КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Литвинова І.В.
Апеляційне провадження №22-ц/824/2890/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар -Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення коштів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він розмістив у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» депозитні вклади у національній та іноземній валюті на загальну суму 2,3 млн. грн., які до прийняття Національним банком України рішення від 17 грудня 2015 року № 898 Про відкликання банківської ліценції та ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення від 18 грудня 2015 року № 230 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку» залишалися на банківських рахунках позивача у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Наприкінці 2016 року позивач дізнався, про те, що грошовими коштами у розмірі 200 000 грн, які підлягали до сплати йому як гарантована сума повернення вкладу, шахрайським шляхом заволоділа невстановлена особа.

Позивач просив стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 200 000 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн.

Представником відповідача 14 листопада 2017 року подано письмові заперечення на позов. У запереченнях просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що операцію по виплаті термінового переказу у розмірі 200 000 грн, які призначалися позивачеві, виконала контролер-касир ТВБВ № 10026/0151 ОСОБА_4, якою була проведена ідентифікація клієнта шляхом перевірки його паспорта та ідентифікаційного коду, з яких було знято відповідні копії та долучені у документи дня за цією операцією. При цьому візуальним оглядом наявних документів неможливо було встановити ознаки підробки, паспортні дані та ідентифікаційний номер повністю співпадають з даними позивача, і паспорт позивача не значиться як втрачений. Тобто відповідач вважає, що у зв'язку із повною відповідністю поєднання результатів перевірок кожного окремого елемента було прийнято правильне позитивне рішення щодо виплати згідно з вимогами чинного законодавства України.

Позивач надав відзив на заперечення відповідача, у якому зазначив, що контролер-касир ТВБР № 10026/0151 ОСОБА_4 провела ідентифікацію клієнта шляхом перевірки не оригіналу паспорта та реєстраційного номеру облікової картки платника податків, а копій вказаних документів, чим порушила правила частини другої, п'ятої Розділу IV Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2018 року позов задоволено частково .

Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_2 гарантовану суму відшкодування в розмірі 200 000 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2000 грн.

Вимогу ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про відшкодування моральної шкоди залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду, відповідач ПАТ «Державний ощадний банк України» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У скарзі зазначали, що відповідач, відповідно до ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виконував функцію банку-агенту і проводив виплати вкладникам АТ «Банк «Фінанси та Кредит», а відтак, між позивачем та відповідачем відсутні будь-які правовідносини, а тому суд невірно застосував норми Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції ФГВФО 09 серпня 2012 року № 14, зареєстрованого МЮ України 07 вересня 2012 року за № 1548/21860 .

Апелянт зазначає, що суд вийшов за межі позовних вимог, і встановив обставину, яку не мав повноважень встановлювати - протиправність поведінки ОСОБА_4, крім того, встановивши вину третьої особи, суд не мотивував стягнення шкоди з відповідача.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України ОСОБА_2 був своєчасно повідомлений про день та час розгляду справи на 06 грудня 2018 року, за адресою , яка була зазначена в матеріалах справи, заяв щодо зміни місяця проживання або місцезнаходження від ОСОБА_2 не надходило, заяв про причини неявки в судове засідання від сторін до апеляційного суду не надходило, а тому підстави вважати причини неявки ОСОБА_2 до суду поважними відсутні.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 30 січня 2012 року уклали договір про банківський строковий вклад (депозит) №2415/370-12, за умовами якого позивачем було внесено на депозитний рахунок грошові кошти у сумі 20 000 Євро, під 7,25 % річних, строком на один рік, додатковою угодою від 16 січня 2015 року до якого, строк дії депозитного договору був продовжений до 08 лютого 2016 року /а. с. 9-11, 12/.

Крім того, позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» також 30 січня 2012 року було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) № 2411/370-12, за умовами якого ним було внесено на депозитний рахунок грошові кошти у сумі 1 031 000 грн під 18 % річних, строком на один рік, додатковою угодою від 16 січня 2015 року, строк дії депозитного договору був продовжений до 08 лютого 2016 року /а. с. 13-15, 16/.

Крім того, позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 30 січня 2012 року було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) № 2421/370-12, за умовами якого ним було внесено на депозитний рахунок грошові кошти у сумі 26 000 доларів CША, під 8 % річних, строком на один рік, і додатковою угодою до якого від 16 січня 2015 року строк дії депозитного договору був продовжений до 08 лютого 2016 року /а. с. 17-19, 20/.

Отже, загальна сума внесених позивачем грошових коштів на депозитні рахунки у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» складає понад 2,3 мільйони гривень.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 17 грудня 2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015 року № 230, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» Чернявській О. С. на два роки з 18 грудня 2015 року до 17 грудня 2017 року включно.

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом, на день початку процедури виведення Фондом, банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Фонд здійснює виплату гаптованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за виробом вкладника).

