ПОСТАНОВА

Іменем України

28 серпня 2018 року м. Кропивницький

справа № 405/478/18

провадження № 22-ц/781/1358/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - доповідача Голованя А.М.,

суддів: Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

за участю секретаря Діманової Н.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Міська рада міста Кропивницький;

третя особа без самостійних вимог - Кіровоградська міська дружина;

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Міської ради міста Кропивницького на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 квітня 2018 року у складі судді Драного В.В.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міської ради міста Кропивницького, у якому просив визнати незаконним та скасувати розпорядження міського голови міста Кропивницького А. Райковича від 20 грудня 2017 року № 355-к «Про звільнення ОСОБА_1»; поновити його на посаді фахівця оперативного відділення служби з охорони громадського порядку в місті Кіровоградської міської дружини з 20 грудня 2017 року; стягнути з Міської ради міста Кропивницького на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.12.2017 року по день постановлення судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював фахівцем оперативного відділення Кіровоградської міської дружини. Створені для нього нестерпні умови роботи змусили його 20 грудня 2017 року написати заяву про звільнення за власним бажанням. Ця заява написана була виключно з метою повідомити роботодавця про порушення його прав і наміру звільнятись він не мав.

Зазначає, що відповідач мав право звільнити його не раніше ніж через два тижні з дня отримання заяви про звільнення, але розпорядженням міського голови міста Кропивницького його було звільнено з посади з 20 грудня 2017 року за власним бажанням.

Вважає, що у даному випадку сам зміст заяв, на підставі якої його звільнено, свідчить про відсутність його волевиявлення на звільнення і крім того, при звільненні роботодавцем грубо порушено вимоги ч. 1 ст. 38 КЗпПУ, що є підставою для скасування розпорядження міського голови міста Кропивницького від 20 грудня 2017 року та поновлення його на посаді фахівця оперативного відділення служби з охорони громадського порядку в місті Кіровоградської міської дружини.

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Міської ради міста Кропивницького про відшкодування моральної шкоди у якому зазначив, що в результаті незаконного звільненням його з роботи відповідачем грубо порушено його трудові права, чим заподіяно моральних страждань.

У зв'язку з наведеним просить стягнути з відповідача на його користь шляхом списання з розрахункового рахунку виконавчого комітету Міської ради м.Кропивницького 15000 грн. моральної шкоди та понесені ним судові витрати в сумі 704, 80 грн.

Ухвалою від 04 квітня 2018 року зазначені цивільні справи об'єднано в одне провадження - цивільну справу № 405/1747/18.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано розпорядження міського голови міста Кропивницького Райковича А.П. від 20 грудня 2017 року № 355-к «Про звільнення ОСОБА_1.».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді фахівця оперативного відділення служби з охорони громадського порядку в місті Кіровоградської міської дружини з 20 грудня 2017 року.

Стягнуто з Міської ради міста Кропивницького на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 12 363,25 грн. та 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду Міська рада м. Кропивницького ставить питання про скасування рішення як ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові.

Зокрема, зазначає, що позов заявлено не до належного відповідача, яким має бути виконавчий комітет міської ради, оскільки компетенція міської ради не поширюється на питання щодо прийняття та звільнення на роботу працівників оперативного відділення служби з охорони громадського порядку в місті Кіровоградської міської дружини.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Представник третьої особи Кіровоградська міська дружина, який належним чином був повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не з'явився.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. (ч.2 ст.372 ЦПК України).

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача - міської ради м. Кіровограда підтримав доводи апеляційної скарги, позивач ОСОБА_1 зазначив, що апеляційна скарга не ґрунтується на законі та доказах і просив залишити її без задоволення.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов про поновлення на роботу, суд першої інстанції дійшов до висновку про незаконність звільнення ОСОБА_1 з посади у зв'язку з чим поновив його на роботі, стягнувши середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та компенсацію в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду.

В силу вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших учасників судового процесу. Кожен учасник судового процесу зобов'язаний довести ті обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно із положенням ч.ч. 1, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.12.2017 року, ОСОБА_1 подав заяву голові Міської ради м. Кропивницького, у якій просив звільнити його з займаної посади у зв'язку з постійним психологічним тиском командира міської дружини ОСОБА_6 за власним бажанням.

Відповідно до розпорядження міського голови міста Кропивницького від 20.12.2017 року № 355-п позивача було звільнено з посади фахівця оперативного відділення служби з охорони громадського порядку в місті Кіровоградської міської дружини, з роботи 20 грудня 2017 року за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України). Підстава: заява ОСОБА_1 (а.с. 6).

Згідно ст.ст. 10, 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами. Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до частини 1-3 ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об'єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях.

З аналізу зазначених норм закону вбачається, що радами є виборні, представницькі органами місцевого самоврядування, які створюють підконтрольні та підзвітні їм виконавчі органи відповідних рад (зокрема виконавчі комітети рад).

Сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою саме територіальної громади, тобто жителів об'єднаних постійним місцем проживання у межах відповідного села, селища, міста.

При цьому, сільський, селищний, міський голова очолює тільки виконавчий комітет відповідної ради, який нею створений, та лише головує на засіданнях відповідної ради, однак не очолює її.

Отже, з огляду на вказане вище. Міська рада міста Кропивницького, міський голова міста Кропивницького та Виконавчий комітет Міської ради міста Кропивницького є окремими суб'єктами системи місцевого самоврядування, з законодавчо визначеними для кожного з них межами повноважень та діючими за принципом розподілу наданих їм повноважень.

Статтями 25, 26 Закону встановлена загальна та виключна компетенція сільських, селищних, міських рад.

Згідно п. 1 та п. 2 ст. 59 Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Як зазначив в поясненнях представник відповідача, п.1.1. Положення про Кіровоградську міську дружину, затвердженого рішенням Кіровоградської міської ради від 24.02.2011 р. №225 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що кіровоградська міська дружина є громадським об'єднанням (формуванням) Кіровоградської міської ради та її виконавчого комітету, яка створена з метою сприяння правоохоронним органам у запобіганні та припиненні адміністративних правопорушень та злочинів, захисту життя та здоров'я громадян.

Відповідно до п. 4.12. Положення фінансування та матеріально-технічне забезпечення дружини здійснюється відповідно до щорічно затверджених міською радою комплексних програм її діяльності.

Відповідно до п. 4.4. Положення прийняття на роботу до служби з охорони громадського порядку в місті та звільнення здійснюється міським головою згідно з чинним законодавством.

Тобто, Кіровоградська міська дружина створена Міською радою міста Кропивницького, є громадським формуванням Міської ради міста Кропивницького та її виконавчого комітету, фінансування та матеріально-технічне забезпечення якої здійснюється Міською радою міста Кропивницького.

Діючи в межах наданих повноважень, Міською радою міста Кропивницького рішень щодо прийняття на роботу та звільнення з роботи працівників Кіровоградської міської дружини, зокрема ОСОБА_1, не приймалось.

Нарахування та виплата заробітної плати ОСОБА_1, як працівнику Кіровоградської міської дружини, здійснювалась Виконавчим комітетом Міської ради міста Кропивницького.

Таким чином, оскільки міська не вирішує питання в сесійному режимі про прийняття чи звільнення членів оперативного відділення служби з охорони громадського порядку в місті Кіровоградської міської дружини, то відповідати за позовом має її виконавчий комітет.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір визначається як угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою.

У зв'язку з чим, суд має з'ясувати питання щодо власника підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом і після цього визначити особу того, хто має відповідати за позовом про поновлення роботі.

Частинами 1-3 статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Згідно висновку Верховного суду, викладеного в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 185/10105/15-ц за теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими вимогами.

Звертаючись до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 зазначив відповідачем Міську раду міста Кропивницького, а не виконавчий комітет Міської ради міста Кропивницького. Під час розгляду справи ОСОБА_1 клопотань про заміну неналежного відповідача на належного не подавав.

Колегія суддів вважає, що спосіб захисту порушеного права обирає позивач, ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання, в якому позивач повинен обґрунтувати необхідність такої заміни, а саме чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним, а суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких зазначила позивач.

Суд апеляційної інстанції позбавлений права на стадії апеляційного розгляду ініціювати питання про притягнення до участі у справі інших співвідповідачів чи заміну первісних відповідачів належними.

Тому, участь у справі не належного відповідача унеможливлює вирішення спору по суті позовних вимог. У такому разі обґрунтованість позовних вимог по суті не перевіряється.

Згідно п. 4 ч. З ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Проте суд першої інстанції не урахував характер спірних правовідносин, не визначився із фактичними обставинами справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міської ради міста Кропивницького задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 квітня 2018 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міської ради міста Кропивницького..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 серпня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: