Номер провадження: 22-ц/785/5082/18
Номер справи місцевого суду: 492/701/17
Головуючий у першій інстанції Гусєва Н. Д.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого: Кононенко Н.А.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря: Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 26 лютого 2018 року,-

встановив:

09 червня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, яка складається з основного боргу, індексу інфляції та 3% річних на загальну суму 839848,35 грн..

Посилаючись на те, що 03 січня 2014 року відповідач позичив у позивача 52000 грн. та зобов'язався повернути до 10.06.2014р.; 10 січня 2014 року відповідач позичив у позивача 52000 грн. та зобов'язався повернути до 10.10.2014р.; 31 березня 2014 року відповідач позичив у позивача 160000 грн. та зобов'язався повернути до 10.04.2015р.; 31 березня 2014 року відповідач позичив у позивача 160000 грн. та зобов'язався повернути до 10.04.2015р.; 01 квітня 2014 року відповідач позичив у позивача 114000 грн. та зобов'язався повернути до 10.04.2015р., з умовою щомісячної оплати 5% від суми боргу за користування позиченими коштами, про що відповідач написав власноруч позивачу розписки у присутності свідків. Після спливу строку повернення позики відповідач не повернув позивачеві позичені грошові кошти.

У зв'язку з неповернення позики відповідач має сплатити позивачу індекс інфляції та 3% річних від суми боргу. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем з урахуванням основного боргу, індексу інфляції та 3% річних складає загальну суму 839848,35 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, оскільки останній ухиляється від добровільного повернення позики.

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 26 лютого 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 - задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2:

- за договором позики від 03 січня 2014 року: суму основного боргу у розмірі 52000 (п'ятдесят дві тисячі) гривень 00 копійок, суму інфляційних витрат у розмірі 34510 (тридцять чотири тисячі п'ятсот десять) гривень 00 копійок, 3 % річних від суми боргу за період з червня 2014 року по квітень 2017 року у розмірі 4501 (чотири тисячі п'ятсот одна) гривня 19 копійок;

- за договором позики від 10 січня 2014 року: суму основного боргу у розмірі 52000 (п'ятдесят дві тисячі) гривень 00 копійок, суму інфляційних витрат у розмірі 31629 (тридцять одна тисяча шістсот двадцять дев'ять) гривень 00 копійок, 3 % річних від суми боргу за період з жовтня 2014 року по квітень 2017 року у розмірі 3980 гривень 25 копійок;

- за договором позики від 31 березня 2014 року: суму основного боргу у розмірі 160000 (сто шістдесят тисяч) гривень 00 копійок, суму інфляційних витрат у розмірі 48693 (сорок вісім тисяч шістсот дев'яносто три) гривні 00 копійок, 3 % річних від суми боргу за період з квітня 2015 року по квітень 2017 року у розмірі 9861 гривня 01 копійка;

- за договором позики від 31 березня 2014 року: суму основного боргу у розмірі 160000 (сто шістдесят тисяч) гривень 00 копійок, суму інфляційних витрат у розмірі 48693 (сорок вісім тисяч шістсот дев'яносто три) гривні 00 копійок, 3 % річних від суми боргу за період з квітня 2015 року по квітень 2017 року у розмірі 9861 (дев'ять тисяч вісімсот шістдесят одна) гривня 01 копійка;

- за договором позики від 01 квітня 2014 року: суму основного боргу у розмірі 114000 (сто чотирнадцять тисяч) гривень 00 копійок, суму інфляційних витрат у розмірі 34694 (тридцять чотири тисячі шістсот дев'яносто чотири) гривні 00 копійок, 5 % річних від суми боргу за період з квітня 2014 року по березень 2015 року у розмірі 68400 (шістдесят вісім тисяч чотириста) гривень 00 копійок, 3 % річних від суми боргу за період з квітня 2015 року по квітень 2017 року у розмірі 7025 (сім тисяч двадцять п'ять) гривень 89 копійок,

а всього 839848 (вісімсот тридцять дев'ять тисяч вісімсот сорок вісім) гривень 35 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 8000 гривень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що між сторонами виникли позикові відносини, і неповернення боргу є підставою для стягнення його в судовому порядку.

З таким висновком погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 дійсно отримав у позивача ОСОБА_2 в борг відповідні суми грошей, які зобов'язався повернути в зазначені ним в розписках строки. В порушення норм закону та даних зобов'язань, борг позивачу не повернув, тобто відповідач зобов'язання за договорами позики належним чином не виконав, а тому, сума боргу підлягає стягненню в судовому порядку з відповідача на користь позивача на загальну суму 839848,35 грн. який складається з заборгованості згідно наданого позивачем детального розрахунку, правильність якого перевірена судом: за договором позики від 03.01.2014р. основний борг у розмірі 52000,00 грн., інфляційні витрати у розмірі 34510,00 грн., 3 % річних від суми боргу за період з червня 2014 року по квітень 2017 року у розмірі 4501,19 грн., а всього 91011,19 грн.; за договором позики від 10.01.2014р. основний борг у розмірі 52000,00 грн., інфляційні витрати у розмірі 31629,00 грн., 3 % річних від суми боргу за період з жовтня 2014 року по квітень 2017 року у розмірі 3980,25 грн., а всього 87609,25 грн.; за договором позики від 31.03.2014р. основний борг у розмірі 160000,00 грн., інфляційні витрати у розмірі 48693,00 грн., 3 % річних від суми боргу за період з квітня 2015 року по квітень 2017 року у розмірі 9861,01 грн., а всього 218554,01 грн.; за договором позики від 31.03.2014р. основний борг у розмірі 160000,00 грн., інфляційні витрати у розмірі 48693,00 грн., 3 % річних від суми боргу за період з квітня 2015 року по квітень 2017 року у розмірі 9861,01 грн., а всього 218554,01 грн.; а договором позики від 01.04.2014р. основний борг у розмірі 114000,00 грн., інфляційні витрати у розмірі 34694,00 грн., 5 % річних від суми боргу за період з квітня 2014 року по березень 2015 року у розмірі 68400,00 грн., 3 % річних від суми боргу за період з квітня 2015 року по квітень 2017 року у розмірі 7025,89 грн., а всього 224119,89 грн.

Оскільки факт отримання коштів ОСОБА_3 від ОСОБА_2 підтверджений розписками (а.с. 73,74,75,76,77), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що їх регулюють, дійшов обґрунтованого висновку про невиконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Таким чином, у відповідача виник обов'язок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до ст. 1049 ЦК України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. (Постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13).

Отже, розписка є документом, який видається на підтвердження зобов'язання, оскільки при відсутності наміру повернути кошти, такі відносини не потребують письмового підтвердження.

Доказів на підтвердження того, що розпискою про отримання коштів оформлені інші, аніж позикові відносини, суду не надано.

Виходячи з таких письмових доказів та пояснень сторін, суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість вимог позивача, і доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв'язку з цим, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3, а рішення Арцизького районного суду Одеської області від 26 лютого 2018року - без змін.

Крім того, враховуючи, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.05.2018 року заявнику апеляційної скарги було відстрочено сплату судового збору у розмірі 12000 грн. (а.с.97), то згідно ст. 141 ЦПК України колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3на користь державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 12000 грн., за реквізитами апеляційного суду Одеської області.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3- залишити без задоволення.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 26 лютого 2018 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1) на користь держави із зарахуванням до спеціального фонду судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 12000 гривень за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 17 грудня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда