ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/4575/17
Провадження № 22-ц/4820/233/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Спірідонової Т.В., Ярмолюка О.І.,

секретарі судового засідання Кошельник В.М., Журбіцький В.О.

за участю учасників справи: апелянта ОСОБА_4, його представника адвоката ОСОБА_5, представників позивача ОСОБА_6, та адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 серпня 2018 року (суддя Продан Б.Г.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних за несвоєчасне виконання рішення суду,

в с т а н о в и в :

У березні 2017 року ОСОБА_8, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 4 листопада 2014 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 47446 грн. 33 коп. та судовий збір в сумі 474 грн. 46 коп.

Грошові кошти відповідач повертав частками більше 2-х років, повернув не в повному обсязі, що призвело до знецінення коштів, які присуджено позивачу рішенням суду, як мінімум на індекс інфляції, а також здешевлення купівельної вартості тих коштів.

У зв'язку з цим позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість за несвоєчасне виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 4 листопада 2014 року, що станом на 1 лютого 2017 року складає 34 787 грн. 94 коп., з яких: 30 834 грн. 99 коп. - сума нарахувань по індексу інфляції; 3 952 грн. 95 коп. - нарахування 3-х процентів річних від простроченої суми, а також понесені нею судові витрати.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 серпня 2018 року позовну заяву задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 29 918 грн. 21 коп. індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, 2 849 грн. 34 коп. три проценти річних від простроченої суми, а всього 32 767 грн. 55 коп. та 640 грн. судових витрат.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_8 19 323 грн. індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, 1 376 грн. три проценти річних від простроченої суми, а всього 19 323 грн. та 640 грн. судових витрат.

Вважає, що вказане рішення прийнято з порушенням норм матеріального права та має бути скасовано. На думку апелянта, судом першої інстанції допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими.

Посилається на те, що наведений позивачем розрахунок заборгованості та розрахунок сум заборгованості, яку стягнуто рішенням суду, не відповідає обставинам справи, та не міг бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ, оскільки:

- заборгованість розрахована з 22 травня 2013 року, тоді як просять стягнути заборгованість за невиконання рішення суду від 4 листопада 2014 року;

- не встановлений та не визначений судом строк, з якого починається невиконання відповідачем грошового зобов'язання, визначеного судом в рішенні від 4 листопада 2014 року;

- судом неправомірно взято до уваги розмір заборгованості в сумі 47 920 грн. 79 коп., хоча за рішенням суду сума заборгованості складала 47 446 грн. 33 коп.

Як позивач, так і суд не знайшли підтвердження збільшенню суми заборгованості на 474 грн. 46 коп., яка зазначена в розрахунку станом на 4 листопада 2014 року. Таким чином, суд, застосувавши строк позовної давності, фактично відкинув суми, які не вписувались в строк позовної давності, але які були обраховані із збільшеної (не підтвердженої) суми заборгованості. Тому, враховуючи, що обов'язок виконання рішення суду від 4 листопада 2014 року виник в ОСОБА_4 26 січня 2015 року, то відповідно, неустойка мала розраховуватись саме з цієї дати.

Апелянт вважає, що позов має бути задоволений наступним чином:

- нарахування по індексу інфляції на суму 19 323 грн.;

- 3% річних на суму 1376 грн., а всього 20 699 грн. Розрахунок додає.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 листопада 2014 року, яке набрало законної сили 30 грудня 2014 року, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 47 446 грн. 33 коп. та судовий збір в сумі 474 грн. 46 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а. с. 12).

Вказаним судовим рішенням було встановлено, що 19 грудня 2011 року позивач уповноважила відповідача придбати на її ім'я транспортний засіб з-за кордону та доставити його за місцем її проживання. Останній отримав від ОСОБА_8 кошти в сумі 13550 доларів США. 21 травня 2013 року ОСОБА_4 повернув їй кошти лише в сумі 9500 доларів США, а решту суми так і не повернув.

Частково задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідач не виконав зобов'язання по сплаті боргу та за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 листопада 2014 року в повному обсязі, а тому вирішив, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат за період прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми.

Вимогу позивача про стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних, нарахованих окремо на встановлену у судовому рішенні суму боргу за період невиконання грошового зобов'язання суд визнав правомірною та обґрунтованою.

Однак, суд взяв до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості частково і зробив висновок, що розрахувати суму слід із 1 березня 2014 року, застосувавши строк позовної давності, оскільки позивач звернулась із позовом до суду 6 березня 2017 року, тому стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 29 918 грн. 21 коп. індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Із розрахунком суми нарахувань по індексу інфляції та 3% річних, наданим позивачем, суд погодився частково, за наведених вище підстав стягнув 2849 грн. 34 коп.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільні права та обов'язки, відповідно до ст. 11 ЦК України, виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, у випадках встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, зокрема щодо зобов'язання відповідача повернути позивачу суму попередньої оплати за недопоставлений у строк товар. У зв'язку з цим до боржника, який прострочив виконання такого зобов'язання, можуть застосовуватися наслідки, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України (Постанова Верховного Суду України від 5 грудня 2011 року у справі № 3-125гс11).

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зазначені обставини підтверджуються і правовою позицією Верховного Суду України. (Постанова Верховного Суду України від 20 грудня 2010 року у справі № 3-57гс10, Постанова Верховного Суду України від 4 липня 2011 року у справі № 3-65гс11, Постанова Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року у справі № 3-73гс11, Постанова Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 3-89гс11, Постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2011 року у справі № 3-11гс11).

Підстави припинення зобов`язання передбачені ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року, за змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК України, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Посилання апелянта, що наведений позивачем розрахунок заборгованості, яку стягнуто рішенням суду, не відповідає обставинам справи, та не міг бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ, є необґрунтованим.

Позивач зазначив, що заборгованість виникла внаслідок неповернення коштів відповідачем та внаслідок невиконання ним рішення суду. Визначаючи суми нарахувань по індексу інфляції та 3-х процентів річних від простроченої суми позивач послався на лист Державного комітету статистики від 13 лютого 2009 року №11/1-5/73. З зазначеним погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Не може бути підставою для скасування рішення суду посилання апелянта, що неустойка мала розраховуватись з 26 січня 2015 року, з часу набрання рішенням суду від 4 листопада 2014 року законної сили. Позивач у своєму позові зазначив, що заборгованість виникла внаслідок неповернення коштів боржником на невиконання ним рішення суду. Позивачем та судом визначено, що боржник повернув частину коштів 21 травня 2013 року. З цього часу позивач визначив заборгованість і провів розрахунок. З часу винесення рішення суду позивач включив у заборгованість суму 474 грн.46 коп. судовий збір визначений судом.

Посилання апелянта, що позов має бути задоволений, додав розрахунок, на суму 19 323 грн. - нарахування по індексу інфляції та на 1376 грн.- 3% річних, а всього на 20 699 грн., судом відхиляється. Зазначений розрахунок визначений за менший термін, з 1 лютого 2015 року, що не відповідає заборгованості. Крім того, погашення заборгованості відбувалось нерівномірно, не кожного місяця, в окремі місяці двічі, що не відображено в розрахунку відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 17 грудня 2018 року.

Судді А.В. Купельський

Т.В. Спірідонова

О.І. Ярмолюк