Справа № 140/269/18
Провадження № 22-ц/801/177/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 рокуСправа № 140/269/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів: Шемети Т. М., Зайцева А. Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_3 товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_4,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Немирівського районного суду Вінницької області, ухвалене 14 червня 2018 року у складі судді Науменка С. М. в м. Немирові Вінницької області у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором кредиту,

встановив:

01 лютого 2018 року ОСОБА_3 товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення боргу.

На обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 16 травня 2011 року ОСОБА_4 отримала кредит в розмірі 1000 грн 00 к. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку боргу. ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором не виконувала, у звязку з чим станом на 30 вересня 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 17644 грн 57 к., з яких: тіло кредиту 1158 грн 03 к., заборгованості за процентами 12370 грн 13 к., пеня 2800 грн 90 к., штраф 500 грн 00 к. фіксована частина та 816 грн 41 к. процентна складова.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 14 червня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 1458 грн 03 к. боргу за кредитним договором, з яких 1158 грн 03 к. тіло кредиту та 300 грн 00 к. проценти за користування кредитом, а також 1600 грн 00 к. у відшкодування судового збору. В решті позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що оскільки відповідачка неналежним чином виконувала умови договору кредиту, то з неї підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту, а пеня, до якої суд відніс усі решта нарахованих за договором суми, зокрема й проценти за користування кредитом, підлягає зменшенню на підставі частини третьої статті 511 Цивільного кодексу України (далі ЦК).

В апеляційній скарзі, поданій 01 жовтня 2018 року до Апеляційного суду Вінницької області, АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просило скасувати це рішення в частині позовних вимог про стягнення процентів, пені та штрафу та ухвалити у цій частині нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково застосував положення частини третьої статті 551 ЦК України до нарахованих процентів за користування кредитом, відмову у позові в частині пені та штрафів взагалі не мотивував.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

30 жовтня 2018 року Апеляційним судом Вінницької області АТ КБ «ПРИВАТБАНК» поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 14 червня 2018 року, а апеляційну скаргу залишено без руху.

08 листопада 2018 року до Апеляційного суду Вінницької області на виконання ухвали цього суду від 30 жовтня 2018 року надійшов оригінал платіжного доручення про доплату судового збору у розмірі 243 грн 00 к.

Пунктом 8 частини першої Розділу ХІІІ Цивільного процесуального Кодексу України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Вінницької області та утворено Вінницький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку область, з місцезнаходженням у місті Вінниці.

У відповідності до частини шостої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на відповідній території відповідної адміністративно територіальної одиниці (відповідних адміністративно територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до положень статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів, що відбулися 09 листопада 2018 року, днем початку роботи Вінницького апеляційного суду визначено 12 листопада 2018 року. Відповідне повідомлення голови новоутвореного суду опубліковано у газеті «Голос України» № 213 (6968) від 10 листопада 2018 року.

Згідно з пунктом 3 частини першої, частиною пятою статті 31 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України), у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

Таким чином справа підлягає апеляційному розгляду Вінницьким апеляційним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на ту ж територію, що й юрисдикція Апеляційного суду Вінницької області.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частини перша та друга статті 367 ЦПК України передбачають, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина четверта цієї статті).

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на таке.

Судом встановлено, що 16 травня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_4 був укладений кредитний договір шляхом приєднання (частина перша статті 634 ЦК України) (анкета-заява на а. с. 7), за яким остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 1000,00 грн. на платіжну картку зі сплатою 3 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а. с. 8). З розрахунку заборгованості видно, що станом на 30 вересня 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 17644 грн 57 к., з яких: тіло кредиту 1158 грн 03 к. (зміна кредитного ліміту передбачена пунктами 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг), заборгованості за процентами 12370 грн 13 к., пеня 2800 грн 90 к., штраф 500,00 грн. фіксована частина та 816 грн 41 к. процентна складова (а. с. 5 6).

Згідно з частиною першою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами першою четвертою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Частина перша статті 509 ЦК України визначає зобовязання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Тобто, обовязок позичальника сплачувати проценти входить до основного зобовязання за кредитним договором, виконання якого обумовлюється змістом договору і не залежить від виконання позичальником інших його умов.

Натомість, за змістом статтей 546, 549, 610, 611 ЦК України неустойка (штраф, пеня) це вид забезпечення зобовязання, який встановлюється договором або законом і застосовується (сплачується) у разі порушення зобовязання (невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання).

Частина третя статті 551 ЦПК України дає право суду зменшити лише розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, і не може застосовуватися до основного зобовязання, встановленого договором кредиту, зокрема сплати процентів.

Отже, суд першої інстанції помилково ототожнив проценти за договором кредиту з неустойкою та застосував до них положення статті 551 ЦК України.

Разом з тим, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя цієї статті).

За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктом 2.1.1.12.6.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору на суму від 100 грн 00 к., внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення, яка нараховується разом з нарахування процентів.

У той самий час згідно з пунктом 2.1.1.7.6. умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому зобовязанню за договором більше ніж на 30 днів.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Застосувавши за порушення строків виконання зобовязання встановлений у п. 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг штраф, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не мав підстав одночасно нараховувати 2800 грн 00 к. пені, а тому вимога про її стягнення не підлягає задоволенню.

Крім того, заявлений до стягнення штраф (процентна складова) в сумі 816 грн 41 к. дійсно дорівнює 5% від суми заборгованості, але фіксована частина штрафу, визначена в сумі 500 грн 00 к., не відповідає положенню закону, яке визначає поняття штрафу як неустойки, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобовязання (частина друга статті 549 ЦК України), а тому не може таким вважатись, в звязку з чим і ця вимога не є обґрунтованою.

Апеляційний суд звертає також увагу, що відповідачка ОСОБА_4 подала до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності (а. с. 44), про що зазначено в описовій частині оскаржуваного рішення, проте, всупереч приписам статтей 263, 264, 265 ЦПК України, суд першої інстанції це питання взагалі не вирішив, що є додатковою самостійною підставою для скасування рішення.

Відтак, вирішуючи питання про застосування позовної давності апеляційний суд виходить із такого.

За змістом статтей 256, 257 ЦК України загальна позовна давність строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється тривалістю у три роки.

Для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (пункт 1 частини другої статті 258) ЦК України.

У відповідності до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Як видно із розрахунку заборгованості останній платіж за кредитом ОСОБА_4 здійснила 06 лютого 2015 року в сумі 500 грн 00 к., з яких 440 грн 00 к. було зараховано на погашення процентів за кредитом, а з позовом банк звернувся 01 лютого 2018 року, тобто в межах загального строку позовної давності.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина пята статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Отже аналіз наведених норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 25 травня 2016 року, справа № 6-1138цс15.

Як видно зі змісту позовної заяви та поданого позивачем розрахунку заборгованості штраф, процентна складова, нарахований банком у процентному відношенні до загальної суми заборгованості в межах строку позовної давності за основним зобовязанням.

Таким чином з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню: 1158 грн 03 к. борг по тілу кредиту, 12370 грн 13 к. борг по процентах за користування кредитом, 816 грн 41 к. штрафу (процентна складова), а всього 14344 грн 57 к. боргу за договором кредиту від 16 травня 2011 року. Решта вимог про стягнення 2800 грн 00к. пені та 500 грн 00 к. штрафу фіксована частина є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Також відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі, відповідно, 1300 грн 75 к. та 2148 грн 69 к., а всього на загальну суму 3449 грн 45 к., з розрахунку: 14344 грн 57 к. (сума, яка підлягає стягненню) / 17644 грн 57 к. (ціна позову) Х суму судового збору (1600 грн 00 к. за подання позовної заяви) і окремо за цією ж пропорцією із 2643 грн 00 к. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 14 червня 2018 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, 22826, Вінницька область, Немирівський район, с. Язвинки, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», 01001, м. Київ вул. Грушевського, 1Д, : заборгованість за договором кредиту від 16 травня 2011 року в розмірі 14344 (чотирнадцять тисяч триста сорок чотири) грн 57 к., з яких 1158 (одна тисяча сто пятдесят вісім) грн 03 к. борг по тілу кредиту, 12370 (дванадцять тисяч триста сімдесят) грн 13 к. борг по процентах за користування кредитом, 816 (вісімсот шістнадцять) грн 41 к. штраф.

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, 22826, Вінницька область, Немирівський район, с. Язвинки, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», 01001, м. Київ вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 49 (три тисячі чотириста сорок девять) грн 45 к. у відшкодування судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_2

Судді: /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

Згідно з оригіналом ОСОБА_2