справа № 1007/3728/2012
провадження № 6/361/7/18
УХВАЛА

Іменем України

11 жовтня 2018 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретарів: Пальчак Р.Р., Срібної Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_4, заінтересована особа ОСОБА_5 про поворот виконання судового рішення,

в с т а н о в и в :

У квітні 2015 року ОСОБА_4 подав до суду заяву про поворот виконання судового рішення, у якій зазначав, що у березні 2011 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення подвійної суми завдатку за договорами завдатку № 18/1 та № 18/2 від 18 січня 2011 року. У ході розгляду цієї справи 08 квітня 2011 року між ним і ОСОБА_5 була укладена мирова угода, за умовами якої сторони погодили вважати спір вирішеним остаточно, ОСОБА_5 визнав за ним, ОСОБА_4, право власності на садовий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 72,6 м2, житловою площею 45,2 м2, із надвірними будівлями і спорудами: баня, альтанка, колодязь і огорожа, та земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер НОМЕР_3, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. У даній мировій угоді сторони засвідчили той факт, що на момент підписання ними цієї мирової угоди він, ОСОБА_4, повністю сплатив ОСОБА_5 за вказане вище нерухоме майно грошові кошти в загальному розмірі 960000 грн. (40000 грн. - за договорами завдатку № 18/1 і № 18/2 від 18 січня 2011 року та 920000 грн. - у день підписання мирової угоди). Того ж дня, 08 квітня 2011 року, укладену ними мирову угоду затверджено та визнано ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області.

На виконання умов цієї мирової угоди, на підставі ухвали суду згідно із переданими йому особисто ОСОБА_5 правовстановлюючими документами на нерухоме майно, він одержав свідоцтво про право власності на даний садовий будинок та державний акт на право власності на вказану земельну ділянку.

27 лютого 2012 року ухвалою Апеляційного суду Київської області за апеляційною скаргою колишньої дружини ОСОБА_5 - ОСОБА_6 скасовано ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2011 року про визнання та затвердження мирової угоди між сторонами, справу направлено на новий судовий розгляд.

05 листопада 2012 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2013 року, при новому розгляді справи його позов до ОСОБА_5 про стягнення подвійної суми завдатку було залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи), у зв'язку з повторною неявкою позивача в судове засідання.

04 лютого 2014 року рішенням Апеляційного суду Київської області в іншій цивільній справі суд визнав недійсними, видані на його, ОСОБА_4, ім'я правовстановлюючі документи на зазначене нерухоме майно, ОСОБА_6 усунено перешкоди в користуванні вказаними вище садовим будинком із надвірними будівлями та земельною ділянкою шляхом виселення ОСОБА_4 із садового будинку АДРЕСА_1 та зобов'язанням останнього звільнити земельну ділянку в садовому товаристві "Десна-3" по АДРЕСА_1.

Сторонами не заперечується той факт, що рішення Апеляційного суду Київської області від 04 лютого 2012 року ним, ОСОБА_4, виконано добровільно.

Також зазначав, що у липні 2014 року він звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення переданих останньому за умовами мирової угоди за садовий будинок та земельну ділянку грошових коштів у загальному розмірі 960000 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2014 року даний позов задоволено, стягнуто на його користь з ОСОБА_5 передані йому за умовами мирової угоди грошові кошти в розмірі 960000 грн.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 02 березня 2015 року це рішення суду першої інстанції було скасовано з тих підстав, що фактично у своєму позові ним порушувалось питання про повернення грошових коштів, переданих ОСОБА_5 за умовами мирової угоди, визнаної ухвалою суду від 08 квітня 2011 року, яку у подальшому скасовано. У даному рішенні Апеляційний суд Київської області вказав на те, що за захистом своїх порушених прав йому, ОСОБА_4, необхідно звертатися до суду із заявою про поворот виконання рішення суду, що є процесуальною формою поновлення судом порушених прав позивача ОСОБА_4, забезпечує можливість зворотного повернення від відповідача ОСОБА_5 безпідставно отриманого останнім за скасованим судовим рішенням та є самостійним засобом захисту прав сторін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 380, 381 ЦПК України (у редакції, чинній на день подачі заяви), ОСОБА_4 просив у порядку виконання судового рішення стягнути з ОСОБА_5 на його користь грошові кошти в розмірі 960000 грн. (т. 1 а. с. 179-182).

Заявник ОСОБА_4 і його представник ОСОБА_7 у суді заяву підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному, та пояснили, що факт передачі ОСОБА_4 грошових коштів ОСОБА_5 у загальному розмірі 960000 грн. підтверджується укладеними сторонами 18 січня 2011 року двома договорами завдатку на суму 40000 грн. та підписаною і визнаною ухвалою суду мировою угодою від 08 квітня 2011 року, у якій у п. 3 чітко вказано про те, що ОСОБА_4 додатково передав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 920000 грн. Не маючи будь-яких претензій, ОСОБА_5 добровільно передав ОСОБА_4 правовстановлюючі документи на садовий будинок і земельну ділянку та ключі від будинку, на підставі чого той оформив право власності на це нерухоме майно. У подальшому після скасування рішенням Апеляційного суду Київської області від 04 лютого 2014 року правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно, ОСОБА_4 добровільно звільнив садовий будинок та земельну ділянку, тобто повернув усе отримане ним за умовами мирової угоди нерухоме майно. Просили суд заяву про поворот виконання судового рішення задовольнити, захистити порушене право ОСОБА_4 у визначений рішенням Апеляційного суду Київської області від 02 березня 2015 року спосіб та стягнути на його користь з ОСОБА_5 грошові кошти в загальному розмірі 960000 грн., отримані останнім за умовами укладеної ними мирової угоди, затвердженої ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2011 року.

Заінтересована особа ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_8 у судовому засіданні проти задоволення цієї заяви заперечували, оскільки до правовідносин, що виникли між сторонами, застосовувати поворот виконання рішення суду неможливо. У матеріалах даної цивільної справи відсутні докази підтвердження передачі ОСОБА_4 грошових коштів ОСОБА_5 у розмірі 920000 грн. Позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав та пропущено строк позовної давності звернення до суду із заявою про поворот виконання судового рішення. Просили суд у задоволенні заяви відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

18 січня 2011 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 було укладено два договори завдатку № 18/1 та № 18/2, за умовами яких предметом кожного із договорів є завдаток у розмірі 20000 грн., що на момент їх підписання еквівалентно 2500 доларів США, якими забезпечувалося виконання сторонами зобов'язань щодо укладення ними та нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення: для ведення садівництва, за ціною 840000 грн., що еквівалентно 105000 доларів США, та садового будинку за АДРЕСА_1, 1991 року побудови, загальною площею 72,6 м2, житловою площею 45,2 м2, із надвірними будівлями: цегляна баня, альтанка, колодязь та огорожа, за ціною 120000 грн., що еквівалентно 15000 доларів США, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, що на праві власності належали ОСОБА_5 згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданим 26 листопада 2010 року, та свідоцтвом про власності на нерухоме майно серії НОМЕР_5, виданим 25 травня 2010 року.

Відповідно до умов п. 1.3 вказаних двох договорів завдатку підписання цих договорів сторонами свідчить про передачу ОСОБА_4 за кожним із них ОСОБА_5 завдатку в розмірі по 20000 грн., що на день їх підписання еквівалентно 2500 доларів США, всього - 40000 грн., що еквівалентно 5000 доларів США.

Згідно із п. 2.1.2 двох договорів завдатку датою укладення та нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна сторонами визначено 02 березня 2011 року.

У визначений сторонами день укладення договорів купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не відбулося.

23 березня 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення з нього подвійної суми завдатку, у якому просив стягнути з останнього на його користь передану суму завдатку в розмірі 40000 грн. та додатково на підставі вимог ст. 571 ЦК України суму грошових коштів у розмірі 40000 грн. (цивільна справа № 2-1545/2011).

08 квітня 2011 року сторони у даній цивільній справі надали суду для затвердження та визнання укладену між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 мирову угоду, підписану ними того ж дня, тобто 08 квітня 2011 року, підготовлену та укладену за пропозицією ОСОБА_5 та його представника, що підтверджується протоколом судового засідання у даній справі.

Із п. 3 мирової угоди від 08 квітня 2011 року вбачається, що підписанням цієї мирової угоди ОСОБА_4 і ОСОБА_5 підтвердили та засвідчили факт передачі ОСОБА_4 додатково ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 920000 грн. Прийнявши виконання цього зобов'язання, у судовому засіданні ОСОБА_5 повинен видати ОСОБА_4 (або його представнику) розписку про одержання ним даної грошової суми в розмірі 920000 грн.

За змістом п. п. 4, 5 мирової угоди сторони свідчать та підтверджують, що на момент підписання ними мирової угоди ОСОБА_4 повністю сплатив ОСОБА_5 грошову суму в розмірі 960000 грн. Ця сума сплачена за зазначені вище садовий будинок із надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,06 га. ОСОБА_5 визнав за ОСОБА_4 право приватної власності на вказане нерухоме майно, жодних вимог та претензій щодо зазначеного нерухомого майно ОСОБА_5 не має та пред'являти не буде.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2011 року затверджено укладену між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 мирову угоду, за умовами якої ОСОБА_5 одержав грошові кошти в загальному розмірі 960000 грн. та передав належні йому на той час садовий будинок і земельну ділянку у приватну власність ОСОБА_4

19 квітня 2011 року ОСОБА_4 на підставі ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2011 року зареєстрував своє право власності на садовий будинок, що розташований у садовому товаристві "Десна-3" по АДРЕСА_1, а 08 серпня 2011 року одержав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,06 га для ведення садівництва, кадастровий номер НОМЕР_3.

27 лютого 2012 року ухвалою Апеляційного суду Київської області за апеляційною скаргою ОСОБА_6, колишньої дружини ОСОБА_5, скасовано ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2011 року про затвердження мирової угоди, укладеної між ОСОБА_4 і ОСОБА_5, за умовами якої ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_4 грошові кошти в загальному розмірі 960000 грн. та передав останньому документи, що посвідчують його право власності на садовий будинок та земельну ділянку.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення подвійної суми завдатку було направлено для продовження судового розгляду до суду першої інстанції.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції від 08 квітня 2011 року про затвердження мирової угоди між ОСОБА_4 і ОСОБА_5, апеляційний суд в ухвалі від 27 лютого 2012 року зазначив, що затвердженням мирової угоди суд першої інстанції вирішив спір між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 щодо відчуження садового будинку та земельної ділянки, не врахувавши при цьому прав ОСОБА_6 на вказане спірне нерухоме майно та наявної заборони на відчуження цього майна.

05 листопада 2012 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення подвійної суми завдатку було залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України (у редакції, чинній на день її постановлення), у зв'язку з тим, що належним чином повідомлений позивач повторно у судове засідання не з'явився.

12 лютого 2013 року ухвалою Апеляційного суду Київської області апеляційну скаргу ОСОБА_4 на цю ухвалу суду відхилено, ухвалу суду першої інстанції від 05 листопада 2012 року залишено без змін та вона набрала законної сили.

04 лютого 2014 року рішенням Апеляційного суду Київської області задоволено позов ОСОБА_6 до Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області, виконавчого комітету Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області, Комунального підприємства Київської обласної ради "Броварське міжміське бюро технічної інвентаризації", ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання нечинними рішень, визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно та державних актів на право власності на земельну ділянку, усунення перешкод у користуванні садовим будинком і земельною ділянкою (цивільна справа № 1007/3495/2012).

Цим рішенням Апеляційного суду Київської області скасовано рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2013 року у вказаній справі та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково, зокрема:

- визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 25 травня 2010 року на ім'я ОСОБА_5 на садовий будинок АДРЕСА_1 із надвірними будівлями, що знаходяться по АДРЕСА_1 у садовому товаристві "Десна-3" масиву садових товариств "Трудовик" у селі Рожни Броварського району Київської області;

- визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданий 26 листопада 2010 року на ім'я ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,06 га у садовому товаристві "Десна-3" Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області;

- визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6, виданий 08 серпня 2011 року на ім'я ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,06 га у садовому товаристві "Десна-3" Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області.

Цим же рішенням апеляційного суду ОСОБА_6 усунено перешкоди в користуванні садовим будинком АДРЕСА_1 із надвірними будівлями по АДРЕСА_1 у садовому товаристві "Десна-3" масиву садових товариств "Трудовик" у селі Рожни Броварського району Київської області та земельною ділянкою за цією адресою шляхом виселення ОСОБА_4 із садового будинку та зобов'язання останнього звільнити земельну ділянку.

Дане рішення апеляційного суду від 04 лютого 2014 року ОСОБА_4 виконано добровільно та звільнено спірні садовий будинок і земельну ділянку.

Будь-яких даних про те, що на момент визнання ухвалою суду від 08 квітня 2011 року укладеної сторонами мирової угоди ОСОБА_4 було відомо про спір між ОСОБА_5 та його дружиною ОСОБА_6 щодо спільного майна подружжя - зазначених вище садового будинку і земельної ділянки, судом не встановлено.

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів у розмірі 960000 грн., отриманих останнім за умовами договорів завдатку № 18/1 та № 18/2 від 18 січня 2011 року та мирової угоди, укладеної і підписаної ними 08 квітня 2011 року, яку визнано та затверджено ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2011 року (цивільна справа № 361/5218/14-ц).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2014 року вказаний позов ОСОБА_4 задоволено, стягнуто на його користь з ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 960000 грн.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 02 березня 2015 року зазначене рішення суду першої інстанції від 16 грудня 2014 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів у розмірі 960000 грн., отриманих останнім за умовами укладеної ними 08 квітня 2011 року мирової угоди, відмовлено.

Скасовуючи зазначене рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2014 року, Апеляційний суд Київської області у своєму рішенні вказав на те, що фактично у своєму позові ОСОБА_4 ставить питання про повернення йому грошових коштів у загальному розмірі 960000 грн., переданих ним ОСОБА_5 за умовами укладеної ними мирової угоди, визнаної та затвердженої ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2011 року, яку у подальшому скасовано ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 лютого 2012 року.

У рішенні від 02 березня 2015 року Апеляційний суд Київської області зазначив, що суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) не врахував положень закону, зокрема ч. ч. 1, 2 ст. 380 та ч. 1 ст. 381 цього ж Кодексу та Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011, не з'ясував належним чином характер і зміст заявлених позовних вимог, у зв'язку з чим помилково застосував положення ст. 216 ЦК України до вказаних правовідносин, що виникли між сторонами.

Також у даному рішенні від 02 березня 2015 року Апеляційний суд Київської області вказав на те, що, аналізуючи положення ст. ст. 3, 4, 11, 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення) разом із нормами ст. ст. 380, 381 цього ж Кодексу, що регулюють процесуальні питання, пов'язанні з виконанням судових рішень, поворот виконання рішення є процесуальною формою поновлення судом порушених прав позивача ОСОБА_4, що забезпечує можливість зворотного повернення йому від відповідача ОСОБА_5 безпідставно отриманих останнім грошових коштів за скасованим судовим рішенням (ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2011 року про затвердження і визнання укладеної сторонами 08 квітня 2011 року мирової угоди) та є самостійним засобом захисту прав сторін, тому законних підстав для застосування приписів ст. 216 ЦК України та відповідно підстав для задоволення позову не було.

Це рішення Апеляційного суду Київської області від 02 березня 2015 року в касаційному порядку сторонами не оскаржувалося та воно набрало законної сили.

У квітні 2015 року ОСОБА_4, враховуючи висновки та рекомендації Апеляційного суду Київської області, викладені ним у рішенні від 02 березня 2015 року, звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області із заявою про поворот виконання судового рішення - ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2011 року, постановленої у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення подвійної суми завдатку.

Дана заява розглядалася судами неодноразово.

Вирішуючи заяву ОСОБА_4 про поворот виконання судового рішення - ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2011 року, враховуючи вказівки і висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Апеляційного суду Київської області, викладені в ухвалах від 22 червня 2016 року та від 21 червня 2017 року відповідно, щодо встановлення у даній справі обставин про передачу ОСОБА_4 за умовами мирової угоди ОСОБА_5 грошових коштів у загальному розмірі 960000 грн., фактичне виконання сторонами умов укладеної ними мирової угоди, повернення ОСОБА_4 отриманих за умовами мирової угоди ОСОБА_6 житлового будинку та земельної ділянки, що були предметом укладеної сторонами мирової угоди, дотримання заявником ОСОБА_4 строків позовної давності для звернення до суду із заявою про поворот виконання судового рішення, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2011 року затверджено та визнано укладену 08 квітня 2011 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 мирову угоду.

За умовами цієї мирової угоди ОСОБА_4 передав ОСОБА_5 грошові кошти в загальному розмірі 960000 грн. за належні останньому на той час на праві власності садовий будинок загальною площею 72,6 м2, житловою площею 45,2 м2, із надвірними будівлями: цегляна баня, альтанка, колодязь і огорожа та земельну ділянку площею 0,06 га, цільове призначення: для ведення садівництва, кадастровий номер НОМЕР_3, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Так, із п. 2 дослідженої в суді мирової угоди, укладеної 08 квітня 2011 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5, вбачається, що сторони дійшли згоди про те, що суми завдатку за двома договорами № 18/1 і № 18/2 від 18 січня 2011 року в розмірі по 20000 грн. зараховуються відповідно в рахунок вартості зазначених вище садового будинку із надвірними будівлями та земельної ділянки площею 0,06 га для ведення садівництва.

У п. 3 цієї мирової угоди зазначено, що підписанням даної мирової угоди ОСОБА_4 і ОСОБА_5 свідчать про те, що ОСОБА_4 додатково передав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 920000 грн. Прийнявши виконання зобов'язання, ОСОБА_5 повинен видати ОСОБА_4 (або його представнику) у судовому засіданні розписку про одержання ним даної грошової суми.

Зі змісту п. п. 4, 5 вказаної мирової угоди видно, що сторони підтверджують той факт, що на момент підписання мирової угоди позивач ОСОБА_4 повністю сплатив відповідачу ОСОБА_5 кошти в сумі 960000 грн. Дана сума сплачена за садовий будинок із надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,06 га. Відповідач ОСОБА_5 визнає право приватної власності на це нерухоме майно за позивачем ОСОБА_4, не має та не буде пред'являти жодних вимог і претензій на дану нерухомість.

Із протоколу судового засідання від 08 квітня 2011 року вбачається, що укласти мирову угоду запропонував саме відповідач ОСОБА_5, текст цієї мирової угоди був підготовлений представником останнього, та наданий позивачу ОСОБА_4 для ознайомлення, після чого підписану особисто ОСОБА_5 і ОСОБА_4 мирову угоду сторони надали суду, просили суд визнати та затвердити укладену ними мирову угоду на викладених у ній умовах, будь-яких заперечень проти цього ОСОБА_5 у судовому засіданні не заявляв.

Факт отримання ОСОБА_5 за двома договорами завдатку грошових коштів у сумі 40000 грн. останнім у суді не оспорюється.

Будь-яких претензій щодо неотримання чи отримання не в повному обсязі за умовами цієї мирової угоди грошових коштів у сумі 920000 грн. відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні не заявляв, будь-яких зауважень чи заперечень до ОСОБА_4 теж не пред'являв. Підписавши підготовлену його, ОСОБА_5, представником мирову угоду про отримання ним вказаної суми грошових коштів, просив суд затвердити цю мирову угоду для вирішення спору між сторонами і набуття ОСОБА_4 права приватної власності на садовий будинок та земельну ділянку.

Дана ухвала суду в апеляційному порядку сторонами не оскаржувалася, що підтверджує фактичне виконання ОСОБА_4 і ОСОБА_5 умов укладеної 08 квітня 2011 року ними мирової угоди, зокрема, одержання ОСОБА_5 від ОСОБА_4 грошових коштів у загальному розмірі 960000 грн., передачу ОСОБА_5 правовстановлюючих документів ОСОБА_4 на садовий будинок і земельну ділянку та набуття останнім за умовами цієї мирової угоди на підставі ухвали суду від 08 квітня 2011 року про визнання мирової угоди права приватної власності на зазначене нерухоме майно.

19 квітня 2011 року на підставі вказаної ухвали суду про затвердження мирової угоди ОСОБА_4 зареєстрував у Броварському міжміському бюро технічної інвентаризації своє право приватної власності на садовий будинок, а 08 серпня 2011 року одержав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,06 га для ведення садівництва, кадастровий номер НОМЕР_3, що знаходяться за зазначеною вище адресою.

Обставини щодо набуття ОСОБА_4 права власності на спірне нерухоме майно саме на підставі переданих ОСОБА_5 документів та ухвали суду від 08 квітня 2011 року про визнання мирової угоди сторонами не заперечуються.

Посилання ОСОБА_5 на те, що грошові кошти в сумі 920000 грн. він не отримував, оскільки його розписка про отримання ним від ОСОБА_4 цієї суми відсутня, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки сторони у п. 4 мирової угоди засвідчили той факт, що на момент підписання цієї мирової угоди ОСОБА_4 повністю сплатив ОСОБА_5 грошову суму в загальному розмірі 960000 грн. за садовий будинок і земельну ділянку.

З приводу невиконання ОСОБА_4 умов мирової угоди в частині передачі значної суми грошових коштів у розмірі 920000 грн. ОСОБА_5 до суду з цього приводу за захистом свого порушеного права не звертався.

Крім підписання особисто ОСОБА_5 укладеної за його ж пропозицією мирової угоди, одержання останнім від ОСОБА_4 вказаної суми грошових коштів у загальному розмірі 960000 грн. підтверджується також реєстрацією за ОСОБА_4 на підставі ухвали суду та переданих йому особисто ОСОБА_5 правовстановлюючих документів на садовий будинок і земельну ділянку права власності на вказане нерухоме майно.

Оцінивши наведені обставини в їх сукупності, суд вважає встановленим факт передачі ОСОБА_4 за умовами мирової угоди від 08 квітня 2011 року ОСОБА_5 грошових коштів у загальному розмірі 960000 грн., що підтверджується підписання останнім мирової угоди, підготовленої безпосередньо його представником, на виконання домовленостей сторін без будь-яких зауважень чи заперечень, у якій чітко зазначено, що ОСОБА_4 повністю сплатив ОСОБА_5 вказану вище суму грошових коштів.

Не написання ОСОБА_5 розписки як окремого документа про отримання грошових коштів у сумі 920000 грн. свідчить лише про невиконання ним у цій частині мирової угоди та жодним чином не спростовує факту отримання ним даної грошової суми.

За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України (підстави звільнення від доказування) обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 04 лютого 2014 року у цивільній справі № 1007/3495/2012 встановлено обставини щодо садового будинку АДРЕСА_1 із надвірними будівлями: баня, альтанка, колодязь і огорожа та земельної ділянки площею 0,06 га, цільове призначення: для ведення садівництва, кадастровий номер НОМЕР_3, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Суд встановив, що придбаний ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 27 квітня 2004 року у ОСОБА_9 садовий будинок є тим самим будинком, право власності на який було оформлено за ОСОБА_5 рішенням виконавчого комітету Рожнівської сільської ради від 26 березня 2010 року за № 28 та зареєстровано на його ім'я 25 травня 2010 року Броварським бюро технічної інвентаризації на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Рожнівської сільської ради 25 травня 2010 року.

Також апеляційний суд встановив, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 26 листопада 2010 року про право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,06 га у садовому товаристві "Десна-3" Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області видано безпідставно, оскільки його колишня дружина ОСОБА_6 отримала дану земельну ділянку у власність ще у 2004 році.

Цим же рішенням Апеляційного суду Київської області задоволено позов ОСОБА_6, визнано недійсними свідоцтва про право власності на садовий будинок АДРЕСА_1 із надвірними будівлями у садовому товаристві "Десна-3" масиву садових товариств "Трудовик" у селі Рожни Броварського району Київської області та державні акти на право власності на земельну ділянку площею 0,06 га у садовому товаристві "Десна-3" Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області видані на ім'я ОСОБА_5 і ОСОБА_4 та зобов'язано останнього звільнити садовий будинок і земельну ділянку.

На виконання цього рішення апеляційного суду від 04 лютого 2014 року ОСОБА_4 добровільно звільнив садовий будинок і земельну ділянку, набуті ним у власність за умовами укладеної сторонами мирової угоди, затвердженої ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2011 року.

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_4 повернув законному власникові отримане ним від ОСОБА_5 у власність на підставі ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2011 року про визнання мирової угоди спірне нерухоме майно, тобто добровільно повернув отримані ним від ОСОБА_5 за скасованим судовим рішенням садовий будинок і земельну ділянку.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 381 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) заяву про поворот виконання рішення може бути подано в межах позовної давності.

У ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення у встановленому законом порядку позову до суду.

За змістом положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із ч. 1 ст. 254 ЦК Україн и строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

08 квітня 2011 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області затверджено укладену сторонами мирову угоду у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення подвійної суми завдатку, за умовами якої ОСОБА_4 повністю сплатив ОСОБА_5 за садовий будинок і земельну ділянку, що знаходяться у селі Рожни Броварського району Київської області у садовому товаристві "Десна-3" масиву садових товариств "Трудовик" по АДРЕСА_1, грошові кошти в загальному розмірі 960000 грн., а ОСОБА_5 визнав за ним та передав ОСОБА_4 правовстановлюючі документи на це нерухоме майно.

27 лютого 2012 року ухвалою Апеляційного суду Київської області зазначену ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2011 року про затвердження вказаної мирової угоди, укладеної між ОСОБА_4 і ОСОБА_5, скасовано, справу направлено для продовження судового розгляду до суду першої інстанції.

05 листопада 2012 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області зазначену вище позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення подвійної суми завдатку залишено без розгляду.

12 лютого 2013 року ухвалою Апеляційного суду Київської області апеляційну скаргу ОСОБА_4 на цю ухвалу суду відхилено, ухвалу суду першої інстанції від 05 листопада 2012 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення подвійної суми завдатку залишено без змін та вона того ж дня набрала законної сили.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що початок перебігу позовної давності для звернення ОСОБА_4 до суду із заявою про поворот виконання судового рішення - ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення подвійної суми завдатку, якою визнано укладену ними мирову угоду, за умовами якої ОСОБА_4 передав ОСОБА_5 грошові кошти в загальному розмірі 960000 грн. та отримав у власність садовий будинок і земельну ділянку, починається з 12 лютого 2013 року, тобто з дня набрання законної сили остаточним судовим рішення у даній цивільній справі.

До суду із заявою про поворот виконання ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2011 року в частині стягнення з ОСОБА_5 отриманих ним за цим судовим рішенням грошових коштів у загальному розмірі 960000 грн. ОСОБА_4 звернувся 22 квітня 2015 року, тобто в межах встановленого законом трирічного строку позовної давності, перебіг якої як зазначено вище почався 12 лютого 2013 року.

Отримані у приватну власність за цим судовим рішенням садовий будинок і земельну ділянку ОСОБА_4 повернув законному власникові цього нерухомого майна добровільно, тобто повернув усе отримане ним на підставі ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2101 року про визнання укладеної сторонами мирової угоди.

Крім того, суд вважає, що остаточно про порушення свого права ОСОБА_4 міг дізнатися 04 лютого 2014 року, оскільки цього дня рішенням Апеляційного суду Київської області задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 та визнано недійсними свідоцтва про право власності на садовий будинок АДРЕСА_1 із надвірними будівлями у садовому товаристві "Десна-3" масиву садових товариств "Трудовик" у селі Рожни Броварського району Київської області та державні акти на право власності на земельну ділянку площею 0,06 га у садовому товаристві "Десна-3" Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області, видані на ім'я ОСОБА_5 і ОСОБА_4, зобов'язано останнього усунути перешкоди їхньому власнику у користуванні цим нерухомим майном та звільнити дану земельну ділянку.

На виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 04 лютого 2014 року ОСОБА_4 добровільно звільнив садовий будинок і земельну ділянку, набуті у власність згідно із умовами укладеної сторонами мирової угоди, затвердженої ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2011 року.

Також суд зазначає про те, що у липні 2014 року, вживаючи заходів щодо захисту свого порушеного права та повернення переданих ОСОБА_5 грошових коштів у сумі 960000 грн., ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_5 вказаної суми грошових коштів, переданих йому за умовами укладеної ними мирової угоди, який рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2014 року було задоволено.

04 лютого 2015 року рішенням Апеляційного суду Київської області зазначене рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошових коштів у загальному розмірі 960000 грн., переданих за умовами мирової угоди, скасовано та вказано на те, що процесуальною формою поновлення судом порушених прав ОСОБА_4 є саме поворот виконання рішення суду, що забезпечує можливість зворотного повернення від ОСОБА_5 безпідставно отриманого останнім за скасованим судовим рішенням та є самостійним засобом захисту прав сторін.

Враховуючи наведені вище обставини справи, суд вважає, що строк позовної давності для звернення до суду із даною заявою про поворот виконання рішення суду ОСОБА_4 не пропущено, оскільки до суду з цією заявою до ОСОБА_5 про поворот виконання ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2011 року про затвердження укладеної сторонами мирової угоди він звернувся в межах трирічного строку з дня коли він дізнався про порушення свого права у спосіб рекомендований судом апеляційної інстанції після скасування рішення суду про стягнення з ОСОБА_5 на його користь переданих за умовами мирової угоди грошових коштів у загальному розмірі 960000 грн.

Вирішуючи даний спір та застосовуючи до даних правовідносин, що виникли між сторонами, норми закону про поворот виконання судового рішення, враховуючи обставини цієї та інших цивільних справ за участю ОСОБА_4 і ОСОБА_5, суд дійшов наступних висновків.

За змістом ч. ч. 1, 6 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 3 ст. 3, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 10 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованій Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до цієї Конвенції, виконання вимог якої є обов'язковим для України, визначено право людини на доступ до правосуддя, а за приписами ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Загальною декларацією прав людини 1948 року у ст. 8 встановлено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Згідно із ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Системний аналіз зазначених вище норм права дає підстави для висновку про те, що суд не обмежений у виборі способу захисту, прямо передбаченого законом, а дозволяє, виходячи із принципу верховенства права, визначити не тільки прямо передбачений в нормативному акті спосіб захисту порушеного права особи, а й спосіб захисту, який не передбачений законом, проте йому не суперечить.

Суд першої інстанції вважає, що у даному конкретному випадку не допускає порушення передбаченого ст. ст. 2, 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства (права особи на власний розсуд розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору), оскільки діє відповідно до викладеної у заяві вимоги особи, яка звернулася до суду за захистом порушеного права, зокрема, заяві про поворот виконання судового рішення.

Європейський суд з прав людини у п. 33 Рішення від 19 лютого 2009 року у справі "Христов проти України" вказав на те, що право на справедливий розгляд в суді, ґарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися у світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує, між іншим, верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Сторін. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який вимагає, крім іншого, щоб у випадках, коли суди винесли остаточне рішення з якогось питання, їхнє рішення не підлягало сумніву.

У п. 34 цього ж Рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов'язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень ("що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності"). Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів "доброго врядування" і "належної адміністрації" (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до "якості" закону).

Із рішення Апеляційного суду Київської області від 02 березня 2015 року у цивільній справі № 361/5218/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів, яке набрало законної сили, вбачається наступне.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь грошові кошти в розмірі 996485 грн. на підставі ст. 216 ЦК України, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ухвалою Апеляційного суду Київської області 27 лютого 2012 року скасовано ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2011 року, якою визнано мирову угоду укладену між ним і ОСОБА_5, за умовами якої ОСОБА_5 визнав за ним право власності на спірні садовий будинок і земельну ділянку площею 0,06 га, а він, ОСОБА_4, повністю сплатив (передав) ОСОБА_5 за вказане нерухоме майно грошові кошти в загальному розмірі 960000 грн. Тобто, фактично у позові ОСОБА_4 ставив питання про повернення йому коштів, переданих ним ОСОБА_5 за мировою угодою, визнаною ухвалою суду від 08 квітня 2011 року, яку в подальшому апеляційний суд скасував.

Апеляційний суд Київської області у даному рішенні від 02 березня 2015 року у справі № 361/5218/14-ц вказав, що, аналізуючи положення ст. ст. 3, 4, 11, 15 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення) разом з нормами цього ж Кодексу, що регулюють процесуальні питання, пов'язання з виконанням судових рішень, зокрема, ст. ст. 380, 381 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що поворот виконання судового рішення є процесуальною формою поновлення судом порушених прав позивача ОСОБА_4, що забезпечує можливість зворотного повернення від відповідача ОСОБА_5 безпідставно отриманого ним за скасованим судовим рішенням і є самостійним засобом захисту прав сторін.

Згідно із ч. 3 ст. 31, ч. ч. 1, 4 ст. 175 ЦПК України (у редакції, чинній на час виникнення правовідносин) сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу. Мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Аналогічні норми містяться і у ч. 7 ст. 49, ч. ч. 1, 4 ст. 207 ЦПК України, чинного на час розгляду заяви про поворот виконання судового рішення, де зазначено, що сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу. Мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов'язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 380 ЦПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) питання про поворот виконання вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.

Отже, поворот виконання судового рішення є процесуальною формою поновлення судом порушених прав боржника, що забезпечує можливість зворотного стягнення зі стягувача всього безпідставно отриманого ним за скасованим рішенням.

Конституційний Суд України в абз. 1 п. 3.1 свого Рішення від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 у справі № 1-25/2011 вказав, що Україна є правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (стаття 1, частина перша статті 8 Конституції України). Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (частина друга статті 3 Основного Закону України). Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (частина третя статті 8 Конституції України).

За змістом абз. 5 п. 3.2 цього Рішення Конституційного Суду України поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

У абз. 10 п. 9 Рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 Конституційний Суд України наголосив на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Відповідно до положень ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права), якими є верховенство права та обов'язковість судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у цивільній справі № 310/11534/13-ц вказала, що однакове застосування закону забезпечує загальнообов'язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя. Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень. Однією з аксіом цивільного судочинства є "Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem", що означає "У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права".

Поворот виконання судового рішення, як зазначив Апеляційний суд Київської області у своєму рішенні від 02 березня 2015 року у цивільній справі № 361/5218/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів, отриманих останнім за умовами мирової угоди, є самостійним засобом захисту прав сторін, який повинен здійснюватися шляхом подання заяви про поворот виконання (ст. 381 ЦПК України у редакції, чинній на день ухвалення рішення), а не пред'явленням нового позову. Заміна повороту виконання рішення позовом призвела б до порушення одного з основних принципів цивільного процесу - принципу процесуальної рівноправності сторін.

Необхідність у повороті виконання судового рішення та поверненні сторін у первісне становище виникає тоді, коли рішення виконане, але згодом скасоване судом апеляційної чи касаційної інстанції, якщо цей суд закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Судом встановлено, що 08 квітня 2011 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 була укладена мирова угода, за умовами якої ОСОБА_5 визнав за ОСОБА_4 право власності на садовий будинок із надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,06 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. У цій мировій угоді вказані сторони засвідчили, що на момент її підписання ОСОБА_4 повністю сплатив (передав) ОСОБА_5 за зазначене нерухоме майно грошові кошти в загальному розмірі 960000 грн. Саме на таких умовах 08 квітня 2011 року дана мирова угода затверджена та визнана ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області, яку в подальшому скасовано апеляційним судом.

Також судом встановлено та сторонами у справі не заперечується, що на виконання іншого рішення Апеляційного суду Київської області від 04 лютого 2014 року ОСОБА_4 добровільно передав зазначені спірні садовий будинок і земельну ділянку їхньому законному власникові ОСОБА_6, колишній дружині ОСОБА_5, тобто повернув усе отримане ним від ОСОБА_5 нерухоме майно згідно із умовами укладеної сторонами мирової угоди, визнаної ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2011 року.

Враховуючи обставини цієї справи, вимоги однієї з аксіом цивільного судочинства про те, що у всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права, суд вважає, що у даному випадку може бути застосована процедура повороту виконання судового рішення - ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2011 року, що відповідатиме завданню та засадам (принципам) цивільного судочинства, оскільки з огляду на встановлені обставини справи та рішення Апеляційного суду Київської області від 02 березня 2015 року ОСОБА_4 позбавлений можливості захистити своє порушене право в інший законний спосіб.

За змістом ч. ч. 5, 9 ст. 444 ЦПК України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи той факт, що ОСОБА_4 добровільно повернув усе нерухоме майно, отримане ним на підставі ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2011 року про визнання укладеної сторонами мирової угоди, з метою повернення сторін у первісне становище, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 зобов'язаний повернути отримані ним за умовами мирової угоди від 08 квітня 2011 року грошові кошти в розмірі 960000 грн. їх законному власникові ОСОБА_4, тому заява останнього про поворот виконання судового рішення та стягнення на його користь з ОСОБА_5 вказаної суми грошових коштів підлягає задоволенню.

Доводи ОСОБА_5 про те, що грошових коштів у сумі 920000 грн. ОСОБА_4 йому не передавав, тому розписку про отримання ним вказаної грошової суми він не писав, спростовується підписанням особисто ОСОБА_5 укладеної за його пропозицією мирової угоди, у п. п. 4, 5 якої зазначено про те, що ОСОБА_4 повністю сплатив ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 960000 грн., будь-яких заперечень з цього приводу у судовому засіданні 08 квітня 2011 року та у подальшому він не заявляв. Факт не написання ОСОБА_5 розписки про отримання зазначеної суми грошових коштів, за відсутності заперечень з його боку щодо укладення мирової угоди, свідчить лише про неналежне виконання ним у повному обсязі умов мирової угоди, що жодним чином на правильність висновків суду не впливає.

Доводи представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 про те, що до правовідносин, які виникли між сторонами, положення про поворот виконання судового рішення застосовуванню не підлягають, а також про те, що ОСОБА_4 обрано неналежний спосіб захисту своїх порушених прав є необґрунтованими, з огляду на встановлені судом обставини справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 3, 4, 10, 12, 13, 81, 89, 259, 260, 444 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заяву задовольнити.

Допустити поворот виконання судового рішення - ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення подвійної суми завдатку.

Стягнути з ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) грошові кошти в розмірі 960000 (дев'ятсот шістдесят тисяч) грн., отримані за умовами укладеної між ними 08 квітня 2011 року мирової угоди, затвердженої ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення подвійної суми завдатку.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'ятнадцяти днів з дня її постановлення до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Учасник справи у разі постановлення ухвали за його відсутності має право оскаржити ухвалу в апеляційному порядку протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Дутчак І. М.