П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року м. Київ

Справа №753/11286/17-ц

Резолютивна частина постанови оголошена 12 грудня 2018 року

Повний текст постанови складено 14 грудня 2018 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

сторони: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальська - Житлосервіс»

відповідач ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» в особі директора ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва, ухваленого суддею Комаревцевою Л.В. 23 серпня 2018 року, повний текст рішення виготовлено 27 серпня 2018 року в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В:

Справа №753/11286/17-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-824/3138/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Комаревцева Л.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. Відповідач ОСОБА_3., на підставі свідоцтва про право власності від 15.02.2011 року, є власником квартири АДРЕСА_1.

Позивач є експлуатаційною організацією у вказаному житловому будинку на підставі акту готовності об'єкта до експлуатації від 01 червня 2010 року та надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Актом приймання-передачі житлового будинку або його частини з балансу на баланс від 15 листопада 2012 року, житловий будинок №12 по вул. О.Мішуги в м.Києві передано на баланс позивачу.

Між позивачем та відповідачем 01 серпня 2014 укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №012251.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 01.06.2017 у відповідача існує борг в сумі 28 094,34 грн. Як вказує позивач, на даний час заборгованість відповідачем не сплачена та завдає збитків позивачу, у зв'язку із чим позивач врахував інфляційні нарахування 23 596,98 грн. та 3% річних у сумі 3644,98 грн.

Беручи до уваги зміст заявлених вимог, позивач просив позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 серпня 201|| року в задоволенні позовних вимог ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позовні вимог задовольнити, посилаючись на те що рішення суду не ґрунтується на зібраних у справі доказах та чинному законодавстві України.

Зокрема вказує на те, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 23 червня 2011 року по 31 липня 2014 року, обґрунтовуючи відсутністю у цей період укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг, не застосував закон який підлягав застосуванню, а саме Закон України «Про житлово-комунальні послуги», та взяв до уваги вимоги ст. 322 ЦК України, якими передбачено обов'язок власника утримувати своє майно.

Крім того матеріали справи не містять доказів, що підтверджують перерву в наданні житлово-комунальних послуг, їх ненадання або надання не в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 заперечував проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Позивач ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» в судове засідання явку свого представника не забезпечив, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.228), а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності представника ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» у відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 15 лютого 2011 року, ОСОБА_3 є власником квартирі АДРЕСА_2 (а.с.55).

Позивач ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» є експлуатаційною організацією у житловому будинку по вул. О.Мишуги, 12, на підставі акту готовності об'єкта до експлуатації від 01 червня 2010 року та надає послуги з утримання житлового будинку.

З матеріалів справи вбачається і встановлено судом, позивач 23 червня 2011 року відкрив будинок АДРЕСА_3 під заселення, однак з вказаної дати по

грудень 2012 року заселення вказаного будинку проводити було неможливо, оскільки, як вбачається з листів Головного управління житлового забезпечення КМДА №044/812-2854 від 08.09.2011 року та структурного відокремленого підрозділу «Енергозбут Київенерго» ПАТ «Київенерго» №048-33-16835 від 15.12.2011, заселення будинку АДРЕСА_3 могло бути здійснено лише за умов включення електроенергії по постійній схемі. Така умова з'явилась лише у грудні 2012 року.

01 серпня 2014 року між ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» та ОСОБА_3 укладено договір №012251 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідно до умов якого, відповідач зобов'язаний забезпечити своєчасну оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором.

Відповідно до умов даного договору, товариство взяло на себе зобов'язання з надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій житлового будинку № 12 по вул. О Мишуги в м. Києві., а відповідач - своєчасно сплачувати зазначені послуги в строки та на умовах, передбачених договором.

Відповідач ОСОБА_3 з моменту укладання договору - 01 серпня 2014 року своєчасно та в повному обсязі сплачує вартість наданих послуг , на підтвердження цього до суду було надано квитанції про сплату рахунків за комунальні послуги за період з жовтня 2014 року по серпень 2017 року, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спір між сторонами у цій частині відсутній ( ч.І ст. 82 ЦПК України)

Крім того, судом встановлено, що фактичне заселення відповідача відбулося у грудні 2012 року, після підключення будинку № 12 по вул. О Мишуги в м. Києві до електропостачання за постійною схемою. В період з січня 2013 року по червень 2014 року з боку позивача ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» жодних пропозицій щодо укладення договору не надходило. В той час як відповідач намагався всіляко примусити Позивача до укладення договору, надсилав заяви та самостійно отримав проект договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій ( а.с. а.с 59-62,63-65, 69-71).

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використання внутрішньобудинкових систем) та електропостачання, централізоване опалення , а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3)послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків,споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоч у частині першій статті 19 Закону № 1875-IV й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-ІV обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеним нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні , якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальні послуги сам по собі не може підставою для звільнення відповідача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951/цс/15

За змістом статті 20 Закону № 1875-ІV та пунктів 28, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з центрального опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог та відмовляючи в задоволенні заяви про застосування строків позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що до 01 серпня 2014 року, тобто до укладання між сторонами договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, позивачем не доведені обставини фактичного надання відповідачу житлово-комунальних послуг у позадоговірному порядку у період з січня 2011 року по серпень 2014 року, у зв'язку з чим, суд позбавлений можливості встановити час, з якого вказані послуги почали фактично надаватись позивачем відповідачу, також, позивачем не доведено досягнення згоди щодо обсягу та ціни наданих послуг тощо, а заява про застосування строків позовної заяви не підлягає задоволенню, оскільки підстави для задоволення позову відсутні.

Отже, встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

Частиною першою статті 19 Закону № 1875-ІV й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послу.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-ІV обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеним нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні , якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальні послуги сам по собі не може підставою для звільнення відповідача від оплати послуг у повному обсязі.

Статтями 20, 21 Закону 1875-ІV визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Поряд цим, вказаний обов'язок виникає споживача лише у разі отримання ним певних послуг.

Отже, питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та містить істотне значення для її правильного вирішення.

Відповідач заперечував проти позову ТОВ «Ковальська-Житлосервіс», посилаючись на те, що на час нарахування плати за житлово-комунальні послуги відповідач не проживав, житлово-комунальними послугами не користувався, заселення до спірної квартири відбулося лише у грудні 2012 року. Позивач, в порушення вимог ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги щодо, позивач своєчасно не підготував та не надіслав на узгодження, узгодити та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг. Лист від 24 червня 2014 року з проектом договору надійшов від ТОВ «Ковальська-Житлосерівс» лише в липні 2014 року. В період з 23 червня 2011 року по 05 липня 2014 року позивач не намагався укласти договорі та ніколи не ставив питання щодо заборгованості.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86 пленарному засіданні, місто Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Відповідно до частини першої статті 6 ЦПК України суд зобов'язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної справи приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження надання ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» у період з червня 2011 по серпень 2014 року житлово-комунальних послуг.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги щодо обов'язку власника квартири утримувати своє майно та нести витрати за житлово-комунальні послуги незалежно від наявності між сторонами письмового договору, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо надання ТОВ «Ковалська-Житлосервіс» в період з червня 2011 року по серпень 2014 року житлово-комунальних послуг відповідачу.

Самі по собі положення ст. 322 ЦК України, якими передбачено обов'язок власника утримувати своє майно, без доведення обставин, яким позивач обґрунтовує свої вимоги, не можуть бути підставою для задоволенню позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» є стягнення заборгованості за комунальні послуги в сумі 28094 гривні 34 копійки, у зв'язку з чим ціна позову у справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.

Матеріали справи не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (Levages Prestations Services v. France, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; Brualla Gomez De La Torre v. Spain, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Ураховуючи наведене, колегія суддів Київського апеляційного суду дійшла висновку, що постанова апеляційного суду не підлягає оскарженню в касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» в особі директора ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І.Шкоріна