Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 0306/5205/12

провадження № 61-23293 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

заінтересована особа - Ковельський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову постанову Апеляційного суду Волинської області від

23 січня 2018 року у складі колегії суддів: Данилюк В. А., Грушицького А. І., Шевчук Л. Я.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії та постанову державного виконавця Ковельського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Мацюхи Д. Ю. (далі державний виконавець Мацюха Д. Ю.).

На обгрунтування скарги зазначала, що у Ковельському міськрайонному відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі Ковельський МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області) перебувало на виконанні виконавче провадження №38154609 з примусового виконання виконавчого листа Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 травня 2013 року № 2/159/161/13 про стягнення з ОСОБА_3 на її користь заборгованості за договором позики в розмірі 251 784,00 грн.

28 лютого 2017 року державним виконавцем Мацюхою Д. Ю. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 38154609 на підставі пункту 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв'язку з смертю боржника ОСОБА_3, про що свідчить актовий запис про смерть № 369 від 30 травня 2016 року. Копія зазначеної постанови була їй направлена 28 лютого 2017 року та отримана нею 07 березня 2017 року.

Посилаючись на те, що державний виконавець у зв'язку із смертю боржника повинен був звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступниками, а не виносити постанову про закінчення виконавчого провадження, просила визнати дії державного виконавця

Мацюхи Д. Ю. незаконними та скасувати постанову від 28 лютого 2017 року про закінчення виконавчого провадження №38154609.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 червня 2017 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано дії державного виконавця Мацюхи Д. Ю. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 28 лютого 2017 року №38154609 незаконними та скасовано постанову державного виконавця Мацюхи Д. Ю. від 28 лютого 2017 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2/159/161/13, виданим 23 травня 2013 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 251 784,00 грн.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що державний виконавець при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 28 лютого 2017 року №38154609 порушив вимоги статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, не вжив усіх заходів для встановлення правонаступників боржника, не звернувся до суду із клопотанням про заміну сторони боржника його правонаступниками, та закінчив виконавче провадження, керуючись положенням Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року. При цьому державний виконавець не повідомив заявника про смерть боржника та не з'ясував чи буде вона подавати заяву про заміну сторони виконавчого провадження, а тому вимоги заявника про визнання дій державного виконавця Мацюхи Д. Ю. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та скасування зазначеної постанови є обгрунтованими.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 27 липня 2017 року апеляційну скаргу Ковельського МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області задоволено, ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 червня

2017 року скасовано та постановлено нову ухвалу про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що пунктом 7 Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 рокупередбачено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Згідно частини п'ятої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року звернення з власної ініціативи до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником є правом державного виконавця, а не його обов'язком. Отримавши відповідь з нотаріальної контори про неможливість надати інформацію стосовно спадкоємців боржника, державний виконавець правомірно поновив виконавче провадження та виніс постанову про його закінчення відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від

02 червня 2016 року, який діяв на момент поновлення виконавчого провадження, при цьому виконавча дія, розпочата за Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, була завершена.

Додатковою постановою Апеляційного суду Волинської області від 23 січня

2018 року заяву Ковельського МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Ковельського МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області 1 600,00 грн на відшкодування судових витрат.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що апеляційним судом апеляційну скаргу Ковельського МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області задоволено, ухвалу суду першої інстанції скасовано повністю та відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1, а тому з ОСОБА_1 на користь Ковельського МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області підлягають стягненню понесені ним витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

У травні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1, у якій вона просила змінити додаткову постанову Апеляційного суду Волинської області від 23 січня 2018 року шляхом зміни відомостей про суб'єкта, з якого підлягає стягненню судовий збір.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат, апеляційний суд не урахував, що вона відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору в усіх судових інстанціях, як інвалід ІІ групи, що підтверджується матеріалами справи, а тому суд апеляційної інстанції помилково стягнув з неї на користь Ковельського МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області 1 600,00 грн на відшкодування судових витрат.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною третьою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що додаткова постанова апеляційного суду зазначеним вимогам не відповідає, а тому касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

У пункті 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідно до посвідчення НОМЕР_1, що міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи.

Положеннями частин першої та четвертої статті 88 ЦПК України 2004 року встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Стягнувши з ОСОБА_1 на користь Ковельського МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, апеляційний суд не урахував, що заявник звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», як інвалід ІІ групи.

Згідно з частиною сьомою статті 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ураховуючи, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм ЦПК України 2004 року та Закону України «Про судовий збір», оскаржувана додаткова постанова суду апеляційної інстанцій підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про компенсацію Ковельському МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області судових витрат за подання апеляційної скарги за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої, другої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для касування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Керуючись статтями 402, 406, 409, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткову постанову Апеляційного суду Волинської області від 23 січня

2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Судові витрати Ковельському міськрайонному відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області за подання апеляційної скарги у розмірі 1 600,00 грн компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г. І. Усик