Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 323/1862/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Мінаєв М.М.
Номер провадження 22-ц/778/211/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
28 серпня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,
суддів: Дашковської А.В.,
ОСОБА_2,
секретаря Бурима В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі ОСОБА_4 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 10 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про зобовязання прибрати огорожу на межі земельних ділянок,
В С Т А Н О В И Л А:
У травні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про зобовязання прибрати огорожу на межі земельних ділянок.
В обґрунтування позову зазначав, що він є власником земельної ділянки по вул. Запорізькій, 15 у м. Оріхів Запорізької області. Відповідачу на праві власності належить земельна ділянка за адресою Запорізька область, м. Оріхів, вул. Запорізька, 13-б. На межі цих ділянок зі сторони відповідача встановлена огорожа з бетонних плит. Оскільки рівень земельної ділянки позивача є нижчим за рівень земельної ділянки відповідача, зі сторони позивача висота вказаної огорожі складає 2,8 м, а зі сторони відповідача від 1,8 м. до 2 м. Наявність цієї огорожі створює позивачу перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою, тому що не відбувається провітрювання цієї земельної ділянки, внаслідок чого посаджені позивачем овочеві культури гинуть. Крім того, частина підпорок цієї огорожі порушена та похилена в бік земельної ділянки позивача, між ними росте амброзія, внаслідок чого існує загроза обвалення огорожі на земельну ділянку позивача, що може потягнути заподіяння шкоди життю та здоровю позивача. Своєї згоди на встановлення цієї огорожі позивач не надавав, вона встановлена за відсутності проектної документації і з порушенням правил добросусідства, визначених у ст. 103 Земельного кодексу України, ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів». Зазначені обставини, на думку позивача, є достатніми для покладання на відповідача обовязку прибрати огорожу.
На підставі викладеного позивач просив зобовязати відповідача прибрати бетонну огорожу висотою 2,5 м. що знаходиться на межі земельних ділянок за адресою Запорізька область, м. Оріхів, вул. Запорізька, 13-б, та вул. Запорізька, 15.
Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 10 липня 2017 року позов задоволено повністю.

Зобовязано ОСОБА_3 прибрати огорожу, що знаходиться на межі між належною йому на праві власності земельною ділянкою за адресою: Запорізька область, м. Оріхів, вул. Запорізька, 13-б (кадастровий номер :01:009:0024), та земельною ділянкою за адресою: Запорізька область, м. Оріхів, вул. Запорізька, 15 (кадастровий номер :01:009:0078), яка належить на праві власності ОСОБА_5 та становить собою європаркан із залізобетонних плит на підпорках загальною висотою 2,8 м зі сторони земельної ділянки за адресою Запорізька область, м. Оріхів, вул. Запорізька, 15 (кадастровий номер :01:009:0078).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 1146,80 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 звернувся до суду із апеляційною скаргою в якій, посилаючись на незаконність рішення суду у звязку невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5 у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0636 га за адресою Запорізька область, м. Оріхів, вул. Запорізька, б. 15, з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», кадастровий номер :01:009:0078, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 480328, виданим на підставі рішення Оріхівської міської ради від 03.09.2002 року.

Згідно Плану меж земельної ділянки позивача, що є додатком до вказаного Державного акту, на межі від точки Б до точки В земельна ділянка позивача межує, зокрема, із земельною ділянкою з адресою м. Оріхів, вул. Запорізька, 13-б (кадастровий номер :01:009:0024) площею 0,241 га з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства». Ця земельна ділянка була виділена у приватну власність ОСОБА_6 на підставі Рішення Оріхівської міської ради від 21.07.2005 року 64, про що був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 115510.

У 2006 році попереднім власником ОСОБА_6 на межі земельної ділянки по вул. Запорізькій, 13-б, та земельної ділянки по вул. Запорізькій, 15, була встановлена спірна огорожа, яка являє собою, за термінологією представника відповідача, європаркан із залізобетонних плит на підпорках.

Факт наявності цієї спірної огорожі на межі вказаних земельних ділянок сторонами не оспорюється, а тому суд вважає його встановленим в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України (в редакції яка діяла на час ухвалення рішення).

Сторонами також не оспорюється, що земельна ділянка позивача знаходиться нижче земельної ділянки відповідача. При цьому той факт, що висота спірної огорожі (паркан) від рівня земельної ділянки позивача складає 2,8 м, а від рівня земельної ділянки відповідача від 1,8 до 2,0 м, підтверджується замірами, зробленими представниками виконавчого комітету Оріхівської міської ради, відомості про що викладені у листі цього органу місцевого самоврядування від 22.11.2016 року (вих. № 1589/02-01-16), а також в Акті розгляду заяв ОСОБА_5 від 08.02.2016 року, складеному комісією з представників виконавчого комітету Оріхівської міської ради та Оріхівської райдержадміністрації.

Цим же Актом було зафіксовано, зокрема, що частина підпорок вказаної огорожі порушена та похилена в бік земельної ділянки ОСОБА_5

В подальшому земельна ділянка за адресою м. Оріхів, вул. Запорізька, 13-б, перейшла у приватну власність ОСОБА_3 на підставі Договору дарування № 1771 від 17.12.2011 року, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 283573. Станом на час звернення ОСОБА_5 з даним позовом та на час розгляду справи вказана земельна ділянка залишається власністю відповідача ОСОБА_3

Відповідно до відповіді Виконавчого комітету Оріхівської міської ради від 22.11.2016 року про надання інформації щодо вирішення конфліктної ситуації між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, ОСОБА_6 з питання бетонної огорожі з підпорками по межі земельних ділянок по вулиці Запорізькій, 15 та вул. Запорізькій, 13б повідомляє, що дана конфліктна ситуація щодо правомірності будівництва вказаної бетонної огорожі з підпорками, розмежування земельних ділянок, порушення добросусідства з 2005 року і по сьогодні неодноразово розглядалася в судовому порядку суддями різних інстанцій, на засіданні виконавчого комітету, комісійне за участю представників відділення поліції, державної архітектурно - будівельної інспекції у Запорізькій області, начальника відділу - головного архітектора ОСОБА_7 та депутатів Оріхівської міської ради. Між земельними ділянками по вул. Запорізькій, 13б та Запорізькій, 15 у м. Оріхові встановлено бетонну огорожу з підпоркою з плит:

Це одна і та ж огорожа, за яку відбувається спір між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, ОСОБА_6 з 2005 року і по сьогодні, незважаючи на зміну поштових адрес, та між одними і тими самими ж земельними ділянками (т. 1 а.с. 148).

Відповідно до листа Оріхівської міської ради від 16.07.2013 року, в якому вказано, що земельна ділянка по вул. Запорізькій, 15 у м. Оріхові, що знаходиться у приватній власності гр. ОСОБА_5, межує з земельною ділянкою по вул. Запорізькій ,13/3 , що знаходиться у приватній власності гр. ОСОБА_8 та ОСОБА_9, вздовж якої встановлено огорожу з шиферу та сітки «рабіца», і земельною ділянкою по вул..Запорізька .13б, що знаходиться у приватній власності гр. ОСОБА_3, гр. ОСОБА_6 вздовж якої і встановлена бетонна огорожа з підпорками висотою більше 2 м на тому ж самому місці, незважаючи на зміну поштових адрес чи власників земельних ділянок (т. 1 а.с. 14).

Згідно відповіді Оріхівської міської ради Запорізької області від 03.10.2014 року №1122/02/01/15 земельна ділянка по вул..Запорізька.15 у м. Оріхів, що знаходиться у приватній власності гр.ОСОБА_5 межує з земельною ділянкою по вул. Запорізькій 13б, що знаходиться у приватній власності гр. ОСОБА_3, гр. ОСОБА_6, вздовж якої встановлена бетонна огорожа з підпорками висотою більше 2 м. Бетонна огорожа з підпорками висотою більше 2 м яка стояла на одному і тому ж самому місці так і стоїть, не зважаючи на зміну поштових адрес чи власників земельних ділянок - по межі двох земельних ділянок по вул..Запорізькій, 13 (колишня адреса), а тепер вул. Запорізька, 13б та вул. Запорізька 15 (т. 1 а.с. 19).

Згідно п. 9 ч.1, ч. 2 ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», огорожі є різновидом малих архітектурних форм та є елементом благоустрою.

Як зазначено у листі Державної архітектурно-будівельної інспекції від 24.04.2015 року № № 40-203-19/3733, планування окремої земельної ділянки, будівництво на ній будівель та споруд власниками або користувачами здійснюється з урахуванням законних інтересів інших власників або користувачів земельних ділянок, будівель і споруд. Також враховуються містобудівні та планувальні вимоги, обмеження щодо гранично допустимої висоти будинків, мінімально допустимої відстані від об'єктів, які проектуються, до меж земельної ділянки, існуючих будівель, споруд та огорожі. Встановлення огорожі на межі між сусідніми землекористувачами регламентується ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

У п. 3.19 цього документу передбачено, що поверховість забудови, граничні розміри житлових будинків, площа забудови, вимоги до господарських будівель, їх складу, огорожі ділянок, благоустрою території встановлюються місцевими правилами забудови в залежності від розміру ділянок, умов інженерного обладнання, інсоляції будинків та територій, інших нормативних вимог, регіональних традицій

При цьому будівельними нормами СН 441-72 «Вказівки з проектування огорожі майданчиків і ділянок підприємств, будівель і споруд», які були чинними на час встановлення спірної огорожі, передбачено, що висота огорожі має бути не більше 2 м.

Будівельні норми СН 441-72 «Вказівки з проектування огорожі майданчиків і ділянок підприємств, будівель і споруд» як окремий документ втратили чинність із введенням в дію Національного стандарту України ДСТУ-Н Б В.2.6-188:2013 «Настанова з проектування огорож майданчиків і ділянок підприємств, будівель і споруд (СН 441-72*, MOD)». Цей Національний стандарт був затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку. Будівництва та житлово-комунального господарства України № 4 від 14.01.2014 року та введений в дію з 01.11.2014 року, але за змістом він відтворює Будівельні норми СН 441-72.

Відтак, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що вказані будівельні норми були обовязковими для виконання на час встановлення спірної огорожі (2006 рік), на час набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку, а також залишаються обовязковими на час розгляду цієї справи.

Відповідно до п. п. 1-3 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов'язані утримувати в належному стані обєкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих обєктів територію; дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; не порушувати права і законні інтереси інших суб'єктів благоустрою населених пунктів.

Станом на час встановлення спірної огорожі у м. Оріхові ще не були затверджені правила благоустрою.

У Правилах благоустрою, забезпечення чистоти, порядку і тиші у м. Оріхові, затверджених Рішенням Оріхівської міської ради Запорізької області № 02 від 20.09.2007 року, не було встановлено конкретних правил та просторових обмежень при будівництві огорож, а містилось лише посилання на те, що таке будівництво має відбуватись відповідно до «Правил забудови міста».

Водночас, відповідно до п. 6. 13 Правил благоустрою міста Оріхів, затверджених Рішенням Оріхівської міської ради Запорізької області від 14.07.2016 року № 11, на обєктах благоустрою забороняється встановлювати паркан (огорожу) по межі сусідніх ділянок вище 1,8 м від поверхні землі. Паркан (огорожа) не повинен бути суцільним для достатнього провітрювання та освітлення сусідньої ділянки, площа прозору повинна складати не менше 30% площі паркану (огорожі).

З наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що ці Правила благоустрою враховують вказані вище будівельні норми.

Таким чином, сукупність наведених вище обставин свідчить про те, що спірна огорожа не відповідає будівельним нормам з моменту її встановлення та на час розгляду справи судом, оскільки ця огорожа (паркан) є суцільною, вищою за 2,0 м, що вірно встановлено судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов'язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають. Аналогічна норма передбачена й у п. 3.2 Правил благоустрою міста Оріхів, затверджених Рішенням Оріхівської міської ради Запорізької області від 14.07.2016 року № 11.

Крім того, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірна огорожа встановлена з порушенням правил добросусідства між землекористувачами, встановлених ст. 103 Земельного кодексу України.

Так, цією статтею передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Із змісту ч. 1 ст. 103 ЗК України випливає, що перелік незручностей у користуванні земельною ділянкою, які мають вважатися порушеннями правил добросусідства, не є вичерпним. При цьому позивач посилається на конкретні незручності: через відсутність належного провітрювання належної йому земельної ділянки, чому перешкоджає спірна огорожа, він втратив можливість належним чином вирощувати овочі, які гинуть.

Також судом вірно встановлено, що частина підпорок вказаної огорожі порушена та похилена в бік земельної ділянки позивача. Це видно також й на фотографії спірної огорожі, яка є додатком до протоколу огляду, проведеного 20.01.2017 року під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000115 від 29.10.2015 року.

Колегія вважає, що наведена обставина свідчить про те, що станом на час звернення позивача до суду та станом на час розгляду справи не виключається те, що майну та здоровю позивача, загрожує небезпека у випадку руйнування спірної огорожі, про що вірно зазначив суд в рішенні.

Оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач, як власник спірної огорожі, має обовязок дотримуватись вимог, встановлених відповідними правилами благоустрою, тобто привести належне йому майно у відповідність з чинними вимогами благоустрою.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач є власником спірної огорожі, а тому не може бути поза своєю волею обмежений у реалізації свого права власності, а також не мав і не має обовязку узгоджувати свої дії з приводу спірної огорожі з будь-якою іншою особою є безпідставними та не ґрунтуються на законі виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, але при цьому він має додержуватись моральних засад суспільства, не використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Також ч. 4 ст. 319 ЦК України передбачено, що власність зобовязує.

На підставі досліджених доказів та аналізу встановлених у справі обставин, колегія приходить до висновку, що у спірних відносинах відповідач викладених у ст. 319 ЦК України повною мірою не дотримується, оскільки ігнорує зміни у правилах благоустрою й не приводить своє майно у відповідність з ними, а також безвідповідально ставиться до небезпеки, яку створює спірна огорожа позивачу.

При цьому відповідач є безпосереднім учасником конфлікту з позивачем з приводу спірної огорожі з 2008 року, оскільки він вже був співвідповідачем у справі за позовом ОСОБА_5 про придбання спірної огорожі, однак, не повідомив позивача та суд про те, що позивач помиляється в адресі місцезнаходження цієї огорожі, що призвело до неможливості виконати рішення суду у цій справі.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права. Зазначені доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 10 липня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31.08. 2018 р.

Головуючий

Судді: