Справа № 128/1896/18
УХВАЛА

29 серпня 2018 року м.Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко О.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації до ОСОБА_2 про повернення надмірно виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг,-

ВСТАНОВИВ:

17.07.2018 до Вінницького районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації до ОСОБА_2 про повернення надмірно виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, справа № 128/1896/18, якою позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 кошти в сумі 6798 (шість тисяч сімсот дев'яносто вісім) грн. 25 коп., як таких, що виплачені з Державного бюджету у вигляді тимчасової державної допомоги на користь управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації на рахунок 6956, МФО 820172, код 03191928, в призначенні платежу вказати: зайво отримані кошти; Прізвище. Ім'я, По батькові, які в подальшому будуть перераховані до державного бюджету.

Разом з позовною заявою 17.07.2018 року позивачем подано клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке обгрунтовано тим, що ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації є неспроможним сплатити судовий збір внаслідок свого майнового стану, а саме в зв'язку з відсутністю у затвердженому кошторисі управління на 2018 рік коштів для сплати судового збору.

19.07.2018 року ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації, відмовлено та вищезазначена позовна заява залишена без руху, для сплати судового збору позивачем.

16.08.2018 року, через канцелярію суду позивачем подано заяву про усунення недоліків, з якої вбачається, що ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації не має права знімати кошти з інших рахунків оскільки розподіл коштів за напрямками проводиться відповідно до затверджених в установленому порядку кошторисів. Виплата бюджетних коштів з інших рахунків є грубим порушенням бюджетного законодавства та тягне за собою відповідальність посадових осіб згідно ст. 164-12 КпАПУ, ст.210 КК України.

Вказує, щовиконати вимоги ухвали щодо сплати судового збору управління у вказаний термін не може, в зв'язку з відсутності фінансування з державного бюджету.

Зазначає, що відповідно до кошторисних призначень на 2018 рік за КПКВК 7721010 «Здійснення виконавчої влади у Вінницькій області» по КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» виділено лише 300 грн., тому сплатити судовий збір в сумі 1762,00 грн. немає можливості. (Довідка про кошторисне призначення на 2018 рік управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації знаходиться в матеріалах справи)

Вказує, що ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації є органом виконавчої влади, фінансування якого здійснюється лише з державного бюджету, є неприбутковою організацією та майновий стан не дозволяє можливості сплатити повністю чи навіть частково судовий збір.

Дослідивши заяву позивача про усунення недоліків, судом встановлено, що станом на 29.08.2018 року позивачем недоліки позовної заяви не усунуті.

Згідно ч.3 ст.185 ЦПК якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи що станом на 29.08.2018 року позивачем не усунуто недоліки зазначені в ухвалі Вінницького районного суду Вінницької області від 19.07.2018 року, а саме не сплачено судовий збір за даним позовом у розмірі 1 762 гривень; при цьому ухвалою суду від 19.07.2018 року у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору відмовлено, суд вважає за необхідне вважати неподаною позовну заяву ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації до ОСОБА_3 про стягнення сум сплаченої тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів та її слід повернути позивачу.

При цьому, при винесені даного процесуального рішення суд бере до уваги, що законодавче закріплення судових витрат має на меті: по-перше, відшкодування державі витрат, понесених на утримання судової системи і забезпечення її діяльності (саме у цьому проявляється компенсаційна функція інституту судових витрат), по-друге: покладає певні витрати на тих, хто звертається до суду за захистом, що покликано дисциплінувати фізичних та юридичних осіб від подання до суду необґрунтованих заяв та клопотань, забезпечуючи таким чином також процесуальну економію.

У пункті 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), було зазначено, що «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави .

Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обовязків», пункт 1 статті 6 залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотриманням вимог Конвенції залишається за Судом («Голдер проти Сполученого Королівства» і «Z та інші проти Сполученого Королівства», рішення суду, цитовані вище, так само; «Ейрі проти Ірландії» (Airey v. Ireland), рішення від 9 жовтня 1979 року) .

Так, зокрема, законодавець у статті 8 Закону «Про судовий збір» закріпив норму відповідно до якої, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сімї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена;

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоровю.

Таким чином, держава визначилась із засобом, який може використовуватись для доступу до суду шляхом подачі позову без оплати його судовим збором.

Разом з цим, підставою для вчинення судом зазначених у цій нормі дій є врахування ним майнового стану сторони. Обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону.

Визначальним чинником, який дає підстави для застосування статті 8 законодавець повязав із поняттям «майнового стану сторони».

Однак, в такій реакції поняття «майнового стану сторони» є оціночним в кожній окремій справі.

При цьому, оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Керуючись ч.3 ст.185 ЦПК , суддя -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації до ОСОБА_2 про повернення надмірно виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, -вважати неподаною та повернути її позивачеві, разом із доданим до неї документами.

Розяснити позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Вінницької області або через Вінницькій районний суд Вінницької області.

Суддя: