Справа № 463/4396/15 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/811/579/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1П.
Провадження № 22-ц/811/573/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Крайник Н.П.

суддів Шеремети Н.О., Цяцяка Р.П.

при секретарі Куцик І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 лютого 2018 року та на додаткове рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Львівської міської ради, третіх осіб: відділу Держгеокадастру у м. Львові, ОСОБА_4 про визнання нечинним рішення, визначення межі земельних ділянок, зобовязання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в:

31.08.2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, Львівської міської ради про визнання нечинним рішення узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради, протокол №157 від 24.07.2015 року про погодження межі земельних ділянок по вул. Старознесенська, 120 та вул. Старознесенська, 118-а в м. Львові; визначення межі між будинковолодінням по вул. Старознесенська, 120 та вул. Старознесенська, 118-а в м. Львові, з врахуванням вже існуючої правовстановлюючої та технічної документації на зазначені ділянки, а саме по лінії між т. «3» до т. «6» згідно додатку 1 до висновку №4-17Е від 25.04.2017 року судової земельно-технічної експертизи; зобовязання ОСОБА_3 демонтувати паркан (сітку) встановлену по лінії т.6-т.8 та браму, яка розташована вздовж вулиці Старознесенська по лінії т.Б-т.7 (брама 9,7 м.) т.А (1,3 м.), згідно додатку 1 до висновку №4-17Е від 25.04.2017 року судової земельно-технічної експертизи; зобовязання Львівську міську раду розглянути заяву позивача щодо надання заїзду на земельну ділянку за адресою: м. Львів, вул. Старознесенська, 118-а.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що є співвласницею житлового будинку №118 а по вул. Старознесенській у м. Львові, що розташований на земельній ділянці площею 3020 кв.м. Відповідач ОСОБА_3 є співвласником будинку № 120 по вул. Старознесенській у м. Львові, за яким закріплено земельну ділянку площею 2810 кв. Присадибні земельні ділянки, на яких знаходяться вказані будинки, межують між собою. ОСОБА_3 самочинно зайняв земельну ділянку від свого землеволодіння до дороги площею 241,6 кв. м., встановив ворота та фактично унеможливив влаштування заїзду на її земельну ділянку. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 15 грудня 2014 року у справі № 2-99/2011 встановлено, що частина земельної ділянки, якою на даний час користується ОСОБА_3, вийшла за межі земельної ділянки 1954 року: розміри (площа та лінійні розміри меж) частин ділянки, що вийшли за межі ділянки 1954 року (за годинниковою стрілкою) складають: 11,94 м, 13,74 м., 9,31 м, 6,85 м., 8,52 м, 2,4 м, 4,24 м, 12,47 м, 11,76 м площею 241,6 кв.м. Зазначена земельна ділянка площею 241,6 кв. м є комунальною власністю і не перебуває в користуванні приватних осіб. Позивач у травні 2015 року зверталася до Львівської міської ради із заявою про надання заїзду на її земельну ділянку за рахунок наведеної земельної ділянки комунальної власності площею 241,6 кв.м., однак жодних відповідей не отримала. Разом з тим, за заявою відповідача рішенням узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради, протокол №157 від 24.07.2015 року, було погоджено межу між земельними ділянками сторін у відповідності до акту встановлення та показу меж земельної ділянки по вул. Старознесенська, 120 ( по лінії Г- А) виготовленої ЛМВВ ЛРФ «Центр ДЗК» так, що частина комунальних земель площею 241, 6 кв. м. фактично перейшла в користуванні відповідача ОСОБА_3, а місцем знаходження вбиральні позивача є середина межі (згідно схеми долученої до оскаржуваного протоколу). Вважає, що узгоджувальною комісією було проігноровано ряд вже існуючих правовстановлюючих та технічних документів на земельні ділянки, щодо будинковолодінь №№120 та 118 а по вул.Старознесенська в м. Львові.

Крім того, експертним висновком було встановлено, що оскаржуваним рішенням узгоджувальної комісії було погоджено межі між трьома ділянками, натомість питання про погодження межі між ділянкою ОСОБА_2 та землями міста на розгляд комісії не виносилось, відтак узгоджувальна комісія вийшла за межі своїх повноважень.

Вважає, що з рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15.12.2014 року випливає, що ОСОБА_3 було самовільно зайнято землі міста, жодних правовстановлюючих документів на неї відповідач немає. Також, експертним висновком від 25.04.2017 року встановлено, що ОСОБА_3 переніс межу в сторону вулиці Старознесенська по лінії т.Б т.7 (брама 9.7м.) -т.А (1,3 м), що разом зі встановленою сіткою по лінії т.6-т.8 є самозахопленням ділянки земель міста.

Просила позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 21 лютого 2018 року позов задоволено частково.

Визначено межі між будинковолодінням по вул. Старознесенська, 120 та вул. Старознесенська, 118-а в м. Львові, з врахуванням вже існуючої правовстановлюючої та технічної документації на зазначені ділянки, а саме по лінії між т.«3» до т.«6» згідно додатку 1 до висновку №4-17Е від 25.04.2017 року судової земельно-технічної експертизи. У решті позову відмовлено за безпідставністю.

Додатковим рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 13 травня 2018 року з відповідачів ОСОБА_3 та Львівської міської ради в рівних частинах на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 243,60 грн. Повернуто ОСОБА_2 частину сплаченої суму судового збору на рахунок 0006, МФО 825014, до державного бюджету Личаківського району м. Львова в розмірі 243,6 грн., сплаченого згідно з платіжним дорученням №103 від 18.11.2015 року. В решті судові витрати залишено за позивачем ОСОБА_2.

Рішення суду та додаткове рішення суду оскаржила позивач - ОСОБА_2.

Вважає рішення суду в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права.

Зазначає, що оскаржуване рішення узгоджувальної комісії повинно було прийматися у відповідності з Положенням про узгоджувальну комісію для вирішення земельних спорів, затвердженого ухвалою Львівської міської ради №1826 від 14.11.2012 року, яке було чинне на момент винесення такого рішення. Однак, питання про погодження межі між ділянкою ОСОБА_2 та землями міста на розгляд комісії не виносилось, у зв»язку з чим узгоджувальна комісія вийшла за межі своїх повноважень під час вирішення земельного спору, що вплинуло на прийняття неправомірного рішення, що стверджується протоколом №157 від 24.07.2015 року про погодження межі земельних ділянок по вул. Старознесенська, 120 та вул. Старознесенська, 118-а в м. Львові. Вважає, що суд проігнорував її доводи, що самовільно встановлений ОСОБА_3паркан та брама на спірній ділянці порушують права позивача на користування земельною ділянкою загального користування населених пунктів, обмежує заїзд на її подвір»я.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21.02.2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення, яким визнати нечинним рішення узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради, протокол № 157 від 24.07.2015 року про погодження межі земельних ділянок по вул. Старознесенська, 120 та Старознесенська, 118-а в м. Львові; зобов'язати ОСОБА_3 демонтувати паркан (сітку) встановлену по лінії т6 -т.8 та браму, яка розташована в вздовж вулиці Старознесенська по лінії т. Б - т. 7 (брама 9.7 м.) - т. А (1,3 м), згідно Додатку 1 до Висновку № 4-17Е від 25.04.2017 року судової земельно-технічної експертизи по справі 2/463/108/17; зобовязати Львівську міську раду розглянути заяву ОСОБА_2 щодо надання заїзду на земельну ділянку за адресою м. Львів, вул. Старознесенська, 118-а.

Додаткове рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 травня 2018 року вважає таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не провів розподіл понесених нею судових витрат на суму 15883,6 грн. Оскільки судом задоволено її одну позовну вимогу з чотирьох пред»явлених нею, на відповідачів пропорційно має бути покладено по 1/4 частині понесених позивачем витрат, що з врахуванням вартості проведеної експертизи, становить по 3970,9 грн. з кожного з відповідачів .

Просить скасувати додаткове рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 травня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 та Львівської міської ради на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в сумі 3970,9 грн. з кожного, а також повернути ОСОБА_2 помилково сплачений судовий збір в сумі 243,6 грн. за платіжним дорученням №103 від 18.11.2015 року.

У засіданні колегії суддів апелянт ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 скаргу підтримали з підстав у ній наведеній. Просять скаргу задоволити, рішення суду до додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким її вимоги задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_3 проти скарги заперечив, просив у задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень «в» ч.1 ст.12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст.152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є співвласником житлового будинку із господарськими спорудами по вул.Старознесенській, буд №118а у м.Львові, а відповідач ОСОБА_3 - співвласником житлового будинку №120 по вул.Старознесенській у м.Львові. Присадибні земельні ділянки, на яких знаходяться вказані будинки, межують між собою.

Згідно архівного витягу з рішення виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів №1438 від 20 жовтня 1954 року «Про розгляд матеріалів по обміру земель по кварталах №485» за землекористувачами залишено в користуванні земельні ділянки відповідно до існуючих норм в таких розмірах:е) за будинком №118 по вул. Старознесенській присадибну ділянку площею 3020 кв.м., а ділянку площею 1850 кв.м. вилучити та зарахувати до міського земельного фонду; ю) за будинком №120 по вул. Старознесенській присадибну ділянку площею 2810 кв.м.

Згідно довідки Львівського обласного державного комунального БТІ та ЕО від 16.08.2006 року, виданої ОСОБА_3, за будинком №120 по вул. Старознесенській у м.Львові закріплена земельна ділянка площею 2810 кв.м. Підставою землекористування є рішення виконкому Львівської міської ради народних депутатів №1438 від 20.10.1954 року.

Матеріалами справи встановлено, що 08.06.2015 року ОСОБА_3 звернувся до Львівської міської ради із заявою № З-К-15657 щодо погодження межі між земельними ділянками на вул. Старознесенській 120 і вул. Старознесенській, 118а.

Згідно витягу з протоколу № 157 засідання узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів від 24.07.2015 року, комісія ухвалила погодити межу між земельними ділянками відповідно до акту встановлення і показу меж земельної ділянки на вул. Старознесенській, 120 (по лінії Г А), виготовленого ЛМВВ ЛРФ ДП «Центр ДЗК».

Згідно Положення про узгоджувальну комісію для вирішення земельних спорів від 17.03.2016 року, затвердженого Ухвалою Львівської міської ради № 298, узгоджувальна комісія розглядає земельні спори у межах м. Львова щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні громадян, та додержання громадянами та юридичними особами правил добросусідства.Основною формою діяльності узгоджувальної комісії є засідання; основним документом, який створює комісія, є протокол. За результатами розгляду спорів щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян, дотримання громадянами правил добросусідства, узгоджувальна комісія готує своє рішення, яке оформляється відповідно до протоколу і яке підписують голова та секретар узгоджувальної комісії. Рішення узгоджувальної комісії є підставою для прийняття ухвали міської ради про затвердження документації із землеустрою.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що протокол узгоджувальної комісії не є рішенням органу місцевого самоврядування, не є кінцевим рішенням з приводу вирішення спору щодо меж земельних ділянок, відповідно до чинного Положення про узгоджувальну комісію для вирішення земельних спорів від 17.03.2016 року рішення узгоджувальної комісії є лише підставою для прийняття ухвали міської ради про затвердження документації із землеустрою, а тому не може порушувати права позивача ОСОБА_2 до прийняття остаточного рішення міською радою та підставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання нечинним рішення узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради, протокол №157 від 24.07.2015 року про погодження межі земельних ділянок по вул. Старознесенська, 120 та вул. Старознесенська, 118-а в м. Львові.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність та необґрунтованість вимог позивача про зобовязання ОСОБА_3 демонтувати паркан (сітку), встановлену по лінії т.6-т.8 та браму, яка розташована вздовж вулиці Старознесенська по лінії т.Б-т.7 (брама 9,7 м.) т.А (1,3 м), оскільки позивач не є власником та користувачем спірної земельної ділянки, а відтак наявність такої не порушує права позивача та зобовязання Львівської міської ради розглянути заяву позивача щодо надання заїзду на земельну ділянку за адресою: м. Львів, вул. Старознесенська, 118-а, за недоведеністю та безпідставністю таких позовних вимог.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно положень ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи.

З врахуванням часткового задоволення позову в частині позовної вимоги про визначення межі між будинковолодінням по вул. Старознесенська, 120 та вул. Старознесенська, 118-а в м. Львові та відмови у задоволенні позову в частині інших вимог позивача, районний суд вірно стягнув з відповідачів в рівних частках на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 грн., який був сплачений при подачі позову відповідно до положень ст.121 ЦПК.

Доводи апеляційної скарги в частині стягнення з ОСОБА_3 та Львівської міської ради на користь ОСОБА_2 витрат на проведення судової земельно-технічної експертизи не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 14.02.2017 року було задоволено клопотання позивача про призначення у справі земельно-технічної експертизи, оплату вартості якої в розмірі 15000 грн. було покладено на позивача ОСОБА_2

Як вбачається з мотивів оскаржуваного рішення, позовну вимогу ОСОБА_2 про визначення межі між будинковолодінням по вул. Старознесенська, 120 та вул. Старознесенська, 118-а в м. Львові судом задоволено та визначено межі між будинковолодінням по вул. Старознесенська, 120 та вул. Старознесенська, 118-а в м. Львові з врахуванням вже існуючої правовстановлюючої та технічної документації на зазначені ділянки, а саме по лінії між т.«3» до т.«6» згідно додатку 1 до висновку №4-17Е від 25.04.2017 року судової земельно-технічної експертизи, тобто по фактичному землекористуванню. Відтак, земельно-технічною експертизою, проти призначення якої заперечував відповідач, було лише підтверджено правильність існуючих меж між будинковолодінням по вул. Старознесенська, 120 та вул. Старознесенська, 118-а в м. Львові та відсутність порушення відповідачем прав позивача.

У зв»язку з наведеним, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволені заяви позивача про покладення вказаних витрат пропорційно на сторін спору.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовує, підстав для задоволення скарги і скасування рішення суду та додаткового рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 лютого 2018 року та додаткове рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 травня 2018 року залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 лютого 2018 року та додаткове рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 13.12.2018 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

ОСОБА_6