Провадження № 2/761/3597/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Голопич Н.Р.,

за участі представника ОСОБА_1 ОСОБА_2,

позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна набутого у шлюбі та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі - продажу в частині покупця, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач 15.01.2005 р. уклала шлюб з гр.. України ОСОБА_3 , змінивши дівоче прізвище ОСОБА_1 на прізвище чоловіка - ОСОБА_1. У шлюбі народився син - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. 03.08.2015 року шлюб було розірвано рішенням Солом»янського районного суду м. Києва. У 2016 р. позивач уклала шлюб з гр.. Німеччини та взяла його прізвище ОСОБА_1, змінивши прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1. За період перебування у шлюбі сторони спільно придбали автомобіль марки Hyunday Tucson (д.н.з. НОМЕР_1), зареєстрований на відповідача, машиномісце площею 13,9 кв. м. вартістю 158 484,48 грн. за адресою: АДРЕСА_2 та у 2011 році земельну ділянку в с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області площею 6 соток. Зважаючи на те, що зазначене майно є спільним сумісним майном подружжя, представник позивача просить суд визнати за позивачем право власності на ? частину автомобіля марки Hyunday Tucson (д.н.з. НОМЕР_1), машиномісця площею 13,9 кв. м. вартістю 158 484,48 грн. за адресою: АДРЕСА_2 та земельної ділянки в с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області площею 6 соток.

Позов було подано до Солом»янського районного суду та 11.05.2017 відповідною ухвалою справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя направлено до Шевченківського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю.

25.10.2017 р. представником ОСОБА_3 подано зустрічний позов до ОСОБА_1, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі - продажу в частині покупця, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя.

Вимоги зустрічного позову, мотивовано наступним. Створивши сім»ю сторони вирішили придбати власне майно, у якому в подальшому будуть проживати разом. Зібравши певну суму було прийнято рішення інвестувати грошові кошти у будівництво житлового будинку, що в подальшому отримав поштову адресу: АДРЕСА_1. Перед оформленням інвестиційного договору відповідач ОСОБА_1 попросила оформити договір і як наслідок право власності на квартиру на свого дідуся ОСОБА_6, оскільки позивач є підприємцем і відповідає усім своїм майном по зобов»язанням. 14.05.2012 р. між ОСОБА_6 та ТОВ «Компанія з управління активами «Інвест-Консалтинг», що діяло в інтересах Пайового закритого не диверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Пегас»було укладено інвестиційний договір № Т3/КО75/1, предметом якого була інвестиційна участь ОСОБА_6 у будівництві будинку. За умовами договору Товариство взяло на себе обов»язок передати відповідачу у власність квартиру АДРЕСА_1 після сплати її вартості - 939 066,69 грн. Довідкою від 11.10.2013 р. ТОВ «КУА «Інвест-Консалтинг» підтвердило, що ОСОБА_6 повністю виконав умови договору. Право власності відповідача було зареєстровано у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно. Проте, оплата за квартиру здійснювалась виключно за рахунок коштів ОСОБА_3 ОСОБА_6 1930 року народження, пенсіонер, отримує дохід у вигляді пенсійних виплаті додаткових джерел доходу немає і не міг собі дозволити придбати квартиру. З іншого боку позивач ОСОБА_3 є підприємцем і його дохід дозволяв інвестувати гроші у нерухомість. Після оформлення квартири, позивач сплачував комунальні платежі, що свідчить про відсутність у ОСОБА_6 заінтересованості у нерухомому майні. Зважаючи на вищенаведене, представник ОСОБА_3 просить визнати договір купівлі - продажу квартири від 11.10.2013 р. в частині покупця недійсним; визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру АДРЕСА_1 , придбану за договором купівлі - продажу квартири від 11.10.2013 р.; здійснити поділ спільного майна подружжя наступним чином: визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_3 право власності на машиномісце, загальною площею 13,9 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_4, що розташована за адресою: АДРЕСА_3.

06.03.2018 року в судовому засіданні у зв»язку із набранням чинності змін до ЦПК України, вирішено питання з огляду на приписи ст.ст. 19,274 ЦПК України, про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

06.03.2018 р. від представника ОСОБА_1 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. Представник зазначив, що майном, яке підлягає поділу є машиномісце та земельна ділянка. Квартира належить на праві власності ОСОБА_6 і не входить до складу спільного майна подружжя, оскільки придбавалась третьою особою, внески сплачувались саме ОСОБА_6 Позивач ОСОБА_3 не має жодного відношення до зазначеного нерухомого майна.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав вимоги первісного позову, просив задовольнити та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

ОСОБА_3, його представник просили задовольнити вимоги зустрічного позову, відмовивши при цьому в задоволенні зустрічного позову.

Відповідач ОСОБА_6. в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Заяв та клопотань від нього в адресу суду не надходило.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази та надавши їм оцінку суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню частково, в той час як зустрічний позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.01.2005 р. по 20.08.2015 р.

Шлюб, як вбачається з матеріалів справи (копія 10 сторінки паспорту позивача за первісним позовом) було розірвано на підставі рішення Солом»янського районного суду м. Києва.

Як свідчать матеріали справи, і це не заперечується учасниками процесу ОСОБА_1 змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 та ім»я з ОСОБА_1 на ОСОБА_1.

В судовому засіданні встановлено і визнано відповідачем за первісним позовом ОСОБА_3, що під час перебування у шлюбі подружжям було придбано наступне майно: земельна ділянка площею 0,0738 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі - продажу від 29.06.2010 р.; машиномісце загальною площею 13,9 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі - продажу машиномісця від 19.09.2014 р.

При цьому, як свідчать матеріали справи, за договором купівлі-продажу земельної ділянки, її власниками (загальна площа 0,1476 га) є ОСОБА_3 та ОСОБА_12 в рівних частках. Продаж земельної ділянки вчинено за 229 680,00 грн.

На підставі зазначеного договору ОСОБА_3 отримав Держаний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0738 га, копія якого наявна в матеріалах справи.

Договір купівлі - продажу машиномісця було вчинено ОСОБА_3 за суму у розмірі 158 484,48 грн.

За приписами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п. 23, 24 постанови пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Представник позивача за первісним позовом вказує на те, що спільним майном подружжя є автомобіль марки Hyunday Tucson (д.н.з. НОМЕР_1).

З іншого боку позивач за зустрічним позовом та його представник зазначають, що квартира АДРЕСА_1 має бути визнано спільним майном, подружжя, як таке, що придбане за кошти ОСОБА_3

За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Так, матеріали справи не містять будь - яких відомостей про те, що зазначений представником ОСОБА_1 автомобіль є власністю подружжя, придбавався чоловіком або дружиною під час шлюбу.

З іншого боку, представником ОСОБА_3 надано докази, які свідчать про те, що 14.05.2012 р. між ОСОБА_6 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Інвест-Консалтинг», що діяло за рахунок та в інтересах Пайового закритого не диверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Пегас» було укладено інвестиційний договір № ТЗ/К075/1, предметом якого є інвестиційна участь інвестора (ОСОБА_6.) у будівництві будинку по АДРЕСА_4. Об»єкт - житлова квартира в будинку АДРЕСА_4, поверх 13 кількість кімнат 2, загальна проектна площа 75,69 кв.м.

В подальшому, як свідчать матеріали справи, 11.10.2013 р. між сторонами укладався додатковий договір № 1 до Інвестиційного договору № ТЗ/К075/1 від 14.05.2012 р.

11.10.2013 р. між ТОВ «Компанія з управління активами «Інвест-Консалтинг» ,т що діє за рахунок та в інтересах пайового закритого не диверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Пегас» та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі - продажу квартири відповідно до якого Товариство здійснило продаж, а відповідач ОСОБА_6 придбав у власність квартиру АДРЕСА_1.

Представник ОСОБА_3 вказує на те, що ОСОБА_6 є дідусем ОСОБА_1, пенсіонер, який не мав змоги і можливості проінвестувати нерухоме майно. Платежі за договором здійснювались ОСОБА_3

Так, матеріали справи містять інформацію про те, що ОСОБА_3 протягом 2010-2011 року отримував дохід як суб»єкт підприємницької діяльності.

Представником позивача за зустрічним позовом надано копію паспорта ОСОБА_6, з якого вбачається, що останній народився ІНФОРМАЦІЯ_3, а отже є особою пенсійного віку.

Також до матеріалів справи долучено копії квитанцій по сплаті комунальних послуг ОСОБА_3 та квитанції по сплаті ОСОБА_6 платежів за інвестиційним договором.

Підставою недійсності правочину, відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При цього положеннями ст. 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності ін6ших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений без включення до нього недійсної частини.

Таким чином, з огляду на приписи чинного законодавства України, мають бути беззаперечні докази, які свідчать про наявність обставин, з якими законодавець передбачає можливість визнання угоди недійсною повністю або в частині.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до ст. 79 ЦПК України.

В свою чергу положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Крім того, ч. 6 ст. 81 ЦПК України зазначає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, надані представником позивача за зустрічним позовом докази не дають суду можливості зробити беззаперечний висновок про те, що покупцем квартири є ОСОБА_3

Сам по собі факт того, що сторона договору (покупець) є пенсіонером, а ОСОБА_3 займається підприємницькою діяльністю не свідчить про недійсність договору купівлі - продажу квартири в частині покупця.

Так само як не може бути покладена в основу рішення щодо визнання недійсним договору в частині покупця твердження сторони позивача за зустрічним позовом про те, що ОСОБА_3 здійснював плату за комунальні послуги, з огляду на те. що надані квитанції не містять в собі ідентифікуючих ознак помешкання за які такі платежі проводились.

З іншого боку квитанції щодо здійснення платежів на виконання інвестиційного договору свідчать, за відсутності доказів зворотного, що такі платежі здійснювались саме стороною договору - ОСОБА_6

Беручи до уваги все вищенаведене, з огляду на надані сторонами доказами, суд приходить до висновку, що представником ОСОБА_1 не доведено наявність спільного сумісного майна - автомобіля марки Hyunday Tucson (д.н.з. НОМЕР_1), а позивачем за зустрічним позовом та його представником не доведено недійсності договору купівлі - продажу квартири в частині покупця та можливості визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя.

Таким чином, зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, майном, що є спільним сумісним в розумінні положень Сімейного кодексу України, є машиномісце площею 13,9 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та земельна ділянка загальною площею 0,0738 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3.

За положеннями ст. 61 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, відповідно до ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що зважаючи на положення ст. 70 СК України, позовні вимоги первісного позову підлягають задоволенню в частині поділу майна, яке є спільним сумісним майном подружжя.

В частині ж поділу автомобіля марки Hyunday Tucson (д.н.з. НОМЕР_1), а також вимоги зустрічного позову ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, вимогами якої передбачено, що судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5,11-13,76-81,141,279, 352,354 ЦПК України, ст.ст. 60,61,70 СК України, ст.ст. 203,215,217 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна набутого у шлюбі задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) право власності на:

? частину машиномісця площею 13,9 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2;

? частину земельної ділянки, загальною площею 0,0738 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3.

В порядку поділу майна визнати за ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3) право власності на:

? частину машиномісця площею 13,9 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2;

? частину земельної ділянки, загальною площею 0,0738 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі - продажу в частині покупця, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя залишити без задоволення

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 1585 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: