Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 439/509/16-ц

провадження № 61-27769св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивачі: перший заступник військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Державне підприємство Міністерства оборони України «Західвійськбуд» «20 УНР»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2017 року у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Крайник Н. П., Мельничук О. Я.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року перший заступник військового прокурора Львівського гарнізону звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд» в особі філії державного підприємства Міністерстваоборони України «Західвійськбуд» «20 УНР» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про зобов'язання повернути майно.

Позовна заява мотивована тим, що між філією Державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд» «20 УНР» та ОСОБА_4 було укладено договір № 13 від 05 травня 2015 про виконання роботи, згідно умов якого замовник - філія Державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд» «20 УНР» доручила виконавцю ОСОБА_4, а виконавець взяв на себе зобов'язання виконати роботу водієм на автомобілі НОМЕР_1, що належить підприємству на праві власності. У зв'язку з припиненням вказаного договору, підприємство звернулося до ОСОБА_4 про повернення автомобіля НОМЕР_1, однак останній не повернув його.

Ураховуючи зазначене, перший заступник військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд» в особі філії державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд» «20 УНР» просив суд зообов'язати ОСОБА_4 повернути філії Державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд» «20 УНР» автомобіль НОМЕР_1.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 16 грудня 2016 року у складі судді Петейчука Б. М. у задоволенні позову першого заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд» в особі філії державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд» «20 УНР» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заступником військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд» в особі філії Державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд» «20 УНР» не доведено тієї обставини, що спірний транспортний засіб автомобіль КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 було передано ОСОБА_4 у володіння на підставі договору чи закону, як і те, що цей транспортний засіб вибув із володіння власника поза його волею та перебуває у володінні ОСОБА_4

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2017 року апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд» в особі філії Державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд» «20 УНР» задоволено. Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 16 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов першого заступника військового прокурора Львівського гарнізону задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 повернути філії Державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд» «20 УНР» автомобіль НОМЕР_1. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позов першого заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави до ОСОБА_4 про повернення майна державному підприємству є обґрунтованим. ОСОБА_4 перебував у договірних відносинах з філією державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд» «20 УНР» у власності якого перебуває спірний транспортний засіб та виконував роботи відповідно до цього договору про виконання робіт. За умовами договору ОСОБА_4 не було надано права передавати зазначений автомобіль третім особам. Отже, після розірвання зазначеного договору ОСОБА_4 мав повернути автомобіль його власнику.

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що наданий суду договір № 13 від 05 травня 2015 року про виконання роботи, не є доказом, який підтверджує, що йому передано у володіння спірний транспортний засіб. Вважає, що зазначений договір, підтверджує тільки ту обставину, що йому для виконання робіт, передбачених зазначеним договором надається право користування спірним транспортним засобом, але не визначає, що такий транспортний засіб передається у тимчасове (строкове) володіння. Договорів про передачу йому у володіння спірного транспортного засобу між ним та Державним підприємством Міністерства оборони України «Західвійськбуд» «20 УНР» не укладалося, стороною позивача не надано суду належних доказів того, що спірний транспортний засіб перебуває саме у його володінні. Зазначив, що автомобіля КАМАЗ 5511, реєстраційний номер НОМЕР_2 у нього у користуванні не перебуває, а знаходиться на ремонті у м. Шепетівка Хмельницької області на території цукрового заводу та був переданий ОСОБА_5, так як 05 травня 2015 року було укладено договір про надання послуг № 8 між філією Державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд» «20 УНР» та ОСОБА_5, тому вважає позовні вимоги першого заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави про повернення майна державному підприємству необґрунтованими.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року до Верховного Суду Державне підприємство Міністерства оборони України «Західвійськбуд» подало відзив на касаційну скаргу, у якому зазначило, що дії ОСОБА_4 щодо передачі реєстраційного документа та спірного транспортного засобу після припинення указаного договору не підприємству, яке є його власником, а третій особі не ґрунтуються на умовах спірного договору та вимогах закону. Вважало, що рішення апеляційного суду про зобов'язання ОСОБА_4 повернути підприємству спірний автомобіль є законним і обґрунтованим, а касаційну скаргу останнього - необґрунтованою.

У лютому 2018 року до Верховного Суду переший заступник військового прокурора Львівського гарнізону Західного регіону України подав відзив, у якому зазначив, що оскаржуване рішення апеляційного суду законне, а касаційна скарга необґрунтована.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом встановлено, що 05 травня 2015 року між філією Державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд» «20 УНР» та ОСОБА_4 було укладено договір про виконання роботи № 13, згідно умов якого замовник - філія Державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд» «20 УНР» доручила виконавцеві ОСОБА_4, а виконавець взяв на себе зобов'язання виконати роботу водієм на автомобілі КАМАЗ 5511, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить підприємству на праві власності (а.с. 5-6, 10).

05 травня 2015 року на виконання умов договору ОСОБА_4 було передано автомобіль КАМАЗ 551, реєстраційний номер НОМЕР_2.

ОСОБА_4 виконував роботи на зазначеному автомобілі на замовлення філії Державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд» «20 УНР», які оформлялися відповідними актами прийому -передачі виконаних робіт від 29 та 30 травня 2015 року та отримував за виконану роботу заробітну плату (а.с. 7, 8, 9).

Телеграмою від 03 липня 2015 року філія Державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд» «20 УНР» повідомила ОСОБА_4 про розірвання договору на виконання робіт № 13 від 05 травня 2015 року та про необхідність повернення автомобіля КАМАЗ 551, реєстраційний номер НОМЕР_2 власнику. 10 липня 2015 року ОСОБА_4 надіслано лист-вимогу про розірвання договору № 13 від 05 травня 2015 року та необхідність повернення підприємству автомобіля НОМЕР_3 (а.с. 11, 12).

22 липня 2015 року філія Державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд» «20 УНР» звернулася із заявою до Бродівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області із заявою про розшук зазначеного автомобіля та повернення майна державного підприємства (а.с.13).

Проведеною перевіркою встановлено, що 22 червня 2015 року автомобіль НОМЕР_1 перебуває на ремонті через технічні несправності двигуна в м. Шепетівка Хмельницької області на території цукрового заводу, тому доставити автомобіль за місцем вимоги неможливо. ОСОБА_4 в свою чергу зобов'язався доставити автомобіль у найкоротший термін після проведення його ремонту, однак йому необхідні документи на зазначений транспортний засіб, які у нього відсутні (а.с.14).

Також встановлено, що ОСОБА_4 на автомобілі КАМАЗ 5511, реєстраційний номер НОМЕР_2 працював на протязі 6 місяців в м. Шепетівка Хмельницької області на будові, передав технічний паспорт та зазначений автомобіль ОСОБА_5 (а.с. 17).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно статті 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно статті 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його в себе.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте згодом відпала.

Суд апеляційної інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог, як обґрунтованих та про зобов'язання ОСОБА_4 у зв'язку з розірванням з ним указаного договору повернути спірний автомобіль, який йому був переданий для виконання роботи.

При цьому правильно зазначив про те, що дії ОСОБА_4 щодо передачі автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_5 не ґрунтуються на вимогах закону чи умовах договору, оскільки договором про виконання роботи № 13 від 05 травня 2015 року не було надано права ОСОБА_4 передавати зазначений автомобіль третім особам.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що указаний автомобіль не знаходиться у його володінні та користуванні, не спростовують правильних висновків апеляційного суду про те, що останньому він був переданий для виконання робіт, а тому у зв'язку з розірванням з ним договірних відносин, він має повернути отриманий ним автомобіль його власнику.

Інші доводи касаційної скарги висновки суду апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О.В. Білоконь

Є.В. Синельников