АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2018 року місто Київ.

Справа № 752/12662/18

Апеляційне провадження № 22-ц/796/7504/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Желепи О.В.,

суддів: Іванченко М.М., Рубан С.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 25 червня 2018 року (у складі судді Колдіної О.О.) про відмову у видачі судового наказу в справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заробітної плати з Приватного акціонерного товариства «АСК «ІНГО Україна» (інформація про час постановлення ухвали та дату складання повного тексту ухвали відсутня), -

ВСТАНОВИВ:

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Відповідно до ч. 2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10, 14,19, 37-40 ч.1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. (Ухвала про відмову у видачі судового наказу зазначена в п.1 ч.1 ст. 353 ЦПК України.)

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Приватного акціонерного товариства «АСК «ІНГО Україна» суми заборгованості по заробітній платі .

В своїй заяві ОСОБА_1 зазначив, що при звільненні ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» вимагало, щоб він виплатив кошти по договору добровільного медичного страхування на рік вперед. Оскільки заявник добровільно вказані кошти не сплатив, вони були утримані із його заробітної плати в рахунок внесків по договору добровільного медичного страхування.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25 червня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі судового наказу про стягнення заборгованості з Приватного акціонерного товариства «АСК «ІНГО Україна».

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В скарзі посилався на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. Зазначив, що в своїй заяві він заявляв вимогу про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, що на думку скаржника є підставою для видачі судового наказу, згідно п.1 ч.1 ст. 161 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволення заяви про видачу судового наказу на підставі п.3 ч.1 ст. 165 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір з приводу вимог , які не підлягають розгляду в наказному провадженні.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо :

1) заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку;

2) заявлено вимогу про компенсацію витрат на проведення розшуку відповідача, боржника, дитини або транспортних засобів боржника;

3) заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості;

4) заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

5) заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

6) заявлено вимогу про повернення вартості товару неналежної якості, якщо є рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту продажу товару неналежної якості, ухвалене на користь невизначеного кола споживачів;

7) заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, уразі якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 ЦПК України.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Приватного акціонерного товариства «АСК «ІНГО Україна» заборгованості по заробітній платі в розмірі 85 726,03 грн. та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в сумі, 13 716,37 грн. за кожен день затримки.

На підтвердження розміру пред'явленої вимоги та її безспірності заявником надано суду довідку ОК-7, видану ГУ Пенсійного фонду України в м. Києві від 18.06.20148р. (а.с.10) та Виписки по рахунку ОСОБА_1 відкритому в АТ «Сбербанк» за період з 01.01.2016р. по 21.03.2018р. (а.с. 11-24), зроблений заявником розрахунок заборгованості, в якому він сам розрахував розмір заробітної плати, яку на його думку він мав отримати від відповідача.

Довідка про нараховану, але не виплачену заробітну плату до заяви про видачу судового наказу заявником не додавалась.

Крім того, із заяви вбачається спір щодо правомірності відрахувань із заробітної плати страхових внесків, що фактично є спором про право.

Тобто заявником заявлено вимоги, що не відповідають статті 161 ЦПК України, що вірно було встановлено судом першої інстанції.

Висновок місцевого суду про відмову у видачі судового наказу є обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали з підстав, які наведені вище.

Ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 382- 384, 389 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 25 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова складена 28 серпня 2018 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Рубан С.М.

Іванченко М.М.