КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Київ

Справа № 22-2924 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Корнієнко С.В.

Унікальний №362/2863/18 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Левенця Б.Б.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2018 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попової Оксани Валеріївни, треті особи: Державне підприємство «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до державного реєстратора комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попової О.В., треті особи: ДП «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України, ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання протиправним та скасування рішення.

Просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попової О.В. про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») шляхом внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №25979569 від 02 травня 2018 року; зобов'язати Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №25979569 від 02 травня 2018 року про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ «Укрсоцбанк».

В обґрунтування позову посилалась на те, що 04 квітня 2008 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «УніКредит Банк», правонаступником якого є Відкрите акціонерне товариство «УніКредит Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») був укладений кредитний договір №MRTG-47, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 191 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків в розмірі 12,0% річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 04 квітня 2028 року.

З метою забезпечення належного виконання умов укладеного між сторонами кредитного договору було укладено договір іпотеки, предметом якої була квартира АДРЕСА_1.

12 березня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» направив на адресу позивача вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування позасудового врегулювання на підставі договору іпотеки та анулювання залишку заборгованості за основним зобов'язанням.

02 травня 2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» (далі - КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району») Поповою О.В. було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №25979569 про право власності ПАТ «Укрсоцбанк» на кв. АДРЕСА_1.

Відповідно до інформації з Публічного реєстру «Список акредитованих суб'єктів державної реєстрації» Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерство юстиції ще 13 грудня 2017 року скасувало акредитацію державного реєстратора Попової О.В. на проведення державної реєстрації прав.

Враховуючи це відповідач приймаючи рішення про реєстрацію права власності №25979569 за ПАТ «Укрсоцбанк» діяла без належних повноважень та в супереч вимогам закону.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор зобов'язаний повідомити власника майна про надходження заяви на проведення реєстраційних дій, однак позивач будь-якого повідомлення не отримувала.

12 червня 2018 року позивач звернулась до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ПАТ «Укрсоцбанк» на праві приватної власності, яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Поповою О.В. 02 травня 2018 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 25979569 та заборони ПАТ «Укрсоцбанк» та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, пов'язані із відчуженням та розпорядженням квартирою розташованою за адресою: АДРЕСА_1, до закінчення розгляду справи по суті.

В обґрунтування заяви посилалась на те, що після відкриття провадження у справі за її позовом, група невідомих осіб, які представились представниками банку ПАТ «Укрсоцбанк» незаконно проникли та захопили квартиру АДРЕСА_1, при цьому пошкодивши замки вхідних дверей та самі двері, а також відібравши належне позивачу особисте майно. Після чого до приміщення спірної квартири були заселені сторонні особи. З приводу незаконного проникнення до квартири позивач звернулась до Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві з заявою про злочин.

Враховуючи вчинення банком відверто неправомірних дій, направлених на заволодіння спірною квартирою та пошкодження особистого майна позивача, вважала, що в разі не застосування заходів забезпечення позову вона буде позбавлена можливості в подальшому захистити свої законні права та інтереси, а виконання рішення суду стане неможливим через відчуження спірного майна третім особам.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2018 року заяву ОСОБА_1 було задоволено, накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ПАТ «Укрсоцбанк» на праві власності, яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Поповою О.В., 02 травня 2018 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 25979569 та заборонено ПАТ «Укрсоцбанк» та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, пов'язані із відчуженням та розпорядженням квартирою за адресою: АДРЕСА_1 до закінчення розгляду справи по суті.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ПАТ «Укрсоцбанк», 27 липня 2018 року подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального та матеріального права, просило ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою в задоволенні заяви відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалось на те, що позивачем не було надано суду першої інстанції жодного документа на підтвердження факту можливого відчуження спірного майна третім особам та існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого судового рішення.

Апелянт наполягав, що накладення арешту на квартиру, яка є предметом іпотеки порушує його права як іпотекодержателя та право на звернення стягнення на предмет іпотеки, наданого укладеним між сторонами договором та Законом України «Про іпотеку».

Існування потенційної можливості вчинення банком певних дій, відносно іпотечного майна, не може бути достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції не з'ясував всі обставини, які мають значення для справи, застосував заходи забезпечення, які не можна визнати співмірними із заявленими вимогами, не зазначив жодних мотивів щодо обґрунтованості припущень, що невжиття відповідних заходів може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та не врахував інтереси ПАТ «Укрсоцбанк» як стягувача.

Судом першої інстанції не був прийнятий до уваги той факт, що іпотечний договір на підставі якого відбувся перехід права власності є чинним і відповідно до положень ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.

Посилання суду першої інстанції на заборону будь-яким особам вчиняти будь-які дії, без конкретного визначення кола осіб та встановлення конкретного переліку дій є прямим порушенням норм матеріального права та свідчить про формальний підхід до розгляду заяви.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, були належним чином повідомлені про дату, час, і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що 04 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «УніКредит Банк», правонаступником якого є Відкрите акціонерне товариство «УніКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений договір про іпотечний кредит №MRTG-47, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 191 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків в розмірі 12,0% річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 04 квітня 2028 року. (а.с.31-37)

З метою забезпечення належного виконання умов укладеного між сторонами договору про іпотечний кредит 04 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «УніКредит Банк», правонаступником якого є Відкрите акціонерне товариство «УніКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір № MRTG-47/S, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. та зареєстровано в реєстрі за №3009. Предметом іпотеки було нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1, яка складається з двох жилих кімнат, загальною площею 5370 кв.м., жилою площею 28,60 кв.м. (а.с.38-42)

Відповідно до п.п.9.1.-9.3. ст.9 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі:

- рішення суду;

- виконавчого напису нотаріуса;

- переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання по кредитному договору і порядку, встановленому законодавством України (в тому числі ст.37 Закону України «Про іпотеку») та умовами цього договору;

- продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому законодавством України (в тому числі ст.38 Закону України «Про іпотеку») та умовами цього договору.

Іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених цим договором.

За рішенням іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватися в позасудовому порядку.

02 травня 2018 року 03.05.2018 р. державним реєстратором КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Поповою О.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 40913662 та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №25979569 про право власності ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.17-19)

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що існує реальна загроза неможливості виконання рішення суду чи утруднення його виконання, що в свою чергу порушить збалансованість інтересів сторін.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечено:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Згідно п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4ст.151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Дані положення судом першої інстанції під час вирішення питання про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову не були враховані.

Як вбачається з матеріалів справи спірна квартира АДРЕСА_1 є предметом іпотеки в результаті укладення між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк», як правонаступником, іпотечного договору №MRTG-47/S.

Банк скористався своїм правом як іпотекодержателя в порядку визначеному ст.37 Закону України «Про іпотеку» в позасудовому порядку в рахунок погашення існуючої заборгованості за кредитним договором здійснив звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього.

Під час звернення до суду з заявою про забезпечення позову заявник зобов'язаний надати суду докази на підтвердження реально існуючої загрози невиконання та/або утруднення виконання майбутнього рішення суду, в разі задоволення позову.

Під час прийняття рішення про можливість забезпечення позову суд першої інстанції повинен визначити вид забезпечення, яке підлягає застосуванню та відповідно обґрунтувати підстави його застосування.

Наявні матеріали справи будь-яких доказів на підтвердження викладених заявником обставин щодо спроб реалізації та/або реалізації спірного майна банком третім особам, проникнення до її житла саме представниками банківської установи та проживання на спірній житловій площі, під час звернення з відповідною заявою до суду, невідомих осіб, не містять.

Наданий заявником талон-корінець про повідомлення про злочин та пригоди, а також заява-повідомлення про злочин, за переконанням колегії суддів, не є належними і допустимими доказами неправомірних дій з боку банку, адже фактично на даному етапі ґрунтуються лише на твердженнях позивача, без відповідного рішення органу досудового розслідування про притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.

Правова оцінка всіх обставин справи у їх сукупності можлива лише після детального дослідження, вивчення та аналізу матеріалів справи, яке відповідно оформлюється у вигляді рішення.

Твердження апелянта щодо не співмірності заходів забезпечення позову та заявлених вимог, колегією суддів вважаються обґрунтованими, виходячи з наступного.

З огляду на приписи ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 18, 19, 265 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

У п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначено обов'язковість судового рішення однією з основних засад судочинства, яка з огляду на положення ст.ст. 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (ст.ст. 156, 158 ЦПК України).

Висновки суду щодо співмірності заявлених вимог з заходами забезпечення, які просила застосувати позивач, колегією суддів вважаються необґрунтованими. Підстави необхідності застосування такого обмеження як заборона ПАТ «Укрсоцбанк» та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, пов'язані із відчуженням та розпорядженням квартирою за адресою: АДРЕСА_1, взагалі судом першої інстанції не визначені.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2018 року скасуванню.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2018 року скасувати та постановити нову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 12 грудня 2018 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

Б.Б.Левенець