Постанова

Іменем України

30 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 127/18220/16-ц

провадження № 61-34692св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Державне агентство водних ресурсів України,

третя особа - Південно-Бузьке басейнове управління водних ресурсів,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 18 травня 2017 року в складі колегії суддів: Берегового О. Ю., Денишенко Т. О., Луценка В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державного агентства водних ресурсів України, третя особа - Південно-Бузьке басейнове управління водних ресурсів, про визнання незаконними наказів та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2016 року ОСОБА_4 поновлено на посаді начальника Вінницького регіонального управління водних ресурсів. Державним агентством водних ресурсів України 15 серпня 2016 року видано наказ про поновлення ОСОБА_4 Відповідачем також видано ще два накази, а саме: наказ «Про проведення службового розслідування» щодо діяльності позивача та наказ «Про відсторонення ОСОБА_4», відповідно до якого останнього відсторонено від виконання обов'язків на період проведення службового розслідування з 15 серпня 2016 року до 14 жовтня 2016 року. Позивач вказував, що оскаржувані накази є протиправними, оскільки вони видані відповідно до Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950 (далі - Порядок № 950), проте посада позивача не відноситься до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тобто ОСОБА_4 не є державним службовцем, в зв'язку з чим, застосування вищевказаного Порядку є незаконним. Також відповідач не вправі проводити повторне службове розслідування, оскільки наведені в наказі порушення при веденні фінансово-господарської діяльності вже були предметом перевірки при здійсненні внутрішнього аудиту, проведеного аудиторською групою, згідно направлення Державодагенства на проведення внутрішнього аудиту від 28 серпня 2015 року, за наслідками якого було складено аудиторський звіт від 29 вересня 2015 року.

На підставі викладеного ОСОБА_4 просив визнати незаконними та скасувати накази № 154-ОС від 15 серпня 2016 року «Про проведення службового розслідування» та № 155-ОС від 15 серпня 2016 року «Про відсторонення ОСОБА_4»; стягнути з Державного агентства водних ресурсів України на його користь у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2017 року (в складі судді Прокопчук А. В.) позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ Державного агентства водних ресурсів України № 154-ОС від 15 серпня 2016 року «Про проведення службового розслідування». Визнано незаконним та скасовано наказ Державного агентства водних ресурсів України № 155-ОС від 15 серпня 2016 року «Про відсторонення ОСОБА_4». Стягнуто з Державного агентства водних ресурсів України на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Державного агентства водних ресурсів України на користь держави судовий збір в розмірі 1 102,40 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_4 не відноситься до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в розумінні Порядку № 950, а тому його положення, на підставі яких був виданий спірний наказ, не підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обставини, що стали підставою для проведення службового розслідування вже були дослідженні під час проведення аудиторської перевірки, а тому не підлягають додатковому розслідуванню.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 18 травня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Державного агентства водних ресурсів України судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 818,96 грн. Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2017 року, щодо заборони Державному агентству водних ресурсів України, його посадовим особам, комісіям, в тому числі комісії з контролю за виконанням умов контрактів керівниками водогосподарських організацій, що належать до сфери управління Державного агентства водних ресурсів України, приймати рішення, накази за результатами розгляду акта службового розслідування стосовно ОСОБА_4, проведеного на підставі наказу Держводагенства від 15 серпня 2016 року № 154-ос «Про проведення службового розслідування».

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що Вінницьке регіональне управління водних ресурсів є уповноваженою бюджетною (неприбутковою) організацією, спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань водного господарства та меліорації земель - Державного агентства водних ресурсів України, утворене з метою забезпечення в межах Вінницької області реалізації державної політики у сфері управління, використання та відтворення водних ресурсів, розвитку водного господарства, тому ОСОБА_4, обіймаючи посаду начальника Вінницького регіонального управління водних ресурсів здійснює функції, пов'язані з виконанням адміністративно-господарських, організаційно-розпорядчих обов'язків, отже, відноситься до осіб, уповноважених на виконання функцій держави, а тому на нього поширюється дія Порядку № 950. Оскаржувані накази прийняті відповідно до вимог чинного законодавства, підстави для їх скасування відсутні.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не є особою, уповноваженою на виконання функцій держави, тому відповідач не мав право видавати оскаржувані накази на підставі Порядку № 950. Апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки накази відповідача видані безпідставно з порушенням вимог чинного законодавства.