На початку липня 2016 року із офіційного сайту Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua/not-paying/liquidation/145-at-bank-finansy-ta-kredyt/4440-fond-harantuvannia-vkladiv-fizvchnykh-osib-prodovzhuie-vyplaty-koshtiv-vkladnykam-at-bank-fmansy-ta-kredyt-2) позивачу стало відомо про продовження виплат коштів вкладникам ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» у строк з 01 червня 2016 року по 14 липня 2016 року, що здійснювалося банком, залежно від місця реєстрації проживання клієнта за паспортом, вказаному вкладником під час укладання договору банківського вкладу з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит». Тобто позивач повинен був звернутися у відділення ПАТ «Ощадбанк» у м. Кременчуці - за реєстрацією його місця проживання.

Позивач зазначив, що враховуючи, що сума його вкладів значно перевищує гарантовану Фондом суму відшкодування, вирішив не звертатись до відділення ПАТ «Ощадбанк» у м. Кременчуці, а одразу надіслати до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» індивідуальне звернення, із проханням повернути всю суму депозитних вкладів.

Проте, вищевказане індивідуальне звернення позивач не встиг подати до того, як дізнався наприкінці липня 2016 року, з телефонного дзвінка слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України Росик Н. А., що невідомі особи 14 липня 2016 року по підробленому паспорту громадянина України та підробленій обліковій картці платника податків, виданими нібито на ім'я позивача, звернулись до Центрального офісу ПАТ «Ощадбанк» у м. Києві та отримали його грошові кошти - гарантовану суму відшкодування у розмірі 200 000 грн.

Головним слідчим управлінням Національної поліції України 23 липня 2016 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000222 за фактом шахрайського заволодіння грошовими коштами в сумі 200 000 грн, які підлягали виплаті ОСОБА_2, як компенсація за внесені вклади до AT «Банк «Фінанси та Кредит», що визнаний неплатоспроможним, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою ст. 190 КК України. Вказане кримінальне правопорушення було виявлено під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002060 від 05 лютого 2013 року /а. с. 24/.

Головним слідчим управлінням Національної поліції України 01 червня 2017 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000550 за фактом підроблення невстановленою особою за попередньою змовою групою осіб документів в ТВБВ №10026/ Філії-Головного управління по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк» за адресою м. Київ, проспект Героїв Дніпра, буд. 53, з метою отримання відшкодувань в сумі 200 000 грн, нарахованих ФГВФО ОСОБА_2, як вкладнику ліквідованого AT «Банк Фінанси та Кредит» за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою ст. 358 КК України. Вказане кримінальне правопорушення було виявлено під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №50002060 від 05 лютого 2013 року /а. с. 25/.

Крім того, 01 червня 2017 року Головним слідчим управлінням Національної поліції України розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000551 за фактом використання підроблених офіційних документів, шляхом їх подання до ТВБВ № 10026/0151 Філії-Головного управління по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк», з метою отримання відшкодувань в сумі 200 000 грн, нарахованих ФГВФО ОСОБА_2, як вкладнику ліквідованого AT «Банк «Фінанси та Кредит», що визначений неплатоспроможним, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою ст. 358 КК України /а. с. 26/.

Матеріали вказаних досудових розслідувань у кримінальних провадженнях об'єднано з матеріалами кримінального провадження № 0002060 від 05 лютого 2014 року, що підтверджується довідкою Головного слідчого управління НП України від 14 червня 2017 року № 2060/24/1/2-2017 /а. с. 27/.

Відповідно до п. 10.13. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній валюті та іноземних валютах, видаткові операції за вкладними (депозитними) рахунками фізичних осіб здійснюються за розпорядженням власника рахунку або за його дорученням, на підставі довіреності, засвідченої нотаріально, а у випадках, визначених законодавством України, іншими уповноваженими на це особами. Під час здійснення операцій за вкладним (депозитним) рахунком фізичної особи як зразок підпису власника рахунку використовується зразок підпису, зазначений у договорі банківського вкладу.

Доводи позовної заяви про те, що операціоніст банківської установи завіривши печаткою «відповідає оригіналу» копії сторінок паспорта та номеру облікової картки платника податків, наданих зловмисником, тому можна зробити висновок, що працівником банку при видачі банківського вкладу 14 липня 2016 року не було здійснено належних дій, які передбачені вищевказаною Інструкцією, щодо ідентифікації особи, яка представилась ім'ям позивача, є безпідставними.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснює виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника). Відповідач , як банк-агент, проводив виплати вкладникам АТ « Банк «Фінанси та Кредит». До банку звернулася особа із заявою про отримання належних їй коштів, перерахованих від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, при цьому особа пред'явила паспорт громадянина ОСОБА_2 та облікову карту платника податків .

Операцію по виплаті коштів дійсно здійснила третя особа ОСОБА_4 - в системі термінових переказів «Швидка копійка» .

Відповідно до розділуVI Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції ФГВФО 09 серпня 2012 року № 14, зареєстрованого МЮ України 07 вересня 2012 року за № 1548/21860 перевірка даних вкладника або іншої особи, яка звертається за отриманням гарантованої суми відшкодування, здійснюється відповідальними особами Фонду та банку-агенту.

Відповідно до затвердженої форми Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО, що є Додатком 11 до Положення про порядок відшкодування ФГВФО коштів за вкладами, у загальному реєстрі має бути зазначено, окрім паспортних даних та реєстраційного номеру облікової картки платника податків, місце проживання або місце перебування вкладника, ідентифікатор вкладника в програмному забезпеченні.

Фонд не надає фотокартки чи будь-які інші додаткові дані осіб, яким передбачена виплата коштів, як вкладникам АТ «Банк «Фінанси та Кредит», тому, на думку відповідача, вони виконали всі вимоги закону щодо перевірки особи і виплати їй коштів.

Порядок визначає обов'язок працівника банку-агента здійснити ідентифікацію, використовуючи дані загального реєстру вкладників, який надається Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Вказану обставину суд першої інстанції не врахував.

Згідно з частиною третьою ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником, є фізична особа, є публічним договором, (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесено вклад, застосовується положення про договір банківського рахунка (глава 72 Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням, умов, визначених змістом, зобов'язання (неналежне виконання).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не врахував ту обставину, що відповідач по справі є лише банком-агентом та що між позивачем ОСОБА_2 та ПАТ «Ощадбанк» були відсутні правовідносини, що виникають між вкладником та банком, а тому неправильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення коштів із ПАТ «Ощадбанк».

Крім того, у висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 19/13-2/65-СЕ/17 від 11 травня 2017 року, містяться відомості, що «порівняльний аналіз ксерокопій документів ОСОБА_2, які були надані для отримання виплат вкладнику ПАТ «Фінанси і кредит», дає підстави зробити попередній висновок про те, що грошові кошти в сумі 200 000 грн видано невстановленій особі по підробленому паспорту та довідці про присвоєння ідентифікаційного номеру на ім'я ОСОБА_2» /а. с. 28-35/.

Згідно з листом № 24/Ф-78аз від 12 березня 2018 року за підписом старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України Росік Н. А., 01 серпня 2017 року матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, котрі раніше були виділені з кримінального провадження № 0002060 від 05 лютого 2013 року в окреме провадження № 0000587, були виділені у кримінальне провадження № 0001277 і 26 жовтня 2017 року обвинувальний акт направлено до Оболонського районного суду міста Києва /а. с. 97/.

Як вбачається із матеріалів справи, Оболонським районним судом м. Києва, під головуванням судді Родіонова С. О., здійснюється розгляд кримінального провадження у справі №756/14440/17 (пр. 1-кп/756/1032/17) за обвинувальним актом стосовно ОСОБА_4, ОСОБА_8, що обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених частиною четвертою статті 191, частиною третьою статті 358, частиною другою статті 28 частини четвертої статті 358 КК України, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, що обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених частиною п'ятою статті 27 частини четвертої статті 191, частини третьої статті 358 КК України, ОСОБА_12, що обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених частиною четвертою статті 27 частини четвертої статті 191, частиною першою статті 309 КК України /а. с. 105/.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_4 було порушено Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 09 серпня 2012 року № 14, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 вересня 2012 року за № 1548/21860, при проведенні виплат відшкодувань, оскільки навіть при візуальному огляді наявних документів вбачається, що номер паспорту, наданого контролеру-касиру («НОМЕР_1»), з якого вона зробила копію і засвідчила своїм підписом відповідність, відрізняється від номеру паспорту позивача («НОМЕР_2») /а. с. 21, 51/. На підставі викладеного дійшов висновку, що третя особа ОСОБА_4 не могла не помітити різницю, якби діяла добросовісно, згідно з Положенням.

Проте, суд першої інстанції не врахував положень закону щодо презумпції невинуватості особи та вийшов за межі своїх повноважень, встановивши протиправність дій ОСОБА_4 в межах розгляду даної цивільної справи без відповідного вироку суду.

На підставі викладеного та враховуючи недоведеність факту заподіяння шкоди позивачеві діями ПАТ «Ощадбанк» колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Окрім матеріальних збитків, позивач просив суд стягнути з відповідача суму у розмірі 20 000 грн як відшкодування завданої йому моральної шкоди, посилаючись на те, що грошові кошти, що були внесені на депозитний рахунок банку, були заощаджені великими зусиллями та сумлінною працею протягом багатьох років. Після початку ліквідаційної процедури AT «Банк «Фінанси і кредит» та втрати через це більше двох мільйонів гривень, а згодом ще і через крадіжку залишку коштів, позивач пережив сильний стрес та переживання, що спричинили шкоду його здоров'ю - порушився сон та апетит, порушився звичний образ життя.

Разом з тим, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги про стягнення грошових коштів, а відтак, задоволенню не підлягає.

За правилами ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що суд неповно дослідив обставини справи, не врахував усі наявні у матеріалах справи докази та неправильно застосував норми матеріального права, оскаржуване судове рішення не може вважатися законними та обґрунтованими, а тому, в силу ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,376,381 - 384 ЦПК України , колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2018 року скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення.

Узадоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа - ОСОБА_4, про стягнення коштів відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення, безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 11 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді