РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 2/510/1119/18

Справа № 510/1070/18

20.08.2018 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

Головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

При секретарі Міхайліченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12 грудня 2015 року померла ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді права власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: с. Орлівка, Ренійського району, Одеської області, вул. Леніна, буд. 164.

За життя померла ОСОБА_3 склала заповідальне розпорядження, зареєстроване в реєстрі за № 488 від 13 серпня 2013 року, яким усе своє майно заповідала доньки відповідачу ОСОБА_2 Однак у встановлений законом строк для прийняття спадщини ОСОБА_2 не звернулася до нотаріальної контори з відповідною заявою, а тому вона вважається такою, що не прийняла спадщину.

На час відкриття спадщини разом із ОСОБА_3 мешкав тільки її чоловік ОСОБА_4, який про відмову від спадщини не заявляв, а тому вважається таким, що прийняв спадщину після смерті дружини відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України,.

16 жовтня 2017 року помер ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: с. Орлівка, Ренійського району, Одеської області, вул. Леніна, буд. 164 та права власності на земельні ділянки, що розташовані за адресою: с. Орлівка, Ренійського району, Одеської області, вул. Леніна, буд. 164, які належали померлому на підставі державних актів на земельні ділянки.

За життя померлий ОСОБА_4 склав заповідальне розпорядження, посвідчене Орлівською сільською радою 30 серпня 2013 року, яким заповідав усе своє майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось позивачу ОСОБА_1

Через деякий час після смерті ОСОБА_4 позивач звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 07 червня 2018 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів.

Позивач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі, про дату, час та місце, проведення судового засідання сповіщався належним чином, надав суду заяву, відповідно до якої він просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявилася, причини неявки суду не відомі, про дату, час та місце, проведення судового засідання сповіщалася належним чином, надала суду заяву, відповідно до якої вона просить розглядати справу за її відсутності, позов визнає та проти його задоволення не заперечує.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, що 12 грудня 2015 року померла ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді права власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: с. Орлівка, Ренійського району, Одеської області, вул. Леніна, буд. 164.

За життя померла ОСОБА_3 склала заповідальне розпорядження, зареєстроване в реєстрі за № 488 від 13 серпня 2013 року, яким усе своє майно заповідала доньки відповідачу ОСОБА_2 Однак у встановлений законом строк для прийняття спадщини ОСОБА_2 не звернулася до нотаріальної контори з відповідною заявою, а тому вона вважається такою, що не прийняла спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

На час відкриття спадщини разом із ОСОБА_3 мешкав тільки її чоловік ОСОБА_4, який про відмову від спадщини не заявляв, а тому вважається таким, що прийняв спадщину після смерті дружини відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

16 жовтня 2017 року помер ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: с. Орлівка, Ренійського району, Одеської області, вул. Леніна, буд. 164 та права власності на земельні ділянки, що розташовані за адресою: с. Орлівка, Ренійського району, Одеської області, вул. Леніна, буд. 164, які належали померлому на підставі державних актів на земельні ділянки.

За життя померлий ОСОБА_4 склав заповідальне розпорядження, посвідчене Орлівською сільською радою 30 серпня 2013 року, яким заповідав усе своє майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось позивачу ОСОБА_1

Через деякий час після смерті ОСОБА_4 позивач звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 07 червня 2018 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів.

У підтвердження своїх позовних вимог, позивач надав суду копії документів, які підтверджують право власності та видавалися на імя померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4, підтвердження проживання разом ОСОБА_3 та ОСОБА_4, копію заповіту на користь позивача, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частина 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а надані суду документи у повному обсязі підтверджують право померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на спірне спадкове майно, право на спадщину за заповітом ОСОБА_1, а тому позов має бути задоволено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 81, 89, 133, 141, 206, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: с. Орлівка, Ренійського району, Одеської області, вул. Мира (Леніна), буд. 164.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, цільове призначення якої будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану: с. Орлівка, Ренійського району, Одеської області, вул. Мира (Леніна), буд. 164, державний акт на земельну ділянку серія ЯК №453959, виданий Орлівською сільською радою 21 квітня 2010 року (площею 0,2452 га кадастровий номер :02:002:0191).

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, цільове призначення якої веденя особистого селянського господарства, розташовану: с. Орлівка, Ренійського району, Одеської області, вул. Мира (Леніна), буд. 164, державний акт на земельну ділянку серія ЯИ № 948147, виданий Орлівською сільською радою 01 лютого 2010 року (площею 0,0154 га кадастровий номер :02:002:0181).

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області протягом тридцяті днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова