшує рівне здійснення прав. Поняття охоплює виключення або обмеження можливостей для членів певної групи відносно можливостей інших груп, створення сприятливих умов для певної категорії осіб на шкоду іншій категорії, визначаючи фактичну нерівність цих груп. При дискримінації індивіди, протиправно позбавлені чогось «належного», можуть справедливо вимагати якогось «еквівалента» за втрачене.

В даному випадку позивач доводить факт дискримінації його роботодавцем, але жодних доказів на підтвердження того факту, що відповідачем допущене обмеження його прав порівняно з іншими суду не надано.

Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), в п.51 рішення у справі «Стаббінс та інші проти Сполученого Королівства» № 22083/93, 22095/93 від 22.10.1996 року, п.570 рішення у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20.09.2011 року наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Як визначено в п.39 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» № 32053/13 від 29.10.2015 року «…принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною», у звязку з чим «… у кожному окремому випадку суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків…» (п.41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьова проти України» № 3236/03 від 03.04.2008 року).

Надаючи оцінку доводам представника відповідача щодо спливу на дату звернення з позовною заявою до суду строків позовної давності, оскільки позивач медичний огляд проходив 15.05.2014 року, суд виходить з того, що позивач в дійсності вказаних ним обставин звернення до суду, звертався зі скаргою від 01.04.2017 року до начальника Головного управління Держпраці у Київській області, голови Державної служби України з питань праці та згодом із досудовою вимогою від 27.07.2017 року до генерального директора ТОВ «Комплекс Агромарс» Сігал М.А., голови Державної служби України з питань праці, для відповідного реагування з метою забезпечення його права на повернення витрачених коштів на проходження медичного огляду, у зв'язку з чим в застосуванні позовної давності за заявою відповідача слід відмовити.

Проаналізувавши всі наведені докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 21, 46, 139,169 КЗпП України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державна служба України з питань праці, про стягнення з роботодавця персональної частки заробітної плати, витраченої на обов'язковий особистий медичний огляд, встановлений законодавством України в процесі трудових правовідносин - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» на користь ОСОБА_1 1815,72 грн.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» на користь держави витрати пов'язані з розглядом справи - суму судового збору 704,80 грн.

В іншій частині позовних вимог - позивачу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 14.12.2018 року.

Суддя: Н.Г. Таран