Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2018 Справа №607/8758/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Зарічної О.П., позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, представника відповідача адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу № 607/8758/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 предявив до суду позов до відповідача ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів на неповнолітню дитину та просив стягувати з нього аліменти в розмірі 750 гривень, щомісячно, починаючи з дати подання позову до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування таких своїх вимог зазначає, що відповідно до судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 березня 2018 року з нього стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 в розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексації, щомісячно, починаючи з 20 березня 2018 року. Відомості, викладені відповідачем у заяві про видачу судового наказу, не відповідають дійсності. Він регулярно надавав кошт на утримання дитини. Також зазначає, що у нього немає жодного рухомого чи нерухомого майна, він є тимчасово безробітним та має непостійний дохід сезонного характеру. На його утриманні знаходиться ще одна неповнолітня дитина ОСОБА_6, котрий проживає з ним.

Відповідач подала відзив у якому зазначає, що проти задоволення позову заперечує. Підстави для зменшення розміру аліментів відсутні. Вказує на те, що їх спільна дочка часто хворіє і потребує коштів на лікування. Незадовільний стан здоровя і самої ОСОБА_4 Окрім цього просить звернути увагу на її численні звернення до Органів внутрішніх справ з скаргами та заявами щодо нанесення їй тілесних ушкоджень позивачем. У неї як і у позивача наявна ще одна дитини від попереднього шлюбу. Водночас ОСОБА_1 не надав доказів того, що син від першого любу проживає саме з ним та перебуває на його утриманні.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2, зазначені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Вважають , що розмір аліментів слід зменшити до 750 гривень,щомісячно .

Відповідач та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з мотивів, викладених у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення учасників, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, вважає за необхідне зазначити таке:

судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 березня 2018 року вирішено стягувати з позивача в користь відповідача на утримання малолітньої дочки ОСОБА_7, аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з урахуванням індексації, щомісячно, починаючи з 20 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Частиною 1 ст. 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Надаючи правову оцінку доводам позивача про неспроможність сплачувати на утримання своєї дочки ОСОБА_8 аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку суд бере до уваги наступне:

позивач зареєстрований та проживає ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з ним, окрім інших, проживає син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказані обставини підтверджуються довідкою Великогаївської сільської ради № 1001 від 10 травня 2018 року.

Як убачається з довідки № 2968 від 17 вересня 2018 року, виданої Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, за місцем реєстрації за позивачем не числиться жодного майна.

Суд бере до уваги зазначену вище довідку, однак вважає її неспроможною у повній мірі довести факту відсутності у позивача нерухомого майна, адже воно не обовязково повинно знаходитись на території Великокаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

Інших доказів (довідок, витягів з Державного реєстр речових прав на нерухоме, або рухоме майно, і.т.д.), якими б підтверджувались посилання ОСОБА_1 на відсутність у нього будь-якого майна не надано, а тому ці обставини суд до уваги не бере.

Також позивачем на надано жодного документу, за допомогою якого можна було б охарактеризувати його майнове становище.

Не підтверджено доказами і його твердження про те, що він регулярно надавав відповідачу кошти на утримання їх дочки та є безробітним.

З наданих же відповідачем документів вбачається, що вона зареєстрована та проживає по вул. ОСОБА_9Корольова, 8/91. Разом з нею проживають, окрім інших, донька ОСОБА_5, син ОСОБА_10. Ці обставини підтверджуються довідкою № 1434 від 17 вересня 2018 року, виданою приватним підприємством «Совр».

Як убачається з довідки від 03 вересня 2018 року, ОСОБА_5 обслуговується в дитячій поліклініці (філіал № 5) з народження. Дитина часто хворіє ГРВУ та бронхітами. Знаходиться в групі дітей, які часто хворіють.

Суд не бере до уваги надалі відповідачкою фіскальні чеки, як доказ придбання медикаментів для лікування дочки, оскільки нею не подано відповідних рекомендацій лікаря на їх придбання.

З цих підстав ці документи не можуть вважатись належними та достовірними доказами (статті 77, 79 Цивільного процесуального кодексу України).

Неналежним доказом у даній справі є і відповідь № К-413 (ОП) від 19 вересня 2018 року з Головного управління національної поліції в Тернопільській області, оскільки даний документ не містить інформації щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 1 ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до вимог частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07 грудня 2017 року № 2246-VIII, прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років з 01 грудня по 31 грудня 2018 складає 1'626 грн.

Таким чином, на даний момент, розмір аліментів, який стягується на одну дитину не може бути нижчим ніж 813 грн. (1'626 / 2 = 813), а тому вимоги ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів до 750 грн. не можуть бути задоволені.

Понесені позивачем судові витрати слід залишити за ним відповідно до частини 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 4, 13, 141, 258, 259, 264, 265, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного судового рішення 13 грудня 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_11