Справа № 703/3442/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2018 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Опалинської О.П.

при секретарі судового засідання Бойко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Попівської сільської ради Смілянського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Попівської сільської ради Смілянського району Черкаської області про визнання прав власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її чоловік - ОСОБА_2 Після його смерті відкрилася спадщина на будинковолодіння АДРЕСА_2 та земельні ділянки площею 0,66 га, 1,9905 га, 1,99 га, 0,66 га, які розташовані в адміністративних межах Попівської сільської ради Смілянського району Черкаської області. Після смерті чоловіка вона та син, як спадкоємці першої черги, звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. ІНФОРМАЦІЯ_3 року син, ОСОБА_3 помер. Нотаріус не в змозі видати їй свідоцтво про право власності на спадкове майно оскільки відсутні правовстановлюючі документи, тому звернулася до суду з даною позовною заявою про визнання за нею права власності на спадкове майно, оскільки позбавлена можливості в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом.

Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, згідно якої просила справу розглядати без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Представник Попівськоїї сільської ради Смілянського району Черкаської області в судове засідання не з'явився, сільський голова надіслав до суду заяву в якій справу просить розглядати без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечує.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 яке видане 6 квітня 2015 року виконавчим комітетом Попівської сільської ради Смілянського району Черкаської області (а.с.12).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 виданого міськрайонним управлінням Держкомзему в м. Сміла та Смілянському районі 12 лютого 2010 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,66 га розташованої в адмінмежах Попівської сільської ради Смілянського району Черкаської області (а.с. 16).

Згідно державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 виданого міськрайонним управлінням Держкомзему в м. Сміла та Смілянському районі 17 листопада 2011 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 1,9905 га розташованої «за межами населеного пункту» Попівської сільської ради Смілянського району Черкаської області (а.с. 17).

Відповідно до державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 виданого міськрайонним управлінням Держкомзему в м. Сміла та Смілянському районі 22 березня 2010 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,66 га розташованої в адмінмежах Попівської сільської ради Смілянського району Черкаської області (а.с. 18).

Згідно державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5 виданого Попівською сільською радою 21 серпня 2002 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 1,99 га розташованої на території Попівської сільської ради Смілянського району Черкаської області (а.с. 119).

Як вбачається з довідки Попівської сільської ради №460 від 7 листопада 2016 року ОСОБА_2 є власником житлового будинку по АДРЕСА_3. На день його смерті та по даний час у вищевказаному будинку ніхто не зареєстрований та не проживає (а.с. 21).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 виданого виконавчим комітетом Попівської сільської ради Смілянського району Черкаської області ОСОБА_1 та ОСОБА_2 18 березня 2011 року зареєстрували шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу «ОСОБА_1» (а.с. 11).

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 виданого 14 вересня 2017 року Смілянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3 помер (а.с. 15).

Згідно листа Смілянської державної нотаріальної контори від 26 квітня 2018 року після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2 до Смілянської держнотконтори з заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3 з заявами про прийняття або відмову від спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася (а.с. 49).

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 5 жовтня 2018 року нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори в порядку заміщення Смілянської державної нотаріальної контори вбачається, що нотаріус не має змоги видати свідоцтва про право на спадщину за законом оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обов'язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Стаття 1270 ЦК України визначено для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

З листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 вбачається, відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

З копій державних актів на право приватної власності на земельні ділянки вбачається, що право власності на них належним чином було зареєстровано в органах, що здійснюють державну реєстрацію на момент його видачі, однак були втрачені їх оригінали.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п.3.1 державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 та зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на житловий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалося рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56 передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Статтею 131 ЦК 1963 року визначено, складовою частиною речі є все те, що не може бути відділене від неї без пошкодження і істотного знецінення речі. При переході права на річ складові частини її не підлягають відділенню.

Стаття 132 ЦК 1963 року передбачає, приналежністю є річ, призначена служити головній речі, зв'язана з нею спільним господарським призначенням. Приналежність наслідує долю головної речі, якщо в договорі або в законі не встановлено інше.

Згідно ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З матеріалів справи вбачається факт належності на праві приватної власності земельних ділянок та будинку спадкодавцю. Однак, відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно та його державної реєстрації позбавляє права спадкоємця оформити спадщину у нотаріуса, відтак його звернення до суду з даним позовом є правомірним та обґрунтованим.

Окрім того, відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач визнав позов та не заперечує проти його задоволення, за таких обставин суд вважає, його таким, що ґрунтується на вимогах закону, відтак підлягає до задоволення, а невизнане право позивача захисту в судовому порядку, шляхом визнання права власності на спадкове майно, а саме, на будинок та земельні ділянки.

На підставі вищевикладеного та керуючись, ст.ст. 15, 16,181, 182, 334, 392,1216,1217, 1218, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 76, 81, 82, 89, 247, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, ст. 125 ЗК України, ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5, -

вирішив:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на будинковолодіння АДРЕСА_2, після смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року та смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,66 га, яка розташована в адмінмежах Попівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 виданого міськрайонним управлінням Держкомзему в м. Сміла та Смілянському районі 12 лютого 2010 року, кадастровий номер НОМЕР_8 після смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року та смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 1,9905 га, яка розташована «за межами населеного пункту» Попівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 виданого міськрайонним управлінням Держкомзему в м. Сміла та Смілянському районі 17 листопада 2011 року, кадастровий номер НОМЕР_9 після смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року та смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,66 га, яка розташована в адмінмежах Попівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 виданого міськрайонним управлінням Держкомзему в м. Сміла та Смілянському районі 22 березня 2010 року, кадастровий номер НОМЕР_10 після смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року та смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 1,99 га, яка розташована на території Попівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5 виданого Попівською сільською радою 21 серпня 2002 року, після смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року та смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його отримання шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителька АДРЕСА_1.

Відповідач: Попівська сільська рада Смілянського району Черкаської області, с. Попівка смілянський район Черкаська область.

Головуючий О.П.Опалинська