Справа № 464/6368/17
пр.№ 2/464/291/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.08.2018 року м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Рудакова І. П.,

за участю секретаря судового засідання Захарчук О. Ю.,

справа № 464/6368/17,

учасники справи:

позивач Департамент патрульної поліції Національної поліції України,

відповідач інспектор взводу по обслуговуванню доріг державного значення 3 батальону управління патрульної поліції у м. Львові Департементу патрульної поліції Тищук Д. П. з`явився,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до інспектора взводу по обслуговуванню доріг державного значення 3 батальону управління патрульної поліції у м. Львові Департементу патрульної поліції Тищук Дмитра Петровича про відшкодування матеріальної шкоди,

за участю представників учасників справи: представник позивача ОСОБА_1 , представник відповідача ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

у вересні 2017 року позивач Департамент патрульної поліції Національної поліції України (далі ДПП НПУ) звернувся в суд із позовом до працівника ОСОБА_3 , у якому просить стягнути з відповідача на їх користь матеріальну шкоду у розмірі 47354,51 грн заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову покликається на те, що з відповідач працює у позивача на посаді лейтинант поліції. 06.02.2017 при виконанні службових обов`язків керував автомобілем, який перебуває у власності позивача та наказом останнього був закріплений за відповідачем, здійснив дорожньо-транспортну пригоду. Постановою суду його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. В результаті такої пригоди автомобіль позивача отримав технічні пошкодження. Відповідно до висновку експертного дослідження визначено розмір матеріального збитку, що становить спірну суму. У відповідності до ст. ст. 130, 138, 134 КЗпП та ст. ст. 22, 1166 ЦК України, просить позов задовольнити. Вирішити питання розподілу судових витрат. У вступному слові представник позивача надав пояснення аналогічні змісту викладених у позовній заяві.

21 травня 2018 року відповідачем подано відзив, який містить заперечення на позов, наступного змісту. У спеціальних законодавчих актах, які регулюють діяльність національної поліції, не містить положень про матеріальну відповідальність працівників. Відтак, на працівників національної поліції поширюються норми трудового законодавства. Посилання на ст. ст. 22, 1166 ЦК України є помилковим, оскільки норми цих статтей регулюють цивільні правовідносини, які виникають при самовільному використанні працівником транспортного засобу підприємства. Вважає, що відсутні підстави повної матеріальної відповідальності та не доведено розмір шкоди. У відповідності до ст. ст. 130, 134 КЗпП працівник може нести матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків у розмір прямої дійсної шкоди за певних умов, зокрема що майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами. Вважає, що наказ про закріплення транспортного засобу не є разовим документом. Попри те покликається, що висновок експертного дослідження не є належним доказом відображає розміру прямої дійсної шкоди. Доказів щодо понесення витрат на ремонт ушкодженого автомобіля позивачем не подано. Всі ці заперечення обґрунтовують обставини, за наявності яких необхідно відмовити у позові повністю. У вступному слові представник відповідача надав аналогічні пояснення щодо заперечення предмету спору.

23 жовтня 2017 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.

Надалі, судові засідання відкладались з поважних причин, про що містяться відомості у матеріалах справи.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги повністю. Підтримав пояснення надані у вступному слові. Просить позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову з підстав наведених у вступному слові. Просить у позові відмовити за безпідставністю.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд прийшов наступного.

Суд установив, 06 лютого 2017 року постановою Сихівського районного суду м. Львова інспектора патрульної поліції м. Львова Тищук Дмитра Петровича визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Судове рішення набрало законної сили 06.03.2017. З тексту постанови вбачається, що ОСОБА_3 23 листопада 2016 року о 07 год. 50 хв. на автодорозі М-06 Київ-Чоп 527км+280м, керуючи автомобілем марки «HYUNDAI SONATA» д.н.з. НОМЕР_1 , порушуючи вимоги п.п. 2.3б, 13.3 Правил дорожнього руху України, під час об`їзду перешкоди, а саме автомобіля, що рухався в попутному напрямку, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення з даним автомобілем, спричинивши транспортним засобам технічні пошкодження. Таким чином, оскільки ця ДТП відбулась з вини водія ОСОБА_3 , що підтверджено постановою Сихівського районного суду м.Львова, авідтак, така обставина у відповідності до ч.6 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

На момент вчинення ДТП та на теперішній час відповідач ОСОБА_3 працює у позивача. Дана обставина визнана представниками сторін у судовому засіданні, а відтак приймається судом до уваги, як така, що не підлягає доказуванню у відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України.
Разом із тим, пошкоджений транспортний засіб був закріплений, зокрема за працівником ОСОБА_3 , що підтверджено наказом департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 31 січня 2017 року № 475 «Про внесення змін до наказу» /арк. спр. 22-26/.
За наведених обставин суд визнає, що відповідач перебуває з позивачем у трудових правовідносинах, як робітник (працівник) з роботодавцем.
Таким чином, між сторонами склались спірні правовідносини щодо відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням службового автомобіля.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює діяльність національної поліції є Закону України «Про національну поліцію». Однак, у такому Закону відсутня норма щодо матеріальної відповідальності поліцейських, відшкодування матеріальної відповідальності заподіяної поліцейським, а тому суд приходить висновку, що на відповідача поширюється трудове право, а відтак, необхідно керуватися Кодексом законів про працю України.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 130 Кодексу законів про працю України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.
Таком чином з аналізу вказаної норми, суб`єктом матеріальної відповідальності може бути лише працівник, який знаходиться в трудових правовідносинах з підприємством, установою, організацією і заподіяв матеріальну шкоду внаслідок невиконання чи неналежного виконання трудових обов`язків, покладених на нього трудовими договором.
Згідно з ч.1 ст. 132 цього Кодексу за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 134 Кодексу законів про працю України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.
Суд враховує те, що шкода майну позивача була завдана відповідачем під час виконання ним своїх службових обов`язків, а саме під час безпосереднього керування транспортним засобом.
Разом із тим, суд встановив, що відповідачем пошкоджений транспортний засіб не був отриманий під будь-який звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.
Таким чином, суд критично оцінює аргументи позивача, що наказ від 31.07.2017, яким закріплено автомобіль, зокрема за відповідачем, є разовим документом у відповідності до п. 2 ч.1 ст. 134 КЗпП України.
Висновком експертного дослідження № 9/7 від 05.04.2017, проведеного експертом Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичним центром за результатами автотоварознавчого дослідження автомобіля марки «HYUNDAI SONATA» д.н.з. НОМЕР_1 , до якого додатком № 2 додано ремонтну калькуляцію № 2017/13 вартість ремонту становить 47354,51 грн. /арк. спр. 16/. Дану суму позивач вважає прямою дійсною шкодою.
Щодо поняття «прямої дійсної шкоди», за яку несуть працівники відповідальність у повному обсязі, яке міститься у статті 132 КЗПП України, Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29.12.1992 № 14 роз`яснив, що: «Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.
Таким чином, суд приходить переконання, що вказаний висновок не підтверджує фактично понесених витрат позивачем по ремонту пошкодженого автомобіля, а лише містить орієнтовні зведені дані по розрахунку вартості робіт та матеріалів, які розраховані у загальних кількостях та без будь-яких даних по фактично затрачених роботах та матеріалах /арк. спр. 15, 16/. Відтак, суд з цих підстав відхиляє висновок експертного дослідження щодо розміру заподіяної шкоди.
Отже, суд прийшов висновку, що позивачем не доведено у відповідності до ст. ст. 79-81 ЦПК України прямої дійсної шкоди, а відтак відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин ст. 134 КЗпП України.
Тому, аргументи відповідача з цього питання суд приймає до уваги, та з тих же підстав відхиляє аргументи позивача, що наведені у позовних матеріалах.
Щодо застосування позивачем загальної підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, що визначені ст. ст. 22, 1166 ЦК України, суд вважає помилковим, оскільки шкоду, яка була завдана позивачу, було спричинено фізичною особою, яка перебуває з ним у трудових правовідносинах (тобто її працівником) під час виконання останнім своїх службових завдань, внаслідок використання цим працівником джерела підвищеної небезпеки, яким у даному конкретному випадку є службовий автомобіля «Hyundai Sonata», номерний знак НОМЕР_1 , якому було заподіяно пошкодження.
Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми,які містяться у статтях 130, 132, 134 Кодексу законів про працю України на які вірно посилався відповідач у відзиві на позов та не застосовує ст. ст. 22, 1166 ЦК України на які покликався позивач у позовній заяві.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, то судові витрати понесені Департаментом патрульної поліції підлягають віднесенню на сторону позивача, а судові витрати, понесені відповідачем ОСОБА_3 , компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 259, 265, 273, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

у позові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до інспектора взводу по обслуговуванню доріг державного значення 3 батальону управління патрульної поліції у м. Львові Департементу патрульної поліції Тищук Дмитра Петровича про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 47354,51 грн відмовити.

Судові витрати, понесені відповідачем ОСОБА_3 , компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач Департамент патрульної поліції Національної поліції України, місце знаходження місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок № 3, ;

відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКППФО НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 03 вересня 2018 року.

Суддя І. П. Рудаков