22-ц/4804/219/18
242/3415/17

Категорія 27 Головуючий у 1-й інстанції Капітонов В.І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
06 грудня 2018 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Мироненко І.П.
суддів: Биліни Т.І., Мальцевої Є.Є.,
секретаря Єфремової О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі у режимі відео конференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на рішення Селидівського міського суду Донецької області, постановленого 12 червня 2018 року (повний текст складено 21 червня 2018 року), у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, -
в с т а н о в и в:
У серпні 2017 року позивач ТОВ « ФК «Довіра та Гарантія» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.
В обґрунтування позовних вимог вказував, що 14 червня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №16/2012-86, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 97 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,01% річних на строк до 13 червня 2019 року.
На забезпечення кредитних зобовязань ОСОБА_2 між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 14 червня 2012 року було укладено договір застави № 6з/2012-86, предметом якого є належний на праві власності заставодавцю автомобіль марки Ford, модель Fiesta, 2012 року випуску, реєстраційний номер АН 4086 СР.
22 червня 2015 року первісний кредитор ПАТ «ВТБ Банк» відступив права вимоги за вказаними правочинами ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».
ОСОБА_2 взяті на себе кредитні зобовязання належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 07 липня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 149 283,38 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом 76 112,90 грн., по процентам за користування кредитом 22 701,48 грн., по комісії 17 622,00 грн., індексу інфляції та 3% річних 32 847 грн.
Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 12 червня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що всі документи подані суду не завірені належним чином, на вимогу суду оригінали цих документів не надано з причин, які суд вважає безпідставними. Також, суд виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом свого порушеного права, а представник відповідача наполягав на застосуванні строків позовної давності.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вказує, що за актом прийому-передачі документації від 22 червня 2015 року ПАТ «ВТБ Банк» передав ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у тому, числі кредитну справу за кредитним договором № 16/2012-86 від 14 червня 2012 року відносно ОСОБА_3 та договором застави №220615зн, укладеного з ОСОБА_2

Оригінали договорів не були надані до суду з метою їх збереженням, оскільки ситуація в регіоні є тимчасово нестабільною. На підтвердження заявлених прав та вимог до суду першої інстанції були надані копії документів завірених відповідно до п.5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003р. №55 «ДСТУ 4163-2003», - «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно - розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів». Крім того, відповідач має свій оригінал договору. Так згідно п.9.9 кредитного договору останній був складений у двох оригінальних примірниках, кожен з яких має однакову юридичну силу, і в день підписання вручений ОСОБА_3

Ставить на увагу, що судом першої інстанції не було взято до уваги надані позивачем витяги про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін), згідно яких первісним кредитором здійснено зміну заставодержателя з ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», на підставі чого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло права заставодержателя стосовно предмета застави.

Щодо строків позовної давності, то строк виконання кредитного договору закінчується 13 червня 2019 року, тобто ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» вправі скористатись правом на захист своїх прав та інтересів до зазначеної дати.

В судове засідання, яке проводиться в режимі відео конференції, зявились представник позивача ОСОБА_4, представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5

Відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявились, заяв про відкладення розгляду справи не надали.

Виходячи з положень ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія судів визнала неявку осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_4, заперечення представника відповідача ОСОБА_5, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 14 червня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 16/2012-86, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 97 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,01% річних, з терміном повернення кредитних коштів до 13 червня 2019 року.

Згідно п.3.4 договору сторони погодили графік повернення кредиту і сплати процентів та розрахунок вартості сукупних послуг.

В цей же день з метою забезпечення виконання умов кредитного договору, між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_6 укладено нотаріально посвідчений договір застави №16з/2012-86, відповідно до умов якого заставодавець передав в заставу, належний йому на праві власності, автомобіль марки Ford, модель Fiesta, тип - легковий хетчбек, 2012 року випуску, реєстраційний номер АН 4086 СР, номер шасі (кузова, рами) WFOJXXGAJJCR59076.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором налічується заборгованість у розмірі 149 283,38 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом 76 112,90 грн., по процентам за користування кредитом 22 701,48 грн., по комісії 17 622,00 грн., індексу інфляції та 3% річних станом на 07 липня 2017 року 32 847 грн.

22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами №220615нв, відповідно до п.3.1.3 якого право вимоги переходить до нового кредитора з моменту зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитору.

Крім того, 22 червня 2015 року між ПАТ«ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення права вимоги за договорами застави № 220615зн, відповідно до п.1.1 якого у звязку з укладенням сторонами договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами від 22 червня 2015 року № 220615нв ПАТ «ВТБ Банк» передає, а ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» одержує права заставодержателя у зобовязаннях за договорами застави, укладеними між банком та заставодавцями у забезпечення виконання боржниками своїх зобовязань перед банком за кредитними договорами; перелік кредитних договорів, договорів застави, заставодавців та боржників наведено у додатку № 1 до даного договору.

Згідно п.1.3 даного договору право вимоги, що відступається за цим договором, є право звернення стягнення у випадку невиконання чи неналежного виконання боржниками умов кредитних договорів на рухоме майно, яке належить заставодавцям на праві приватної власності, що є предметом застави за договорами застави. Перелік такого майна наведено в Додатку № 1 до цього договору.

Відповідно до ОСОБА_4 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна було здійснено зміну Заставодержателя з ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Частиною другою ст.16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 12 Закону України «Про заставу» передбачено, що у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа, суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Звернення стягнення на предмет застави відповідно до ст.590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. 335 та ст.376 цього Кодексу. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Частиною першою ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п. 5.2.4 кредитного договору, укладеного 14 лютого 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3, у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань за цим договором банк має право без отримання додаткової письмової згоди позичальника за власним вибором здійснити будь-які дії, направлені на виконання зобов'язань позичальника за цим договором , у тому числі звернути стягнення на заставлене майно за договором забезпечення у будь-який спосіб та одержати відшкодування майна позичальника, та звернутись до поручителів /майнових поручителів/гарантів, звернутися до колекторного агентства, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов договорів забезпечення.

Пунктами 5.8 та 5.10 договору застави, укладеного 14 лютого 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2, передбачено, що заставодержатель має право у разі невиконання зобов'язань за кредитним договором та/або за цим договором застави достроково стягувати суму кредиту та звернути стягнення на предмет застави (у т.ч. вилучити предмет застави). Звернення стягнення та реалізація предмету застави відбувається у порядку, визначеному заставодержателем, в т.ч. але не виключно на підставі виконавчого напису нотаріуса, рішення суду або в позасудовому порядку згідно чинного законодавства України.

Тобто сторони, підписавши договір застави, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду заставодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет застави.

Вирішуючи дану справу суд першої інстанції залишив поза увагою, що звернення стягнення на предмет застави шляхом прийняття його заставодержателем у свою власність на підставі договору застави, є позасудовим способом захисту і не передбачений як спосіб захисту права шляхом звернення до суду ні ст.16 ЦК України, ні Законом України «Про заставу», ні договором, укладеним між сторонами.

Законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет застави в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого заставою зобов'язання.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 20 Закону України «Про заставу» не містить можливості визнання права власності на предмет застави за заставодержателем за рішенням суду.

З урахуванням вимог ст.ст. 328, 335, 392 ЦК України у контексті ст.ст. 20, 21 Закону України «Про заставу» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на нього за заставодержателем.

Отже, передача заставодержателю права власності на предмет застави є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет застави і суд не наділений повноваженнями вирішувати вказане питання таким способом.

Прийняття заставодержателем предмета застави у власність в рахунок виконання основного зобов'язання договором застави не передбачено і не погоджено з заставодавцем.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позову дійшов суперечних висновків, встановивши, що позивач замінив кредитора ПАТ «ВТБ Банк» у зобовязанні за кредитним та забезпечувальним договорами, при цьому зазначив, що останній не надав належних доказів на підтвердження в нього права предявлення вимоги та її розміру, а також застосував строки позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на нього задоволенню не підлягають, оскільки позивачем обрано спосіб захисту, який не відповідає положенням ст. 16 ЦК України.

З огляду на наведені положення закону та приймаючи до уваги умови договору застави, якими визначений позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет застави шляхом набуття на нього права власності заставодержателем, що виключає виникнення права власності на предмет застави на підставі рішення суду, а відтак відсутні правові підстави для визнання права власності на заставне майно за заставодержателем за рішенням суду.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, рішення суду, відповідно до положень ст.376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з інших підстав. У звязку з цим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» задовольнити частково.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 червня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 грудня 2018 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: Т.І. Биліна

ОСОБА_7