Справа № 473/2759/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"30" серпня 2018 р. Вознесенський міськрайонний суду Миколаївської області в складі: головуючої - судді Ротар М.М., при секретарі Фінько О.П.,

за участю представника заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Дорошівська громада Вознесенського району Миколаївської області про встановлення факту прийняття спадщини та встановлення факту родинних відносин

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року заявник ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт родинних відносин сина та матері між ОСОБА_3 (син), ІНФОРМАЦІЯ_1, що помер 13.03.2009 року в с.Білоусівка Вознесенського району Миколаївської області та ОСОБА_4, що померла 29.11.2000 року в с.Білоусівка Вознесенського району Миколаївської області, також просив встановити факт прийняття спадщини його батьком ОСОБА_3, який помер 13.03.2009 р., що відкрилася після смерті його матері ОСОБА_4, яка померла 29.11.2000 р.

Обгрунтовуючи вимоги, заявник зазначив, що 29 листопада 2000 р. померла його бабуся ОСОБА_4. Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої зокрема входить право на земельну частку (пай) розміром 8,12 умовних кадастрових гектара у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Білоусівське» с.Білоусівка Вознесенського р-ну Миколаївської області, згідно сертифікату серія МК №0046816 від 23.12.1996 р. та житлового будинку, що розташований за адресою вул. Продольна, 16 с.Білоусівка Вознесенського р-ну Миколаївської області. На час смерті бабуся лишила заповіт, згідно якого все своє майно залишила своєму синові ОСОБА_3. На момент смерті бабусі ОСОБА_4 з нею проживав без реєстрації її син та батько позивача ОСОБА_3, який доглядав її та допомагав по господарству. Після смерті бабусі батько деякий час проживав в її будинку, що розташований за адресою вул. Продольна, 16 с.Білоусівка Вознесенського р-ну Миколаївської області, розпоряджався належним їй майном, забрав всі правовстановлюючі документи на нерухоме майно, здійснював догляд весь час за будинком, отримував кошти за користування землею по сертифікату, на який бабуся уклала договір оренди. Тобто фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4, оскільки він вступив в управління або володіння спадковим майном, однак саму спадщину офіційно не оформив та до нотаріусу у визначений законом строк з заявою про прийняття не звернувся.

13 березня 2009 року помер батько позивача ОСОБА_3.

Після його смерті відкрилась спадщина, як на все майно, що лишилось після смерті його матері, так і на будинок належний батькові, який розташований за адресою вул. Продольна, 12 с. Білоусівка Вознесенського р-ну Миколаївської області. На час смерті батько лишив заповіт, згідно якого все своє майно залишив позивачу ОСОБА_2.

Позивач звернувся до приватного нотаріусу Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 Однак йому було розяснено, що оформити спадщину не можливо та було запропоновано звернутись до суду з питаннями встановлення родинних відносин між обома померлими та встановлення факту прийняття спадщини його батьком після смерті його матері ОСОБА_4

Ухвалою суду від 03 серпня 2018 року було відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду в порядку окремого провадження.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав.

Представник заінтересованої особи Дорошівська громада Вознесенського району Миколаївської області в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, проти задоволення заяви не заперечує.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 29 листопада 2000 року померла бабуся позивача ОСОБА_4. Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої входить право на земельну частку (пай) розміром 8,12 умовних кадастрових гектара у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Білоусівське» с.Білоусівка Вознесенського р-ну Миколаївської області, згідно сертифікату серія МК №0046816 від 23.12.1996 р. та житлового будинку, що розташований за адресою вул. Продольна, 16 с.Білоусівка Вознесенського р-ну Миколаївської області. На випадок смерті ОСОБА_4 залишила заповіт, згідно якого все своє майно залишила своєму синові ОСОБА_3.

На момент смерті ОСОБА_4 з нею проживав без реєстрації її син та батько позивача ОСОБА_3, який доглядав її та допомагав по господарству. Після смерті ОСОБА_4 - ОСОБА_3 проживав в будинку, що розташований за адресою вул. Продольна, 16 с.Білоусівка Вознесенського р-ну Миколаївської області, розпоряджався належним ОСОБА_4 майном, забрав всі правовстановлюючі документи на нерухоме майно, здійснював догляд весь час за будинком, отримував кошти за користування землею по сертифікату, що належав ОСОБА_4 та на той час перебував в оренді.

Тобто ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4, оскільки він вступив в управління або володіння спадковим майном, однак саму спадщину офіційно не оформив та до нотаріусу у визначений законом строк з заявою про прийняття не звернувся. Вказані обставини підтвердилися в судовому засіданні довідкою завідувача Другої Вознесенської державної нотаріальної контори від 09.08.2018 року № 1306/01-09, актом про проживання та розпорядження майном від 26.04.2018 року, довідкою ФГ Сліпченко № 1 від 16.04.2018 року.

13 березня 2009 року помер батько позивача ОСОБА_3. Після його смерті відкрилась спадщина, як на все майно, що лишилось після смерті його матері, так і на будинок, який розташований за адресою вул. Продольна, 12 с. Білоусівка Вознесенського р-ну Миколаївської області. На час смерті він лишив заповіт, згідно якого все своє майно залишив позивачу ОСОБА_2.

Однак при зверненні позивач до приватного нотаріусу Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3, йому було розяснено, що видати свідоцтво про право на спадщину не можливо та було запропоновано звернутись до суду з питаннями встановлення родинних відносин між обома померлими та встановлення факту прийняття спадщини його батьком після смерті його матері ОСОБА_4 (довідка розяснення від 10.11.2015 р. №260/02-31).

Відповідно до п.1 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Факт прийняття спадщини батьком позивача ОСОБА_3, який помер 13.03.2009 р., що відкрилася після смерті його матері ОСОБА_4, яка померла 29.11.2000 р. повністю підтверджується письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть ОСОБА_4, копією свідоцтва про шлюб ОСОБА_7 та ОСОБА_8, копією свідоцтва про народження ОСОБА_3, копією свідоцтва про смерть ОСОБА_3, копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серія МК №0046816 від 23.12.1996 р., актом про проживання та розпорядження майном від 26.04.2018 р., відповіддю ФГ ОСОБА_9 від 16.04.2018 р., копією технічного паспорту на будинок №16 по вул. Продольна с.Білоусівка, копією технічного паспорту на будинок №12 по вул. Продольна с.Білоусівка, копією заповіту №250 від 18.11.1996 р., а також вказаний факт підтвердився в судовому засіданні показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Також при наданні розяснення приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області №260/02-31 від 10.11.2015 р. було вказано, що мають місце розбіжності в наданих документах, а саме прізвище батька позивача «Тістол», а прізвище його матері «Тістул», а також в свідоцтві про народження батька позивача, імя його матері зазначено як «Векла», а не «Фекла». Тобто нотаріусом була встановлена необхідність підтвердити родинні відносини обох померлих, а саме запропоновано через суд встановити факт родинних відносин між обома померлими.

Так, згідно свідоцтва про одруження серія ІІ-ЯК №0118013 від 25.12.1967 р. ОСОБА_7 одружився з ОСОБА_8 та остання змінила своє дівоче прізвище на «Тістул», однак в свідоцтві також зазначається, що фактично шлюб з 1936 року.

В свідоцтві про народження ОСОБА_3 батьком зазначається «Тістол Микола Іванович», та матір зазначається «ОСОБА_3 Векла Кирилівна».

В судовому засіданні факт родинних відносин, а саме те що померлий 13.03.2009 р. ОСОБА_3 є рідним сином померлої ОСОБА_4 підтверджився письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть ОСОБА_4, копією свідоцтва про шлюб ОСОБА_7 та ОСОБА_8, копією свідоцтва про народження ОСОБА_3, копією свідоцтва про смерть ОСОБА_3, копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серія МК №0046816 від 23.12.1996 р., актом про проживання та розпорядження майном від 26.04.2018 р., відповіддю ФГ ОСОБА_9 від 16.04.2018 р., копією технічного паспорту на будинок №16 по вул. Продольна с.Білоусівка, копією технічного паспорту на будинок №12 по вул. Продольна с.Білоусівка, копією заповіту №250 від 18.11.1996 р. Також вказаний факт підтвердився в судовому засіданні показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Відповідно до ч.2 ст.293, ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до рекомендацій листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст.555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом. Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статтей 529-531 ЦК УРСР .

Згідно пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" «Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом».

Відповідно до пункту 113 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (в редакції 1994 р.) «Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном».

Згідно з положеннями ст.548 ЦК УРСР від 1963 р., які були чинні на час відкриття спадщини, визнається, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР від 1963 року визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення заява про встановлення факту прийняття спадщини може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном.

При вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини суд має виходити з положень ст.549 ЦК УРСР (1963р.), за якою діями, що свідчать про прийняття спадщини є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.

Згідно ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік вказаних фактів не є вичерпним, що зазначено в ч. 2 ст. 256 ЦПК України. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд встановлює, за наявності підстав, і інші факти, що мають юридичне значення.

З урахуванням вищевказаного, оцінивши встановлені по справі обставини у всій їх сукупності, суд вважає що заява ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Заяву - задовольнити .

Встановити факт родинних відносин сина та матері між ОСОБА_3 (син), ІНФОРМАЦІЯ_1, що помер 13.03.2009 року в с.Білоусівка Вознесенського району Миколаївської області та ОСОБА_4, що померла 29.11.2000 року в с.Білоусівка Вознесенського району Миколаївської області.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_3, який помер 13.03.2009 р. в с.Білоусівка Вознесенського району Миколаївської області, що відкрилася після смерті його матері ОСОБА_4, яка померла 29.11.2000 р. в с.Білоусівка Вознесенського району Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст виготовлено 30 серпня 2018 року.

СУДДЯ М.М. Ротар