Справа №471/151/17-ц 29.08.2018
Провадження №22-ц/784/1346/18
Головуючий суду першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2018 року м.Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Цуркан І.І.,

за участі:

прокурора Цвікілевич Н.В.,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

першого заступника прокурора Миколаївської області

на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 13 червня 2018 року, ухвалене об 11 год.08 хв. під головуванням судді Скарницької І.Б. в приміщенні суду в смт.Братське, повний текст якого складено 22 червня 2018 року, за позовом керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави до Братської районної державної адміністрації Миколаївської області та ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «ім.Мічуріна», Новокостянтинівська сільська рада Братського району Миколаївської області, відділ Держгеокадастру в Братському районі Миколаївської області, про визнання недійсним та скасування сертифікату на земельну частку (пай), визнання незаконним та скасування розпорядження, скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року прокурор предявив позов про визнання незаконним та скасування розпорядження та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на землю, який обґрунтовував наступним.

22 листопада 1995 року колективним сільськогосподарським пайовим товариством «ім. Мічуріна» (далі КСПТ «ім. Мічуріна») було отримано державний акт на право колективної власності на землю, до якого додавався список членів у кількості 715 чоловік, в тому числі під номером «549» ОСОБА_3

На загальних зборах підприємства, які відбулися 30 грудня 1997 року, було прийнято рішення про виключення її зі списків членів підприємства як таку, дані про яку внесені помилково, оскільки вона не була членом КСПТ.

Даних про вступ ОСОБА_3 до членів КСПТ не має, на пенсію з указаного підприємства вона не виходила.

Разом з тим, 30 липня 1999 року ОСОБА_3 отримала сертифікат серії МК №0095649 на земельну частку (пай) площею 7,49 умовних кадастрових гектарів.

В подальшому розпорядженням голови Братської районної державної адміністрації Миколаївської області (далі Братська РДА) №265-р від 18 грудня 2015 року ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної частки (паю) у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у межах території Новокостянтинівської сільської ради Братського району Миколаївської області.

20 липня 2016 року розпорядженням голови Братської РДА №174-р ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку (пай) площею 6,1420 га ріллі із кадастровим номером :06:000:0132, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Новокостянтинівської сільської ради Братського району Миколаївської області, право власності на яку вона зареєструвала 09 серпня 2016 року, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень внесено запис №15858289.

Посилаючись на те, що відповідач ніколи не була членом КСПТ «ім.Мічуріна», а тому набула право власності на земельну ділянку незаконно, прокурор просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Братської РДА №174-р від 20 липня 2016 року та скасувати запис №15858289 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:000:0132.

У червні 2017 року прокурор збільшив позовні вимоги та крім викладеного просив визнати недійсним та скасувати сертифікат на земельну частку (пай) серії МК №0095649 від 30 липня 1999 року.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем заявлено про необхідність застосування наслідків пропуску прокурором строку позовної давності.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 13 червня 2018 року у задоволенні позову прокурора відмовлено через пропуск позовної давності.

Не погодившись із таким рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, прокурор вказував, що позовна давність ним не пропущена, оскільки про порушення прав держави прокурор дізнався у 2016 році після перевірки правомірності видачі оскаржуваного розпорядження Братської РДА.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 працювала у колективному сільськогосподарському пайовому товаристві ім. Мічуріна у 1991 році та 1997, 1998 роках всього 11 місяців 2 дні (т.1 а.с.38-41).

Загальні збори членів КСПТ ім. Мічуріна, які відбулися 30 грудня 1997 року, вирішили не приймати її в члени товариства, а тільки прийняти на роботу та вивести її із списків осіб, які мають право на отримання сертифіката на землю, оскільки вона не є членом товариства (т.1 а.с.23-31).

Між тим, на підставі розпорядження Братської РДА від 18 грудня 1997 року №227-р ОСОБА_3 видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії МК №0095649 про те, що їй належить право на земельну частку (пай) розміром 7,49 в умовних кадастрових гектарах із земель колективної власності КСПТ ім.Мічуріна (т.1 а.с.33-36, 48).

На підставі заяви ОСОБА_3 рішенням Новокостянтинівської сільської ради Братського району Миколаївської області від 23 вересня 2004 року їй надано згоду на виготовлення державного акту на право власності на земельну частку (пай) (т.1 а.с.47).

11 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до Братської РДА з метою отримання земельної ділянки у власність (т.1 а.с.44).

Розпорядженням Братської РДА №265-р від 18 грудня 2015 року ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 7,49 умовних кадастрових гектар із земель КСПТ ім. Мічуріна у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т.1 а.с.51).

Розпорядженням Братської РДА №174-р від 20 липня 2016 року затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки із кадастровим номером :06:000:0132 та передано у власність вказану ділянку площею 6,1420 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т.1 а.с.52).

Згідно з відомостями архівного сектору Братської РДА дані про прийняття ОСОБА_3 у члени КСПТ ім. Мічуріна відсутні (т.1 а.с.131).

Наявне в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_3 подання на призначення пенсії по інвалідності КСПТ ім.Мічуріна від 11.03.1999 р. містить посилання, що ОСОБА_3 є членом колгоспу з 01 вересня 1997 року і її стаж роботи в колгоспі становить один рік (т.1 а.с.128).

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які були членами КСПТ ім.Мічуріна, пояснили, що були присутні на загальних зборах товариства, де було вирішено питання про прийняття ОСОБА_3 до членів товариства.

17 липня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до правоохоронних органів з заявою про вчинення злочину підробка протоколу загальних зборів, яка внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з повідомленням Первомайської місцевої прокуратури 20 грудня 2017 року було прийнято рішення про закриття кримінального провадження у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Відповідно до указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року №720 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації.

Згідно з ст.3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Стаття 155 ЗК України передбачає, що у разі видання органом виконавчої влади акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Стаття 21 ЦК України регламентує, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом влади, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з ст.ст.71, 76, 80 ЦК України в редакції 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові.

Аналогічне міститься у статтях 256, 257, 261, 267 ЦК України в редакції 2003 року.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що позбавлення майна може бути виправданим тільки, якщо доведена наявність «інтересів суспільства» та «умов, передбачених законом». Більше того, будь-яке втручання у володіння майном повинно задовольняти принцип пропорційності. Повинен бути встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства в цілому та вимогою захисту основних прав індивіда.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову прокурора через сплив позовної давності є правильним.

Матеріали справи містять суперечливі дані про перебування чи неперебування ОСОБА_3 членом КСПТ ім.Мічуріна. Архівний сектор Братської РДА у довідках наголошував, що не всі документи товариством передавалися на зберігання.

Оцінивши докази у сукупності, суд дійшов правильного висновку про недоведеність перебування ОСОБА_3 у членах КСПТ.

Між тим, держава Україна двіччі в особі органу місцевого самоврядування у 2004 році та в особі районної державної адміністрації у 1997 році визнала право ОСОБА_3 на пай.

Отже, як суд правильно визначив, саме з зазначеного часу почався відлік позовної давності.

Звернення прокурора з позовом у лютому 2017 року свідчить про пропуск трирічного строку позовної давності.

Посилання прокурора на те, що про порушення прав держави він дізнався 01 серпня 2016 року з повідомлення Відділу Держгеокадастру у Братському районі Миколаївської області, правильно судом не прийнято до уваги.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог законодавства.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області залишити без задоволення, а рішення Братського районного суду Миколаївської області від 13 червня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

ОСОБА_8

Повний текст постанови складено 30 серпня 2018 року.