Провадження № 2/761/971/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Вольда М.А.

представника відповідача: Ферштейн А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в місті Києві в приміщенні зали суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в м.Києві, Казначейської служба України про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в м. Києві (далі - відповідач 1), Головного Управління Державної казначейської служби України у м. Києві (далі - відповідач 2) про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа 752/8718/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про правові наслідки порушення зобов'язання.

31 серпня 2015 року Голосіївський районний суд м. Києва (суддя Чередниченко Н.П.) своєю ухвалою зупинила провадження до прийняття рішення в кримінальному провадженні № 0000218 від 08 липня 2015 року за частиною першою статті 358 КК України відносно ОСОБА_3

Позивач впевнений, що між ним та ОСОБА_4 склалися виключно цивільно-правові відносини. Тому ОСОБА_3 неодноразово звертався до слідчого СВ Голосіївського ГУ НП України в м. Києві ОСОБА_8 на предмет закінчення досудового розслідування за кримінальним провадженням № 0000218 від 08 липня 2015 року за частиною першою статті 358 КК України відносно ОСОБА_3, а також проведення процесуальних дій.

Позивач звернувся про скоєння кримінального правопорушення слідчим ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого вимогами статті 367 КК України до Київської місцевої прокуратури № 1. Ухвалою слідчого судді від 21.03.2017 року у справі №752/5325/17 зобов'язано посадових осіб Київської місцевої прокуратури № 1 внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви позивача.

Позивач вважає, що йому такими діями завдано моральну шкоду, адже йому тривалий час доводилося захищати свої порушені права, в тому числі тривалий час оскаржувати бездіяльність слідчого ОСОБА_8., а саме через не проведення ним жодної процесуальної дії, необхідністю доводити свої права та виходячи із конкретних обставин справи і наслідків, що наступили для позивача. Так, як позивач зазнав певних душевних страждань внаслідок незаконних дій та бездіяльності посадових та службових осіб, а тому вважає, що розмір компенсації за завдану моральну шкоду у розмірі 500000 гривень є цілком справедливим. Ця компенсація, на думку позивача, підлягає стягуванню з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача 2 вказує на те, що в ухвалі слідчого судді від 21.03.2017 року у справі №752/5325/17 не було встановлено факту незаконності рішення правоохоронних органів або дії чи бездіяльності такого органу. Окрім того, до позовної заяви позивачем не долучено жодних доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди, а також причинно-наслідкового зв'язку між такими обставинами та протиправними діями відповідачів, як і не наведено, з чого позивач виходить при визначенні розміру моральної шкоди. А тому, на думку представника відповідача 2 позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У запереченнях на позовну заяву представник відповідача 1 зазначає, що нею заперечується позовні вимоги, з огляду на те, що на даний час триває досудове розслідування, а відтак відсутні підстави для відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства. Окрім того, повідомила, що позивачу при досудовому розслідуванні згаданого ним кримінального провадження підозра не оголошувалась. Відтак, відсутні підстави відшкодування шкоди позивачу оскільки органами досудового розслідування не булу заподіяно йому шкоди і з огляду на це, позов є безпідставним та необгрунтованим.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача 2 в судовому засідання заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві.

Представник відповідача 1 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в запереченнях, що долучені до матеріалів справи, міститься прохання, у разі відсутності представника, проводити розгляд справи за без його участі, при цьому, врахувати заперечення, надані суду.

Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 07.12.2017 року відкрито провадження у даній справі.

Як відомо, 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В свою чергу, як передбачено ч.2 ст. 19 та п.4 ч.2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження.

Протокольною ухвалою суду від 19.03.2018 року призначено підготовче судове засідання по даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 19.03.2018 року відкладено проведення підготовчого судового засідання, замінено неналежного відповідача 2 Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві на належного відповідача Державну казначейську службу та ухвалено викликати та допитати в якості свідка в судовому засіданні слідчого Голосіївського УП ГУ НП у м.Києві ОСОБА_8

Проте, у призначений судом час вказаний свідок не з'явився.

У разі неявки в судове засідання свідка, експерта, спеціаліста, перекладача суд заслуховує думку учасників справи про можливість розгляду справи за відсутності свідка, експерта, спеціаліста, перекладача, які не з'явилися, та постановляє ухвалу про продовження судового розгляду або про відкладення розгляду справи. Одночасно суд вирішує питання про відповідальність особи, яка не з'явилася (ст. 224 ЦПК України).

Враховуючи думку учасників справи, суд постановив ухвалу про продовження судового розгляду.

Суд, у порядку загального позовного провадження з повідомлення (викликом) у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що листом начальника СВ Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві капітана поліції Серебряк С.В. від 28.03.2017 року №М-643/125/47/03-17 позивача повідомлено про те, що слідчим відділом Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000218 від 08.07.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч.1 КК України. Наразі продовжується досудове розслідування, проводяться оперативно-розшукові та слідчі заходи, спрямовані на встановлення обставин правопорушення, ймовірних свідків чи очевидців, водночас поки встановити суб'єкт та, відповідно, суб'єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч. 1 КК України не виявляється можливим (а.с. 8).

В той же час, ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва Чередніченко Н.П. у справі №752/5325/17 зобов'язано посадових осіб Київської місцевої прокуратури № 1 внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви ОСОБА_3 що слідчого СВ Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві в кримінальному провадженні №0000218, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 367 КК України у відповідності до вимог ст. 214 КПК України (а.с. 5-7).

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Як передбачено ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування,прокуратури і суду», відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність" , "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Сторони під час розгляду справи не заперечували те, що у провадженні Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000218 від 08.07.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч.1 КК України.

Позивач вважає, що розслідування вказаного кримінальне провадження проводиться відносно нього. Проте, такі твердження спростовуються матеріалами справи, а саме, вказаним вище листом начальника СВ Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві капітана поліції Серебряк С.В. від 28.03.2017 року, в якому зазначено про проведення досудового розслідування та не встановлення суб'єкта та суб'єктивну сторону злочину.

Інших доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем не надано.

Таким чином, позивачем не доведено, що даним кримінальним провадженням порушуються його права, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, дане кримінальне провадження не здійснюється відносно нього, а твердження позивача, що у зв'язку його існуванням зупинено провадження у цивільній справі за позовом про правові наслідки порушення зобов'язання, є необґрунтованим, оскільки, позивачем не надано доказів існування такої цивільної справи у провадження суду. Проте, навіть за таких обставин, суд не може брати до уваги твердження позивача про порушення його прав у даному випадку, оскільки, законом передбачена можливість зупинення провадження у справі, а позивачем не доведено, що таке зупинення порушує його права.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_3 вказує, що діями слідчого ОСОБА_8. порушені його права, які йому тривалий час доводиться захищати. При цьому вказує на неодноразові звернення до слідчого на предмет закінчення досудового розслідування та проведення процесуальних дій, при цьому, таким доказів не надає.

Статтею 2 КПК України визначені завдання кримінального провадження, серед яких є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При цьому, п. 3 ст. 3 КПК України передбачає, що досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Ч. 1, 5 ст. 40 КПК України визначено, що слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов'язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

При цьому, позивачем не надано доказів звернення до слідчого та інформацію про результати розгляд чи не розгляд таких звернень, що позбавляє суд дійти висновку про порушення прав позивача.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування,прокуратури і суду» закріплена, серед інших, можливість відшкодування моральної шкоди.

При цьому, п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди як спосіб захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав . Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови).

В даному випадку позивач не довів незаконність дій відповідачів, які спричинили моральну шкоду, причинно-наслідковий зв'язок між завданою позивачу шкодою та діями з боку відповідачів, які це спричинили. Крім того, позивачем не надано жодних доказів завдання йому моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Крім того, законодавством не передбачено відшкодування шкоди, що завдана громадянинові внаслідок існування кримінального провадження.

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Приписами ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наявних у справі матеріалів, в яких відсутні докази неправомірності дій відповідачів та враховуючи те, що позивачем не надано доказів щодо завдання йому моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, крім того, Законом України Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування,прокуратури і суду» не передбачено відшкодування шкоди, що завдана громадянинові внаслідок існування кримінального провадження, позов про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 1167, 1175 ЦК України, ст.ст. 2, 3, 40 КПК України, ст.ст. 3-5,12-13, 19, 76-92, 95, 187, 211, 223, 258-259, 264-265, 268, 272-275, 279, 352, 354-355, п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ, п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, ст.ст. 32, 185, 300, 326 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування,прокуратури і суду», Постановою Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в м.Києві, Казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Андрій Анатолійович Осаулов

Повний текст виготовлено 27.08.2018 року.