Справа № 520/1705/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.11.2018 року Здолбунівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Шуляка А.С.

при секретарі Солдатовій О.Д.

за участю: представника позивача Петлюка В.В.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Здолбунів цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 56416,35 грн. за кредитним договором № б/н від 03.06.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 03.06.2014 р. відповідач ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 22326,90 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Взяті зобов'язанні позичальник не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті кредиту, відсотках, штрафних санкціях. Загальна сума боргу становить 56416 грн. 35 коп. Дані обставини дають право стягнути з позичальника кредит з нарахованими відсотками, пенею, штрафом в примусовому поряду.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав та пояснив суду, що рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05.06.2014 р. з відповідача на користь позивача була стягнута заборгованість за кредитним договором від 22.01.2008 р. в сумі 22774,62 грн. та судові витрати в сумі 229,40 грн., які на даний час утримані із заробітної плати відповідача. Іншого кредиту відповідач не отримував. Крім того, довідка про умови та кредитування з використанням платіжної картки, на яку посилається позивач в позовній заяві, не може бути доказом ознайомлення відповідача в письмовій формі, як того вимагає ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживача», з умовами надання споживчого кредиту, оскільки відсутня інформація про особу та місцезнаходження кредитодавця, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в т.ч. між зобов'язаннями споживача, строк, на який кредит може бути одержаний та інше. Також між сторонами не було досягнуто згоди щодо такої істотної умови кредитного договору, як сума кредиту. Не міститься в доданих до позовної заяви документах і строк на який позивач та відповідач досягли згоди користуватися кредитними коштами, відсутня вказівка на строк дії картки. В анкеті -заяві не міститься посилання на дату затвердження Умов та правил надання банківських послуг, з якими нібито згоден відповідач, а доданий позивачем до позовної заяви Витяг з Правил не містить підпису Відповідача про його ознайомлення з цим документом. Просить суд в позові відмовити.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

03.06.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт.

Згідно п.2.1 Генеральної угоди банк надає позичальнику терміновий кредит в сумі 22326,90 грн. на строк 24 місяці, з 03.06.2014 р. по 30.06.2016 р. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 22326,90 грн. в обмін на зобов'язання Позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків в розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку по кредиту у вказані в Заяві, Умовах і правилах строки.

В Генеральній угоді зазначено, що позичальник ознайомлений та згідний з Умовами та правилами, а також, що своїм підписом підтверджує факт надання повної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ «ПриватБанк».

Також позичальник згідний з тим, що дана Генеральна угода разом з наданими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами складає кредитний договір.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В Генеральній угоді не зазначено дату наказу та його номер, якими були затверджені Умови та правил надання продукту кредитних карт і якими користувалися сторони при укладенні вказаної Генеральної угоди.

Крім того, до позовної заяви позивачем долучено Витяг з Умов та правил надання банківських послуг затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, а не Умови та правил надання продукту кредитних карт.

Таким чином суд вважає, що надані Умови та правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, не є складовими частинами укладеної між сторонами Генеральної угоди.

Належних та допустимих доказів, що саме ці Умови та правила мав на увазі відповідач, коли підписував Генеральну угоду, не надано.

Зазначення в Генеральній угоді про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Отже, на підставі наявних в матеріалах справи доказів не можна встановити, що сторони дійшли згоди з усіх істотних умов договору.

Крім того, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника є аналітичним документом банку, складений в односторонньому порядку і не погоджений з відповідачем, тому не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу.

Представлені банком роздруківки фотознімків відповідача з пластиковою карткою також не може бути прийнятий судом у якості належного та допустимого доказу, оскільки на фотознімках не відображається інформація щодо номеру пластикових карток та на підставі якого саме договору вони видавались.

Крім того, як випливає з преамбули Генеральної угоди, вона була укладена між сторонами з метою створення умов для виконання позичальником обов'язків за кредитним договором від 22.01.2008 року.

Проте, як вбачається з матеріалів справи рішенням Здолбунівського районного суду від 05 червня 2014 року з відповідача ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» була стягнута заборгованість за договором від 22.01.2008 р. в сумі 22774,62 грн.

На підставі вказаного рішення суду в ході проведення виконавчих дій з заробітної плати відповідача ОСОБА_3 в рахунок погашення стягнутої рішенням суду заборгованості в примусовому порядку було утримано 24086,85 грн., що стверджується Звітом про здійснення відрахування та виплат № 640, виданим Рівненською дирекцією залізничних перевезень.

Проте, позивачем ні в розрахунку заборгованості, ні в відповіді на відзив не вказав, яким чином була зарахована стягнута з відповідача на підставі рішення суду сума заборгованості. Також представник позивача в судовому засіданні не зміг надати суду будь-яких пояснень з приводу даної обставини.

Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, позивачем не доведено факту видачі банком і отримання позичальником указаної в позовній заяві кредитної картки, тобто отримання відповідачем від позивача кредитних коштів, а тому вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором є безпідставними та задоволені бути не можуть.

Керуючись ст.ст.12, 81, 82, 258, 263, 265, 268 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Публічному акціонерному товариству КБ "ПриватБанк" в задоволенні позову до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості згідно Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 03.06.2014 року в сумі 56416,35 грн. відмовити.

Рішення може бути оскарженим в Рівненський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається в Рівненський апеляційний суд через Здолбунівський районний суд Рівненської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 06 грудня 2018 року.

Суддя