Справа № 158/1713/18 Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О.К.
Провадження № 22-ц/802/294/18 Категорія: 59 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» про повернення помилково перерахованих коштів за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 04 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» (далі - Банк) про повернення помилково перерахованих коштів.

Посилалася на те, що 25 жовтня 2015 року між нею та Банком був укладений кредитний договір № 2155/7015MS5KAIPG1, заборгованість за яким вона сплатила ще у 2017 році. У кінці січня 2018 року вона помилково перерахувала кошти на депозитний рахунок Банку у розмірі 2200 грн. Після цього зверталась із заявою до відповідача про повернення вказаних коштів, вказала реквізити банківського рахунку, куди слід перерахувати вказані кошти, однак отримала відповідь про відмову у виплаті коштів у зв'язку з ліквідацією Банку.

Просила повернути помилково перераховані кошти на депозитний рахунок відповідача в розмірі 2200 грн. на розрахунковий рахунок за реквізитами: НОМЕР_1 ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Ківерцівського районного суду від 04 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зазначає, що Банк без достатньої правової підстави утримує належні їй кошти, тому на підставі статті 1212 ЦК України та ч.І ст. 52 Закону просить стягнути їх з Банку.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач указує, що на підставі рішення правління НБУ від 23.10.2017 року № 95-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24.02.2017 року № 743 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації з 24.02.2017 року по 23.02.2019 року включно.

В умовах ліквідації банку щодо діяльності банку діє спеціальне законодавство, зокрема ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженим рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2 від 05.07.2012 року. 16.03.2017 року було відкрито накопичувальний рахунок ПАТ «Платинум Банк» в НБУ, з якого списання коштів неможливе.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 жовтня 2015 року між Банком і ОСОБА_1, ПАТ «Ренесанс життя» та ПАТ «СК «Універсальна» було укладено кредитний договір зі страхуванням життя позичальника, майна та/або подовженої гарантії (з можливістю перенесення платежу) № 2156/7015ES5KAIPG1 (Перенесення платежу у Страховий Майно Гарант), відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала у Банку кредит у розмірі 10366 грн. 19 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення 06.02.2019 року, з відповідним графіком платежів відповідно до Додатку № 1 до даного договору (розділ 1 вказаного договору) (а.с. 6). Додаток до договору позивачем надано не було.

Даний договір є змішаним та містить в собі умови як кредитного договору, так і договору страхування.

Згідно з п. 1.3 Договору для видачі та зарахування коштів для погашення кредиту банк відкриває позичальнику рахунок № НОМЕР_2.

Статтею 1066 ЦК України встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Суд першої інстанції встановивши, що з 24 лютого 2017 року в Банку розпочата процедура ліквідації, а ОСОБА_1 звернулася до Банку з заявою про повернення помилково перерахованих коштів в сумі 2200 грн. після початку ліквідаційної процедури, дійшов вірного висновку, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення Закону, норми якого є спеціальними та мають пріорітетне значення.

Відповідно до п. 6 ст. 2 даного Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Статтею 36 Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пунктами 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 даного Закону з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Висновок суду про неможливість примусового стягнення коштів з Банку ґрунтується на законі та узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15, згідно з якою введення в банку тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом.

В апеляційній скарзі також не наведено спростування висновків суду про відсутність будь-яких доказів щодо наявності грошових коштів на відповідному рахунку в Банку, відомостей про погашення кредиту.

Оскільки в апеляційній скарзі позивач лише цитує норми матеріального права та не наводить будь-яких доводів і аргументів щодо заявлених позовних вимог та викладених у рішенні суду висновків, апеляційний суд не має підстав для наведення у своєму рішенні спростувань доводів апеляційної скарги.

Викладена в апеляційній скарзі вимога про стягнення коштів у порядку, передбаченому ч.І ст. 52 Закону є безпідставною, оскільки ця норма визначає черговість розподілу коштів Фондом , одержаних в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, у той час як відповідачем у даній справі є Банк.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до приписів статті 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 374-375, 382-384, 389- 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 04 жовтня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: