Ухвала

30 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 210/3323/14-ц

провадження № 61-43042ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя, поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовними вимогами до ОСОБА_3 про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя, поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 05 червня 1999 року між

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який було припинено на підставі рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 20 листопада 2014 року.

Під час перебування у шлюбі за спільно нажиті грошові кошти подружжя придбало транспортні засоби, які було оформлено на ім'я ОСОБА_3, а саме: причіп марки ГКБ 8350, 1989 року випуску, синього кольору, номер шасі НОМЕР_13, державний номер НОМЕР_12, придбаний 17.06.2004 року; автомобіль марки ВАЗ 21099, 2004 року випуску, синього кольору, державний номер НОМЕР_1, придбаний 27.09.2005 року; автомобіль марки Mercedes-Benz 313 CDI, 2000 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_2, придбаний 06.04.2006 року; автомобіль марки ВАЗ 21104, 2006 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_3, придбаний 03.09.2010 року; причіп марки Антор 4 САЕ 609005, 2011 року випуску, зеленого кольору, державний номер НОМЕР_4, придбаний 13.04.2011 року; автомобіль марки Volkswagen Transport, 2006 року випуску, зеленого кольору, державний номер НОМЕР_5, придбаний 25.02.2011 року, перереєстрований 23.08.2011 року при заміні номерного знаку на

НОМЕР_11; автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 109 CDI, 2006 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_6, придбаний 07.04.2012 року; автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 108CDI, 2001 року випуску, синього кольору, державний номер НОМЕР_7, придбаний 31.07.2012 року; автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 115CDI, 2005 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_8, придбаний 20.09.2012 року; автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 109 CDI, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_9, придбаний 06.11.2012 року; автомобіль марки Volkswagen crafter, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_10, придбаний 03.12.2013 року.

03 листопада 2010 року з ОСОБА_3 за взаємною згодою продали автомобіль марки Mercedes-Benz 313 CDI, державний номер НОМЕР_2.

08 вересня 2012 року з ОСОБА_3 за взаємною згодою продали автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 108CDI, державний номер НОМЕР_7.

Гроші, виручені від продажу цих двох транспортних засобів, з

ОСОБА_3 витратили на потреби сім'ї, залишивши 3 000,00 доларів США на зберіганні у сейфі спільної квартири.

19 жовтня 2013 року з ОСОБА_3 за взаємною згодою продали автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 115CDI, державний номер НОМЕР_8, виручивши від продажу 17 000,00 доларів США, які за взаємною згодою, відклали на потреби сім'ї, зберігаючи їх в сейфі їх квартири.

На початку грудня 2013 року ОСОБА_3 забрав собі із сейфу вище зазначені грошові кошти у розмірі 20 000,00 доларів США, які є спільним майном подружжя, набутим ними під час шлюбу.

Відповідно до інформації, наданої Центром надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування міста Кривий Ріг та Криворізького району, підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 10 жовтня 2014 року за

вих. № 14/4 ЦНП-2480, за ОСОБА_3 зареєстрований на праві власності та використовуються ним, належний їх подружжю, транспортний засіб, а саме: причіп марки Антор 4 САЕ 609005, державний номер НОМЕР_4, придбаний 13 квітня 2011 року.

Відповідно до цієї ж інформації Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування міста Кривий Ріг та Криворізького району, підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області, відповідач розпорядився на власний розсуд всіма іншими транспортними засобами, які є спільним сумісним майном подружжя, продавши їх особисто. Всі автомобілі було продано та знято з обліку ОСОБА_3 після подання ОСОБА_1 цієї позовної заяви до суду, тобто під час розгляду справи про розподіл майна подружжя.

Враховуючи, що причіп марки Антор 4 САЕ 609005, державний номер

НОМЕР_4, був придбаний подружжям за період перебування ними у шлюбі і те, що даний причіп наявний на момент розподілу майна подружжя та є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та є неподільною річчю, просила розділити спільне сумісне майно подружжя, виділивши ОСОБА_3 вказаний причіп і, в свою чергу, зобов'язати відповідача сплатити на її користь в якості компенсації замість її 1/2 частки майна у праві спільної сумісної власності, половину вартості транспортних засобів.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 липня 2016 року позовні вимоги

ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів в

сумі 20 000,00 доларів США залишено без розгляду.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 червня 2017 року уточнений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна об'єктом спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Визнано об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 транспортний засіб, а саме:

? причіп марки Антор 4 САЕ 609005, 2011 року випуску, зеленого кольору, державний номер НОМЕР_4, придбаний 13 квітня 2011 року,

вартістю 7 000,00 гривень.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_3 та

ОСОБА_1, грошові кошти, виручені від продажу спільно нажитого рухомого майна в розмірі 782 122,50 грн, а саме:

? причепа марки ГКБ 8350, 1989 року випуску, синього кольору, номер шасі НОМЕР_13, державний номер НОМЕР_12, придбаного 17 червня 2004 року, вартістю 23 904,43 грн;

? автомобіля марки ВАЗ 21099, 2004 року випуску, синього кольору, державний номер НОМЕР_1, придбаний 27 вересня 2005 року вартістю

72 672,06 грн;

? автомобіля марки ВАЗ 21104, 2006 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_3, придбаний 03 вересня 2010 року вартістю

82 517,95 грн;

? автомобіля марки Volkswagen Transport, 2006 року випуску, зеленого кольору, державний номер НОМЕР_11, придбаний 23 серпня 2011 року вартістю 184 493,26 грн;

? автомобіля марки Mercedes-Benz Vito 109 CDI, 2006 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_6, придбаний 07 квітня 2012 року вартістю 189 671,26 грн;

? автомобіля марки Mercedes-Benz Vito 109 CDI 311875, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_9, придбаний 06 листопада

2012 року вартістю 228 863,54 грн.

Поділено спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_1, виділивши ОСОБА_3:

? причеп марки Антор 4 САЕ 609005, 2011 року випуску, зеленого кольору, державний номер НОМЕР_4, придбаний 13 квітня 2011 року, вартістю

7 000,00 грн;

? причеп марки ГКБ 8350, 1989 року випуску, синього кольору, номер шасі НОМЕР_13, державний номер НОМЕР_12, придбаного 17 червня 2004 року, вартістю 23 904,43 грн;

? автомобіль марки ВАЗ 21099, 2004 року випуску, синього кольору, державний номер НОМЕР_1, придбаний 27 вересня 2005 року вартістю

72 672,06 грн;

? автомобіль марки ВАЗ 21104, 2006 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_3, придбаний 03 вересня 2010 року вартістю

82 517,95 грн;

? автомобіль марки Volkswagen Transport, 2006 року випуску, зеленого кольору, державний номер НОМЕР_11, придбаний 23 серпня 2011 року вартістю 184 493,26 грн;

? автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 109 CDI, 2006 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_6, придбаний 07 квітня 2012 року вартістю 189 671,26 грн;

- автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 109 CDI 311875, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_9, придбаний 06 листопада

2012 року вартістю 228 863,54 грн.

В порядку поділу майна подружжя стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, в якості компенсації, замість 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на майно половину вартості причепу марки Антор 4

САЕ 609005, 2011 року випуску, зеленого кольору, державний номер

НОМЕР_4, а саме: 3 500,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частину вартості кожного автомобіля в розмірі 391 061,24 грн, а саме:

- грошову компенсацію 1/2 частини вартості причепу марки ГКБ 8350,

1989 року випуску, синього кольору, номер шасі НОМЕР_13, державний номер НОМЕР_12, а саме: 11 952, 21 грн;

- грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобілю марки

ВАЗ 21099, 2004 року випуску, синього кольору, державний номер

АЕ 2843 АК, а саме: 36 336,03 грн;

- грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобілю марки ВАЗ 21104, 2006 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_3, а саме: 41 258,9 грн;

- грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобілю марки Volkswagen Transport, 2006 року випуску, зеленого кольору, державний номер

НОМЕР_11, а саме: 92 246,63 грн;

- грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобілю марки Mercedes-Benz Vito 109 CDI, 2006 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_6, а саме: 94 835,63 грн;

- грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобілю марки Mercedes-Benz Vito 109 CDI 311875, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_9, а саме: 114 431,77 грн;

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 04 серпня 2017 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 26 червня 2017 року та додатковим рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 04 серпня 2017 року, ОСОБА_3 оскаржив їх в апеляційному порядку.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 червня 2017 року та додаткове рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2017 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя, поділ спільного майна подружжя відмовлено.

21 серпня 2018 року через засоби поштового зв'язку ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від

01 серпня 2018 року та залишити в силі рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 26 червня 2017 року та додаткове рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 04 серпня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову

в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що з 01 січня 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 762,00 грн.

Предметом спору в даній справі є визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя, поділ спільного майна подружжя зі сплатою в якості компенсації замість 1/2 частки майна у праві спільної сумісної власності ? половину вартості транспортних засобів та причепів.

Ціна позову у справі № 210/3323/14-ц становить 542 132,40 грн, що є 1/2 частки майна у праві спільної сумісної власності, які заявлено

ОСОБА_1 з урахуванням уточнених позовних вимог.

Справа № 210/3323/14-ц є незначної складності, ціна позову в якій не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто справа є малозначною в силу своїх властивостей та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, при цьому Верховний Суд враховує характер правовідносин у яких виник спір, предмет та ціну позову.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня

2018 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя, поділ спільного майна подружжя.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило