Справа № 715/955/18
Провадження № 2/715/419/18
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 серпня 2018 року Глибоцький районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого судді Цуренка В.А.
секретаря судового засідання Затолошна Р.В.
за участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
представника третьої особи ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в смт. Глибока в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки і піклування в особі Глибоцької районної державної адміністрації Чернівецької області про усунення перешкод в праві користування житловим будинком шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно СТА 424975 від 23.12.2014 року, позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, побудованого в 1990 році, житловою площею 54 кв.м., загальною площею 142,3 кв.м., розташованого по вул. М. Грушевського, 11, в с. Сучевени Глибоцького району Чернівецької області, індексний номер 31480185и від 23.12.2014 р. витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вказане домоволодіння є приватною власністю позивача і в спільній сумісній власності не перебуває. Згідно облікової картки по-господарського обліку №1032-1 в житловому будинку зареєстровані 22.11.2012 року відповідачка ОСОБА_4, як колишня співмешканка, з двома позашлюбними дітьми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також зареєстрований син позивача ОСОБА_7, 01.11.2012 року, відносно якого ОСОБА_1 визнав своє батьківство. З відповідачкою, позивач співмешкав з 2011 року по березень 2013 року. В березні місяці 2013 року сторони припинили сімейні відносини і спільне проживання. З цих підстав на даний час відповідачка не є членом сімї ОСОБА_1 З березня 2013 року ОСОБА_1 в своєму власному будинку не проживає з тієї причини, що відповідачка чинила перешкоди, які виражалися в тому, що вона міняла замки в дверях, забороняючи зайти в будинок, вчиняла сварки, дебоші, неправдиво викликала поліцію, намагаючись обмовити позивача у скоєнні правопорушень, тобто не давала ОСОБА_1 можливості поселитися і проживати в будинку. Ці факти підтверджені актом обстеження житлово-побутових умов №63 від 13.07.2015 року та інформацією відділення поліції. Крім цього, відповідачка не утримує будинок. Вона знищила меблі, спалила віконні та дверні рами і блоки, будівельний матеріал, пошкодила каналізацію, поламала балкон, не працюють димоходи, поламані двері і вікна будинку, замки, вибиті вікна. Вона обмальовувала зовнішні стіни будинку різними написами. Відповідачка повністю вирубала виноград біля будинку. Поламаний і спалений паркан біля будинку. В будинку і на подвірї антисанітарні умови. Всі ці факти підтверджені інформацією Сучевенської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області. З цього приводу, починаючи з 2014 року, ОСОБА_1 неодноразово звертався зі скаргами на неправомірні дії відповідачки, за те, що вона перешкоджає йому жити в будинку не тільки до сільської ради, але й до Глибоцького РВ УМВС, але ніяких висновків для себе відповідачка не зробила, а навпаки, постійно міняє замок від вхідних дверей і не дозволяє позивачу зайти в будинок, щоб він не перешкоджав їй співмешкати з іншими чоловіками. Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 03.06.2015 року було скасоване рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27.03.2015 року про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення відповідачки та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог було відмовлено з підстав ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. В 2017 році з допомогою своїх родичів та знайомих ОСОБА_1 обладнав кімнату для проживання, проте, він позбавлений права і можливості користуватися кімнатою та житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами через неправомірні дії відповідачки, яка систематично порушує правила співжиття і робить неможливим проживання з нею в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними про що свідчать наступні факти та обставини:
- 28 липня 2017 року ОСОБА_1 відремонтував двері і вікна в кімнаті будинку, в якій має намір проживати, заклав замок у вхідних дверях кімнати, тобто, ізолював свою кімнату. В цьому ОСОБА_1 допомагали знайомі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Відповідачка намагалася завадити ОСОБА_1, виганяла його та робітників, виражалася нецензурною лайкою, провокувала бійку, в звязку з чим позивач викликав працівників поліції. Постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23.08.2017 року ОСОБА_6 О В визнана винною у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП і на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 119 грн. в дохід держави;
- 15 листопада 2017 року ОСОБА_1 побілив вище вказану кімнату, помалював вікна, двері і закрив вхідні двері на замок, щоб в подальшому завезти необхідні меблі. Намагаючись перешкодити позивачу робити ремонт кімнати, відповідачка ОСОБА_4 вчинила сварку, штовхала ОСОБА_1, провокуючи бійку, обзивала його непристойними словами. Забороняла робити ремонт. Все це відбувалося в присутності свідка, робітника ОСОБА_10, який допомагав ОСОБА_1 робити ремонт. При цьому вона заявила, що не дозволить позивачу жити в будинку. Через такі дії ОСОБА_4, ОСОБА_1 змушений був викликати працівників поліції. За вчинене правопорушення відносно ОСОБА_1, ОСОБА_4 була притягнена до адміністративної відповідальності. Постановою Глибоцького районного суду від 29.11.2017 року за ст. 173 КУпАП на неї було накладено адміністративне стягнення у виді 60 годин громадських робіт замінених в подальшому на штраф в розмірі 119 грн. в доход держави;
- 16 листопада 2017 року, тобто, на другий день після того, як ОСОБА_1 зробив ремонт в кімнаті, ОСОБА_4 облила стіни, підлогу, вікна і двері кімнати фарбою, про що працівниками сільської ради складений відповідний акт обстеження. Після цього, ОСОБА_1 помив кімнату від фарби, почистив вікна і двері і завіз в кімнату меблі;
- 13 лютого 2018 року, коли ОСОБА_1 зайшов до будинку, то побачив, що двері кімнати виламані, і на кухню, якою користується ОСОБА_4 винесене нове ліжко ОСОБА_1 При цьому відповідачка почала обзивати позивача нецензурними словами, виганяла з будинку, штовхала, і як завжди, провокувала бійку, що відбувалося в присутності свідка ОСОБА_11, в звязку з чим ОСОБА_1 викликав свою родичку і працівників поліції. За вчинене правопорушення ОСОБА_4 була визнана винною за ст. 173 КУпАП Постановою судді Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13.03.2018 року і на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 85 грн. в доход держави.
Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, в своїх поясненнях підтвердила обставини, що викладені в позовній заяві, просила суд позов задовольнити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Вiдповiдач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомила і не просила суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Представник третьої особи органу опіки та піклування Глибоцької районної державної адміністрації Чернівецької області ОСОБА_3 в судовому засіданні частково підтвердив обставини викладені в позовній заяві, не заперечував проти задоволення позову в частині відповідачки, проте заперечував проти позбавлення неповнолітніх права користування житлом.
Дослiдивши матерiали справи, суд дiйшов висновку, що позовнi вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню повністю.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Як вбачається із змісту ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:
2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право;
4) відновлення становища, яке існувало до порушення;
5) примусове виконання обов'язку в натурі;
6) зміна правовідношення;
7) припинення правовідношення;
8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;
9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;
10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.
Частиною 1 ст.316 ЦК України передбачено, що правом власністю є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч.1 ст.321 ЦК право власності є непорушним.. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є, поте були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.
Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Конституцією України ст. 41, та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386,391 ЦК України. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_1, належить земельна ділянка за адресою с. Сучевени, вул. М. Грушевського, 11, Глибоцького району Чернівецької області.
Згідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_1, належить житловий будинок, господарські будівлі та споруди за адресою с. Сучевени, вул. М. Грушевського, 11, Глибоцького району Чернівецької області.
Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок по вул. М. Грушевського, 11, с. Сучевени, Глибоцького району, Чернівецької області, дана власність належить ОСОБА_1.
Згідно облікової картки обєкта по господарського обліку на 2016-2020 роки по адресі с. Сучевени, вул. М. Грушевського, 11, Глибоцького району, Чернівецької області до членів господарства відносяться ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_7.
Відповідно до Постанов Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23.08.2017 року, 29.11.2017 року, 13.03.2018 року ОСОБА_4 притягувалася до адміністративної відповідальності.
Згідно Постанов серії АА №465649, ГБ №517164 ОСОБА_4 притягувалася до адміністративної відповідальності.
Відповідно до характеристики виданої Сучевенською сільською радою на ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_8 - дана особа характеризується з негативної сторони, постійно вчиняє конфлікти, сварки.
Згідно акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_4 зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_9, який належить колишньому співмешканцю ОСОБА_1. Разом з нею проживають : колишній співмешканець ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, син ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6, дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2.
Відповідно до Рішення Сучевенської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 30 листопада 2017 року №64, ОСОБА_4 вважається такою, що недостатньо виконує материнський обовязок.
Згідно довідки виданої Сучевенською сільською радою Глибоцького району Чернівецької області від 21 серпня 2015 року №1376 підтверджується факт пошкодження ОСОБА_4 майна ОСОБА_1
Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в судовому засіданні підтвердили обставини викладені в позовній заяві.
Наведені докази підтверджують те, що відповідачка створює перешкоди для розпорядження своїм майном ОСОБА_1
На підставі наведеного, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 3-13, 19, 23, 76-81, 141, 259, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Повний текст судового рішення виготовлено 28 серпня 2018 року.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Глибоцький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

СУДДЯ: