Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 460/58/15-ц

провадження № 61-19349св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Івано-Франківська селищна рада Яворівського району Львівської області,

треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Яворівського нотаріального округу Львівської області Бунтусова Олена Володимирівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Шеременти Н. О., Ванівського О. М., Копняк С. М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області про визнання нікчемним заповіту.

Позов мотивовано тим, що 02 лютого 2010 року, Івано-Франківською селищною радою Яворівського району Львівської області, було посвідчено заповіт ОСОБА_8, який заповів все своє майно синові ОСОБА_5 та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Станом на день посвідчення цього заповіту приватну нотаріальну діяльність по Яворівському нотаріальному округу Львівської області в смт Івано-Франкове здійснював нотаріус Тіхонов В. А., а тому відповідно до вимог закону посадова особа Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області не мала права вчиняти нотаріальні дії щодо посвідчення вказаного заповіту.

Позивач, яка є онукою заповідача, вважає, що спірний заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми, а тому є нікчемним.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 31 травня 2016 року у складі судді Гоцко В. І. позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано заповіт ОСОБА_8, посвідчений 02 лютого 2010 року Івано-Франківською селищною радою Яворівського району Львівської області, нікчемним.

Позбавлено права на спадкування ОСОБА_5 за заповітом ОСОБА_8, посвідченого 02 лютого 2010 року Івано-Франківською селищною радою.

Визнано ОСОБА_4 спадкоємцем першої черги за законом, щодо нерухомого майна - будинку, що розташований в АДРЕСА_1 та всього рухомого майна, після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оспорюваний заповіт посвідчено особою, неуповноваженою на його посвідчення, такий заповіт є нікчемним, а відтак спадкування за цим заповітом відбуватись не може, а тому спадкування після смерті ОСОБА_8 здійснюється за законом. Суд визнав онуку померлого ОСОБА_8, ОСОБА_4, спадкоємцем першої черги за законом, позбавивши права на спадкування за заповітом його сина, ОСОБА_5

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_5, скасовано рішення Яворівського районного суду Львівської області від 31 травня 2016 року та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що належним відповідачем у справі про визнання заповіту нікчемним має бути ОСОБА_5, як особа на користь якої такий заповіт складено, та інші спадкоємці заповідача. Спадкоємцями майна померлого є його син, ОСОБА_5, як спадкоємець першої черги за законом, та онуки спадкодавця за правом представлення, ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не були залучені до участі у справі в якості відповідачів, хоча оскаржуваним рішенням порушуються їх законні права та інтереси як спадкоємців, судове рішення є незаконним і підлягає скасуванню.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати судове рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач пред'явила вимоги саме до посадової особи Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області, яка не мала права вчиняти нотаріальні дії щодо посвідчення спірного заповіту, а тому залучення ОСОБА_5, право якого на спадкування за законом не оспорюється, до участі у розгляді справи в якості третьої особи є правомірним.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу сторони не подавали.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суди установили, що 02 лютого 2010 року ОСОБА_8 склав заповіт, посвідчений секретарем Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області Крилошанською О. В., відповідно до якого на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження: все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на випадок його смерті буде належати йому і на що він за законом буде мати право, заповідає своєму синові ОСОБА_5 (а.с. 118, т.2)

ОСОБА_5 та ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, є дітьми померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8

ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є дітьми померлої ОСОБА_11 та спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною першою статті 1266 ЦК України встановлено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Оскільки дочка ОСОБА_8, ОСОБА_11, померла до відкриття спадщини після його смерті, то право на спадкування за правом представлення належить її дітям, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, отже питання правомірності заповіту, складеного ОСОБА_8, стосується прав позивача.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Стаття 1251 ЦК України передбачає, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Такого ж змісту положення міститься у статті 37 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до пункту 25 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої Наказом Міністра юстиції України 25 серпня 1994 року за №22/5 (чинної на день посвідчення заповіту), посадова особа виконавчого комітету відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо дія підлягає вчиненню нотаріусом або посадовою особою іншого виконавчого комітету.

Як вбачається з листів Головного управління юстиції у Львівській області від 09 листопада 2011 року та 15 грудня 2014 року, станом на 02 лютого 2010 року, Тіхонов В. А. здійснював нотаріальну діяльність по Яворівському районному нотаріальному округу Львівської області і його робоче місце знаходилося за адресою: АДРЕСА_2

Враховуючи вищенаведене, станом на 02 лютого 2010 року посадова особа Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області не мала права вчиняти нотаріальної дії та зобов'язана була відмовити ОСОБА_8 у посвідченні заповіту.

Частиною першою статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Нікчемність заповіту, встановлена в рішенні суду, має наслідком позбавлення права спадкування за заповітом осіб, визначених розпорядженням заповідача в якості спадкоємців за заповітом, незалежно від того, чи пред'являлися позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наявності правових підстав для визнання спірного заповіту нікчемним, встановивши при цьому, що Тіхонов В. А. здійснював нотаріальну діяльність по Яворівському районному нотаріальному округу на час посвідчення цього заповіту посадовою особою Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області.

Разом із тим обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про порушення судом першої інстанції норм процесуального права з таких підстав.

Відповідно до статті 33 ЦПК України 2004 року суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Згідно зі статтею 119 ЦПК України 2004 року позивач формулює позовні вимоги і зобов'язаний зазначити належний склад відповідачів у позові, а суд згідно із вимогами пункту 2 частини шостої статті 130 ЦПК України 2004 року - уточнити склад осіб, які беруть участь у справі.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, не врахував, що спадкоємцями майна померлого є його син ОСОБА_5, як спадкоємець за заповітом та спадкоємець першої черги за законом, та онуки спадкодавця за правом представлення, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, та в порушення вимог закону, позбавивши ОСОБА_5 права на спадкування, не залучив його та іншого спадкоємця - ОСОБА_6 до участі в розгляді справи в якості відповідачів.

При цьому процесуальний статус відповідача і третьої особи за своїм змістом, процесуальними правами та обов'язками є різними.

Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України та частини четвертої статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на момент вирішення справи судами), яка також покладає і на суд певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Всупереч зазначених норм суд першої інстанції не роз'яснив позивачу та не залучив у встановленому законом порядку до участі у справі осіб, прав та законних інтересів яких стосується цей спір.

За таких обставин висновок апеляційного суду про те, що судове рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 213 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості є правильним та обґрунтованим.

Судове рішення апеляційної інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Таким чином доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні апеляційним судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В.Синельников

С. Ф. Хопта