У листопаді 2017 року Державне агентство водних ресурсів України подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що, обіймаючи посаду начальника Вінницького регіонального управління водних ресурсів, позивач був наділений організаційно-розпорядчими функціями та адміністративно-господарськими обов'язками, що підтверджується положенням про Вінницьке регіональне управління водних ресурсів та укладеним контрактом з Державним агентством водних ресурсів України. ОСОБА_4 як посадова особа юридичної особи публічного права здійснює владні адміністративні обов'язки державного органу, управлінські повноваження, а отже у відноситься до осіб уповноважених на виконання функцій держави.

05 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2016 року визнано незаконним наказ Державного агентства водних ресурсів України від 29 лютого 2016 року про звільнення ОСОБА_4; поновлено ОСОБА_4 на роботі на посаді начальника Вінницького регіонального управління водних ресурсів на умовах строкового трудового договору з терміном дії до 30 квітня 2018 року, виплачено ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 13 839,18 грн.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 20 липня 2016 року вищевказане рішення місцевого суду було залишено без змін.

Наказом Державного агентства водних ресурсів України № 853-ос від 15 серпня 2016 року «Про поновлення ОСОБА_4» позивача поновлено на посаді начальника Вінницького регіонального управління водних ресурсів з 01 березня 2016 року на умовах строкового трудового договору (контракту від 04 травня 2011 року № 48) з терміном дії до 30 травня 2018 року включно. Виплачено ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за рахунок коштів Вінницького регіонального управління водних ресурсів.

Наказом Державного агентства водних ресурсів України № 154-ос від 15 серпня 2016 року «Про проведення службового розслідування» зобов'язано провести службове розслідування у період з 15 серпня до 14 жовтня 2016 року щодо фактів, викладених у листі Південно-Бузького басейнового управління водних ресурсів від 01 серпня 2016 року щодо діяльності позивача.

15 серпня 2016 року Державним агентством водних ресурсів України видано наказ № 155-ос від 15 серпня 2016 року «Про відсторонення ОСОБА_4», відповідно до якого ОСОБА_4 відсторонено від виконання обов'язків за посадою начальника Вінницького регіонального управління водних ресурсів на період проведення службового розслідування з 15 серпня до 14 жовтня 2016 року. Підставою видачі наказу зазначено подання голови комісії з проведення службового розслідування від 15 серпня 2016 року.

Згідно з пунктом 1.1 Положення про Вінницьке регіональне управління водних ресурсів, що затверджене наказом Державного агентства водних ресурсів України від 25 лютого 2016 № 17 (далі - Положення № 17) Вінницьке регіональне управління водних ресурсів є бюджетною неприбутковою організацією і належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства та гідротехнічної меліорації земель, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів - Державного агентства водних ресурсів України.

У пункті 2.3 Положення № 17 зазначено, що Вінницьке регіональне управління водних ресурсів у межах своїх повноважень відповідно до законодавства забезпечує в межах Вінницької області реалізацію державної політики у сфері управління, використання та відтворення водних ресурсів, розвитку водного господарства, вирішує разом з органами виконавчої влади та іншими організаціями, установами, підприємствами питання забезпечення населення і галузей економіки водними ресурсами.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб'єктами, на яких поширюється дія цього Закону є, зокрема, особи, які постійно або тимчасово обіймають посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов'язків, або спеціально уповноважені на виконання таких обов'язків у юридичних особах приватного права незалежно від організаційно-правової форми, а також інші особи, які не є службовими особами та які виконують роботу або надають послуги відповідно до договору з підприємством, установою, організацією, - у випадках, передбачених цим Законом.

Під «посадовими та службовими особами інших державних органів» слід розуміти працівників державних органів, які здійснюють функції представників влади або обіймають посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій.

Визначальним при цьому є обсяг функцій (обов'язків) відповідного працівника.

Так, адміністративно-господарські функції (обов'язки) - це обов'язки з управління або розпорядження державним, комунальним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації забезпечення контролю за цими операціями тощо).

Організаційно-розпорядчі функції (обов'язки) - це обов'язки щодо здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності.

Відповідно до статті 81 ЦК України юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Згідно з статями 167 та 169 цього кодексу, держава та територіальні громади можуть створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, комунальні підприємства тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

У Конвенції Організації Об'єднаних Націй проти корупції, що ратифікована Україною відповідно до Закону України від 18 жовтня 2006 року № 251-У, зазначено, що державна посадова особа означає: будь-яку особу, яка обіймає посаду в законодавчому, виконавчому, адміністративному або судовому органі Держави-учасниці, яку призначено чи обрано, праця якої оплачувана чи не оплачувана, незалежно від старшинства; будь-яку іншу особу, яка виконує будь-яку державну функцію, зокрема для державного органу або державного підприємства, або надає будь-яку державну послугу, як це визначається у внутрішньому праві Держави-учасниці і як це застосовується у відповідній галузі правового регулювання цієї Держави-учасниці; будь-яку іншу особу, що визначається як «державна посадова особа» у внутрішньому праві Держави-учасниці. Однак, з метою вжиття деяких конкретних заходів, передбачених главою II цієї Конвенції, «державна посадова особа» може означати будь-яку особу, яка виконує будь-яку державну функцію або надає будь-яку державну послугу, як це визначається у внутрішньому праві Держави-учасниці і як це застосовується у відповідній галузі правового регулювання цієї Держави-учасниці.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов вірного висновку, що Вінницьке регіональне управління водних ресурсів є уповноваженою бюджетною (неприбутковою) організацією, спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань водного господарства та меліорації земель - Державного агентства водних ресурсів України, утворене з метою забезпечення в межах Вінницької області реалізації державної політики у сфері управління, використання та відтворення водних ресурсів, розвитку водного господарства, тому ОСОБА_4, обіймаючи посаду начальника Вінницького регіонального управління водних ресурсів, здійснює функції, пов'язані з виконанням адміністративно-господарських, організаційно-розпорядчих обов'язків, отже, відноситься до осіб, уповноважених на виконання функцій держави, а тому на нього поширюється дія Порядку № 950, що спростовує доводи позивача та висновки суду першої інстанції в цій частині.

Проведення внутрішнього аудиту бюджетних установ здійснюється відповідно до вимог Порядку утворення структурних підрозділів внутрішнього аудиту та проведення такого аудиту в міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, їх територіальних органах та бюджетних установах, які належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів влади, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 вересня 2011 року № 1001 (далі - Порядок № 1001) та Стандартів внутрішнього аудиту, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 04 жовтня 2011 року № 1247.

Апеляційний суд встановив, що з відновленого аудиторського звіту про результати проведення фінансового аудиту та аудиту ефективності в Басейному управлінні водних ресурсів річки Південний Буг на тему «Аудит фінансово-господарської діяльності та оцінка ефективності управлінських рішень керівника БУВР Південного Бугу щодо питань висвітлених в скарзі про корупцію в Держводагенстві» за період з 01 січня 2013 року до 30 червня 2015 року вбачається, що за результатами перевірки встановлено факт нестачі матеріальних цінностей.

З метою встановлення винних осіб, внаслідок дій яких утворилась зазначена нестача та притягнення їх до відповідальності, проводиться службове розслідування.

Встановлено, що як під час аудиторського звіту, так і під час службового розслідування перевіряються одні й ті самі факти нестачі матеріальних цінностей Басейного управління водних ресурсів Південного Бугу та Вінницького регіональне управління водних ресурсів, проте їх проведення здійснюється з різними цілями.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 950 службове розслідування проводиться з відстороненням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, від виконання повноважень за посадою або без такого відсторонення. Рішення про відсторонення приймається за поданням голови комісії з проведення службового розслідування керівником органу державної влади, в якому працює особа.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов правильного висновку, що посилання ОСОБА_4 щодо незаконності наказів № 154-ос «Про проведення службового розслідування» щодо його діяльності та № 155-ОС «Про відсторонення ОСОБА_4 від виконання обов'язків за посадою начальника Вінницького регіонального управління водних ресурсів на період проведення службового розслідування з 15 серпня 2016 року до 14 жовтня 2016 року» не знайшли свого підтвердження, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 18 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк