Справа № 740/2742/17
Провадження № 2/740/153/18
РІШЕННЯ

іменем України

10 грудня 2018 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

судді Олійника В.П., за участі секретаря судового засідання Кубрак Н.М.,

представника позивача-Падалка О.В., представника відповідача-адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Позивачем заявлені вимоги про стягнення 17889 грн. 07 коп. заборгованості за кредитним договором б/н від 18 жовтня 2007 року, з якої: 704 грн. 94 коп. заборгованості за кредитом, 12756 грн. 08 коп. заборгованості за процентами, 3100 грн. пені та комісії, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 828 грн. 05 коп. штрафу (процентна складова). Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що відповідач відповідно до умов кредитного договору, який складається із «Умов та правил надання банківських послуг», «Тарифів банку», «Правил користування платіжною карткою», отримав 11000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач умови договору належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 30 квітня 2017 року виникла заборгованість у вищезазначеному розмірі.

В заяві від 16 березня 2018 року представник відповідача адвокат ОСОБА_1 просить застосувати позовну давність, з посиланням на те, що позов поданий до суду 30 червня 2017 року, строк позовної давності закінчився 02 травня 2017 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позов підтримала, пояснивши, що відповідач не в повній мірі виконав зобов»язання по договору, позов пред»явлений в межах позовної давності.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що позивачем пропущений строк позовної давності, договір не містить обов»язкових реквізитів щодо строку його дії, відповідач не отримував жодних повідомлень від банку щодо наявності заборгованості, відповідач підписував заяву, але щодо іншої картки.

Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст.626 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями ст.639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно заяви SAMDN7434 від 19 вересня 2007 року ОСОБА_2 зазначає про отримання у ПАТ КБ «ПриватБанк» банківських послуг-кредитна картка універсальна, кредитний ліміт-4700 грн., базова відсоткова ставка-1,9 % на місяць, термін дії кредитного договору збігається з терміном дії платіжної картки. Дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами становить договір про надання банківських послуг. Номер картки 522240, дата видачі картки 18 жовтня 2007 року.

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» строк внесення щомісячних платежів-до 25 числа місяця, що слідує за звітним.

Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 18 жовтня 2007 року останнє погашення заборгованості вчинене 10 квітня 2014 року.

У довідці ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.40) зазначено, що ОСОБА_2 був підписаний кредитний договір №б/н, останньому видано кредитні картки: 522240, дата відкриття 19 вересня 2007 року, термін дії-09/15, 672838, дата відкриття 30 вересня 2012 року, термін дії-04/16.

Вказані докази, враховуючи положення ст.ст.207, 639, 1054 ЦК України, підтверджують укладення кредитного договору між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, даний договір виконувався відповідачем протягом тривалого часу, останнє погашення заборгованості вчинене ним 10 квітня 2014 року.

Під час розгляду справи відповідачем подано заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу.

У пунктах 91-93 Постанови ОСОБА_4 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч.5 ст.261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Судом встановлено, що останній платіж відповідачем здійснено 10 квітня 2014 року.

З позовом (підписаним 20 червня 2017 року) до відповідача позивач звернувся до суду 12 липня 2017 року.

За таких обставин позивач звернувся до суду з позовом поза межами позовної давності, про застосування наслідків спливу якої заявлено відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Представником відповідача адвокатом ОСОБА_1 подано суду квитанції на підтвердження сплати відповідачем 2000 грн., 2000 грн. за правничу допомогу, акт виконаних робіт від 10 грудня 2018 року: підготовка до розгляду справи в суді-1000 грн., складання заяв по справі-1000 грн., участь у судовому засіданні-2800 грн..

Суд вважає неспівмірними зі складністю справи та обсягом вищезазначених наданих адвокатом послуг. Співмірними є: підготовка до розгляду справи в суді-1000 грн., складання заяв по справі-500 грн., участь у судовому засіданні-1000 грн..

З 21 травня 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 141, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором- відмовити повністю.

Стягнути із Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк, місцезнаходження-01001, м.Київ, Печерський район, вул.Грушевського, 1Д, ідентифікаційний код-14360570, на користь ОСОБА_2, місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків-, 2500 (дві тисячі п»ятсот) грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя В.Олійник

Повне рішення суду складене 17 грудня 2018 року.