Провадження №22-ц/812/232/18, 22-ц/812/463/18
У Х В А Л А

Іменем України

14 грудня 2018 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Цуркан І.І.,

за участі відповідача ОСОБА_1,

розглянувши клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів, заявлені при розгляді цивільної справи №489/4135/18 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

22 червня 2018 р. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк), правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що згідно кредитного договору № б/н від 16 березня 2010 р. (далі Договір), укладеним між Банком та ОСОБА_1, остання отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту у розмірі 8000 грн.

Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 02 квітня 2018 р. утворилась заборгованість по сплаті кредиту у загальному розмірі 112 994 грн. 22 коп., з яких 7 604 грн. 98 коп. - заборгованість за кредитом, 105 389 грн. 24 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, позивач просив стягнути зазначену заборгованість, а також судові витрати в розмірі 1 762 грн.

ОСОБА_1 було надано відзив на позов, в якому вона заперечувала проти позову, вказувала, що Умови та Правила надання банківських послуг в Банку не підписувала, а відтак вони не можуть вважатись складовою частиною, укладеного між сторонами кредитного договору, зазначена у довідці про умови кредитування кредитна картка їй не видавалась, кредитний ліміт при підписанні анкети-заяви та довідки не визначався. Також зазначала, що при укладенні договору позивачем було допущено численні порушення чинного законодавства в сфері захисту прав споживачів, внаслідок чого кредитний договір слід вважати недійсним. Крім того, відповідач та її сім'я з 2014 р. перебувають в тяжкому матеріальному стані, повязаному з втратою відповідачем роботи, постійними проблемами зі здоровям у неї та родичів, через що ОСОБА_1 не мала можливості виконувати свої зобов'язання за кредитним договором. При цьому визнавала заборгованість за кредитом в розмірі 7 604 грн. 98 коп. та зобовязувалась його погашати, але не погоджувалась з розміром нарахованих позивачем процентів за користування кредитними коштами і просила про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності.

В судове засідання представник позивача не з'явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином. Від нього на адресу суду надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явилася. Згідно наданого клопотання просила про відкладення розгляду справи у зв'язку із перебуванням на стаціонарному лікуванні та наданням їй можливості подання відзиву на позов та інших заперечень проти позовних вимог.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 вересня 2018 р. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в позові відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що 16 березня 2010 р. між ПАТ КБ «ПРИВТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений Договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 1 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжній картці «Універсальна» зі сплатою відсотків за її використання в розмірі 30,00 % на рік на залишок заборгованості, а також зобов'язався сплачувати інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Вказаний кредитний договір складається з Анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку. Відповідно до умов Договору Клієнт ознайомлений та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами. Проте в порушення умов, передбачених кредитним договором, відповідач грошові зобов'язання перед кредитодавцем належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість, яка відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 02 квітня 2018 р. складає 112 994 грн. 22 коп., а саме: 7 604 грн. 98 коп. - заборгованість за кредитом, 105 389 грн. 24 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Разом з тим в позові слід відмовити через пропуск позивачем строку позовної давності з огляду на те, що відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, а також враховуючи наступне. 16 березня 2010 р. відповідач отримала кредит у вигляді ліміту та їй було видано кредитну картку зі строком дії до 04/2013. Відомостей про перевипуск кредитної картки на ім'я відповідача сторонами суду не надано, через що кінцевим терміном її дії є вказаний строк. При цьому останній платіж за наданим кредитом відповідач здійснила 27 жовтня 2014 р., через що 27 листопада 2014 р. відповідач мала здійснити наступний платіж по кредиту, однак відповідних дій вона не вчиняла, через що відбулось порушення прав Банку та саме з цього часу почався перебіг позовної давності для звернення позивача до суду із даним позовом. Проте до суду позов поданий лише 22 червня 2017 р., тобто поза межами позовної давності, встановленої статтею 257 ЦК України.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд помилково дійшов висновку, що банком пропущено строки позовної давності й просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково дійшов висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки суд не дав належної оцінки наявних у справі доказам, зокрема, умовам договору щодо його дії, не перевірив належним чином строку дії кредитної картки, тоді як згідно довідки про картки клієнта та виписці по рахунку відповідачу 16 березня 2010 р. була видана основна картка № 813704, яка на вимогу клієнта неодноразово була перевипущена і останній раз була надана картка № 419754 зі строком дії до 10/16, а тому, подавши позовну заяву 22 червня 2018 р. Банк не пропустив строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача відповідач ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу судді Ленінського районного суду м. Миколаєва про відкриття провадження у справі від 17 липня 2018 р., рішення суду від 19 вересня 2018 р. в резолютивній частині залишити без змін, а описову та мотивувальну частини рішення змінити шляхом винесення нового рішення, застосувати строк позовної давності.

Заперечення на ухвалу суду мотивовані тим, що ухвала є неконституційною, неправомірною, винесена з порушенням норм процесуального права, оскільки суд помилково дійшов висновку, що дана справа є малозначною, а тому призначив розгляд справи у спрощеному позовному провадженні. Так, суддею не вказано норми закону, на підставі яких постановлено ухвалу, порушено основні принципі цивільного судочинства та невірно застосовано закон, а тому суддя мала віднести справу з урахуванням вимог ч. 3 ст. 274 ЦПК України до категорії складних і розглянути її в порядку загального позовного провадження, врахувати звернення відповідача із зустрічним позовом та думку ОСОБА_1 з цього приводу. Крім того, суддя при вирішенні питання про відкриття провадження у справі в ухвалі про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 17 липня 2018 р. мала відмовити позивачу у відкритті провадження у справі й закрити провадження у справі у звязку з відсутністю предмету спору, та у звязку із необґрунтованістю та незаконністю позовних вимог, що вказувало на безпідставність позову.

Щодо рішення ОСОБА_1 вважала, що суд безпідставно, всупереч положенням ст. 223 ЦПК України відхилив клопотання ОСОБА_1 про перенесення судового засідання у звязку із перебуванням на стаціонарному лікуванні та хворобою доньки та розглянув справу без участі відповідача. Позовні вимоги є недоведеними та безпідставними. Так, позивач не надав належних доказів, що кредитний договір був укладеним тому, що Умови та Правила надання банківських послуг в Банку не підписувала, а відтак вони не можуть вважатись складовою частиною, укладеного між сторонами кредитного договору, зазначена у довідці про умови кредитування кредитна картка їй не видавалась, довідка не має підпису працівника банку та його печатки, кредитний ліміт при підписанні анкети-заяви та довідки не визначався. Також зазначала, що при укладенні договору позивачем було допущено численні порушення чинного законодавства в сфері захисту прав споживачів, внаслідок чого кредитний договір слід вважати недійсним та провести реституцію. Крім того, відповідач та її сім'я з 2014 р. перебувають в тяжкому матеріальному стані, повязаному з втратою відповідачем роботи, постійними проблемами зі здоровям у неї та родичів, через що ОСОБА_1 не мала можливості виконувати свої зобов'язання за кредитним договором через обставини непереборної сили. При цьому визнавала заборгованість за кредитом в розмірі 7 604 грн. 98 коп. та зобовязувалась його погашати, але не погоджувалась з розміром нарахованих позивачем процентів за користування кредитними коштами і просила про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності.

Також ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення суду, просить скасувати ухвалу суддів Ленінського районного суду м. Миколаєва про відкриття провадження у справі від 17 липня 2018 р., рішення суду від 19 вересня 2018 р. в резолютивній частині залишити без змін, а описову та мотивувальну частини рішення змінити шляхом винесення нового рішення, застосувати строк позовної давності.

Апеляційна скарга мотивовані тим, що ухвала суду є неконституційною, неправомірною, винесена з порушенням норм процесуального права, оскільки суд помилково дійшов висновку, що дана справа є малозначною, а тому призначив розгляд справи у спрощеному позовному провадженні. Так, суддею не вказано норми закону, на підставі яких постановлено ухвалу, порушено основні принципі цивільного судочинства та невірно застосовано закон, а тому суддя мала віднести справу з урахуванням вимог ч. 3 ст. 274 ЦПК України до категорії складних і розглянути її в порядку загального позовного провадження, врахувати звернення відповідача із зустрічним позовом та думку ОСОБА_1 з цього приводу. Крім того, суддя при вирішенні питання про відкриття провадження у справі в ухвалі про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 17 липня 2018 р. мала відмовити позивачу у відкритті провадження у справі й закрити провадження у справі у звязку з відсутністю предмету спору, та у звязку із необґрунтованістю та незаконністю позовних вимог, що вказувало на безпідставність позову.

Щодо оскарження рішення суду апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована наступним.

Суд безпідставно, всупереч положенням ст. 223 ЦПК України відхилив клопотання ОСОБА_1 про перенесення судового засідання у звязку із перебуванням на стаціонарному лікуванні та хворобою доньки та розглянув справу без участі відповідача. Позовні вимоги є недоведеними та безпідставними. Так, позивач не надав належних доказів, що кредитний договір був укладеним тому, що Умови та Правила надання банківських послуг в Банку не підписувала, а відтак вони не можуть вважатись складовою частиною, укладеного між сторонами кредитного договору, зазначена у довідці про умови кредитування кредитна картка їй не видавалась, довідка не має підпису працівника банку та його печатки, кредитний ліміт при підписанні анкети-заяви та довідки не визначався. Також зазначала, що при укладенні договору позивачем було допущено численні порушення чинного законодавства в сфері захисту прав споживачів, внаслідок чого кредитний договір слід вважати недійсним та провести реституцію і у звязку з такими обставинами ОСОБА_1 подано зустрічний позов. Крім того, відповідач та її сім'я з 2014 р. перебувають в тяжкому матеріальному стані, повязаному з втратою відповідачем роботи, постійними проблемами зі здоровям у неї та родичів, через що ОСОБА_1 не мала можливості виконувати свої зобов'язання за кредитним договором через обставини непереборної сили. При цьому визнавала заборгованість за кредитом в розмірі 7 604 грн. 98 коп. та зобовязувалась його погашати, але не погоджувалась з розміром нарахованих позивачем процентів за користування кредитними коштами і просила про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності.

Ухвалою судді Миколаївського апеляційного суду Базовкіної Т.М. від 27 листопада 2018 р. апеляційна скарга ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 липня 2018 р. повернута на підставі п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1І, заявила клопотання про поновлення строку звернення до суду з клопотанням про витребування доказів (оригіналів: договору SAMDN50ОТС002892349, ИНН НОМЕР_1 ОСОБА_1; Умов та Правил надання банківських послуг від 16 березня 2018 р., затверджених наказом № СП-2010-256 віл 06 березня 2010 р., анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ, довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN50ОТС002892349, ИНН НОМЕР_1 ОСОБА_1, довіреності ОСОБА_2, довідки про включення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій (ЄДРПОУ), Банківської ліцензії ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 22 від 05 жовтня 2011 р., виписки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; копії статуту ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в новій редакції, погодженій директором Департаменту ліцензування Національного Банку України ОСОБА_3 від 19 квітня 2017 р.; оригіналу відеоспостереження за 16 березня 2010 р. відділення ПРИВАТБАНКУ за адресою: м. Миколаїв, пр. Богоявленський, 305-А, оригіналу відеоспостереження за 15 лютого 2016 р. відділення ПРИВАТБАНКУ за адресою: м. Миколаїв, вул. Містобудівників, 17/12; оригіналів заяв ОСОБА_1 від 22 лютого 2013 р. про відкриття карткового рахунку № 238149, від 16 березня 2010 р. про надання карткового рахунку № 96179, про надання карток № 813704 та № 419754) та про витребування вказаних доказів.

Клопотання мотивовано тим, що вона не мала можливості подати вчасно вказані клопотання, оскільки не встигла це зробити в суді першої інстанції через брак часу та стан здоровя її та дітей, тоді як вказані документи мають суттєве значення для встановлення дійсних обставин справи щодо укладання кредитного договору та підтвердження її аргументів щодо неукладеності, мають бути досліджені оригінали доказів, а не їх копії, та фальшивість наданих позивачем доказів. Крім того, 04 грудня 2018 р. вона направила вимоги про надання вказаних доказів до позивача.

Колегія суддів дійшла висновку, що клопотання не підлягає задоволенню із таких підстав.

В силу вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Частинами 1-4 ст. 83 ЦПК України визначений наступний порядок подання доказів.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно із вимогами ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач була обізнана про розгляд даної справи в суді, отримала копію позовної заяви, викликалася до суду, надавала відзиви на позов та докази.

Між тим, клопотання про витребування доказів ОСОБА_1 не заявляла.

Вимоги до апеляційної скарги викладені у ст. 356 ЦПК України, згідно із пунктами 5, 7 ч. 2 якої передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема: в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); клопотання особи, яка подала скаргу.

Відповідно до частин 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Всупереч таким вимогам закону апеляційна скарга відповідача не містить клопотання про витребування вказаних вище доказів.

Враховуючи викладені вимоги закону колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 не дотримано визначений процесуальним законом порядок заявлення клопотання про витребування доказів, не надано доказів наявності поважних причин, які унеможливили подання такого клопотання в суді першої інстанції та при зверненні з апеляційною скаргою, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення клопотання в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 83, 367 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів відхилити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді:

______________________________________________

Повний текст ухвали складений 14 грудня 2018 року