ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/234/18 Справа № 2-1533/2010 Суддя у 1-й інстанції - Затолочний В.С. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (на теперішній час - Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк») на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30 квітня 2010 року, яке ухвалено суддею Затолочним В.С. о 09 годині 18 хвилини у місті Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні), -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позов мотивовано тим, з 05 липня 2003 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому вони придбали майно: квартиру АДРЕСА_1, за рахунок отриманих в товаристві з обмеженою відповідальністю філії Банку «Фінанси та Кредит» (далі - ТОВ філія Банку «Фінанси та Кредит») кредитних коштів; автомобіль «TOYOTA FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, за рахунок отриманих в публічному акціонерному товаристві «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») кредитних коштів; терморегулятор для приміщень з цифровим таймером VITOTROL 100; пральну машину SAMSUNG; кондиціонер Midea MSG-09HR; кондиціонер Panasonik R07 (A)/BG (C)E; пилосос LG Electronics; посудомийну машину BOSCH; холодильник ARISTON; цифровий бездротовий телефон модель КХ-ТCD500RU; витяжку Faber .

Вказувала, що останнім часом між ними почали виникати непорозуміння, відповідач не виявляє належної уваги до дитини, не цікавиться інтересами сім'ї, відповідач фактично припинив шлюбні відносини та проживає окремо. Згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто.

ОСОБА_1 просила провести поділ цього майна, виділивши їй вищезазначені квартиру та автомобіль, та визнати за нею право власності на вказане майно, все інше майно виділити ОСОБА_2

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Виділено ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1, вартістю 87 323 грн. та автомобіль «TOYOTA FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, вартістю 204 525 грн.

Виділено ОСОБА_2: терморегулятор для приміщень з цифровим таймером VITOTROL 100, вартістю 2 тис. грн.; пральну машину US "Roboto Condensed" SAMSUNG, вартістю 3 500 грн.; кондиціонер Midea MSG-09HR, вартістю 2 500 грн.; кондиціонер Panasonik R07 (A)/BG (C)E, вартістю 3 000 грн.; пилосос LG Electronics, вартістю 700 грн.; посудомийну машину BOSCH, вартістю 1 тис. грн.; холодильник ARISTON, вартістю 3 000 грн.; цифровий бездротовий телефон модель КХ-ТCD500RU, вартістю 600 грн.; витяжку Faber, вартістю 1 400 грн., всього майна на 17 тис. грн.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль «TOYOTA FJN-US CRUISER», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (на теперішній час - Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», надалі - АТ КБ «ПриватБанк») просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що сторони по справі, розподіляючи спільне майно подружжя, мали на меті уникнути виконання судових рішень про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитними договорами на користь АТ КБ «ПриватБанк».

Зокрема зазначає, що розгляд цивільної справи про поділ спільного майна подружжя ОСОБА_2 проведено без залучення АТ КБ «ПриватБанк» в якості третьої особи, що вплинуло на обсяг прав та обов'язків апелянта до відповідача ОСОБА_2, оскільки рішення зачіпає законні права та інтереси апелянта, як кредитора відповідача.

Вказує, що ОСОБА_2 з 2006 року є позичальником АТ КБ «ПриватБанк» за 3-ма кредитними договорами, відповідно до умов, яких відповідач отримав кошти на суму більше 180 000 доларів США. Оскільки відповідач не виконував свої зобов'язання за кредитними договорами в повному обсязі, в квітні 2009 року банк звернувся до суду з позовними заявами щодо звернення стягнення на майно та стягнення заборгованості за кредитними договорами. Зазначає, що виконавчі листи пред'явлені до примусового виконання до відділу державної виконавчої служби не виконуються, та під час здійснення заходів примусового виконання банку стало відомо про оскаржуване рішення від 30.04.2010 про поділ спільного майна подружжя. Вважає, що через оскаржуване рішення про поділ спільного майна подружжя неможливо виконати виконавчі документи за пред'явленими з боку АТ КБ «ПриватБанк» до відповідача позовами щодо наявної кредитної заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1, просить залишити апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 30 квітня 2010 року без змін. Зокрема зазначає, що доводи апелянта не відповідають дійсності, є необґрунтованими та безпідставними. Вказує на те, що 14 лютого 2005 року відповідач ОСОБА_2 на підставі кредитного договору №49-пк-2005 отримав в Банку «Фінанси та кредит», кредитні кошти в розмірі 10000 доларів США з цільовим призначенням кредиту, а саме для придбання трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1. Також наголошує на тому, що 18 лютого 2008 року відповідач на підставі договору про надання споживчого кредиту отримав у АКІ банк «УкрСиббанк» кредитні кошти в розмірі 40500 доларів США з цільовим призначенням для придбання авто «TOYOTA FJN-US CRUISER». Зазначає, що оскільки квартира і автомобіль були придбані за рахунок кредитних коштів, виступали в якості забезпечення по вищевказаним кредитним договорам, відповідно перебували під обтяженням у банків «Фінанси та кредит» та «УкрСиббанк», тому ці банки і були залучені в якості третіх осіб під час розгляду справи про поділ спільного майна подружжя. Окрім того, позивач вказує, що АТ КБ «ПриватБанк» не надано жодного доказу тому, що банк направляв дострокові вимоги до відповідача ОСОБА_2 в період до ухвалення оскаржуваного судового рішення, тобто до 30 квітня 2010 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши представника АТ КБ «ПриватБанк» Бородька А.І., який наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги, просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, думку представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5, яка категорично заперечувала проти задоволення апеляції, просила рішення суду залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалене судом під час дії Цивільного процесуального кодексу України, в редакції від 18.03.2004 року, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 05.07.2003 року між позивачем та відповідачем укладений шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Центрально-Міського районного управління юстиції м.Кривого Рогу, актовий запис №247. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Між сторонами виникли непорозуміння і відповідачем стали висловлюватися на адресу позивача погрози відібрати квартиру, в якій мешкає позивач і донька сторін по справі, а також автомобіль, посилаючись на те, що тільки він виступав як покупець за договорами купівлі-продажу квартири та автомобіля. Квартира придбана сторонами під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу ВСА №259175 від 14.02.2005 за рахунок отриманих в ТОВ Банк «Фінанси та кредит» кредитних коштів в розмірі 10000 доларів США на підставі кредитного договору №№49-пк-2005 від 14.02.2005, а автомобіль був придбаний у 2008 році за рахунок кредитних коштів, отриманих АКІБ «УкрСиббанк» на підставі договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 18.02.2008р. Право власності на автомобіль оформлене на відповідача ОСОБА_2, а право управління на позивача, поручителем за зазначеним кредитним договором є позивач ОСОБА_1 - договір поруки №0/П.

Всього за період шлюбу сторонами було придбано майно на загальну суду 309 548 грн., оцінка майна узгоджена сторонами, з врахуванням 30% зносу.

Під час шлюбу сторонами придбано наступне майно: квартира АДРЕСА_1, вартістю 87 323 грн.; автомобіль «TOYOTA FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, вартістю 204 525 грн.; терморегулятор для приміщень з цифровим таймером VITOTROL 100, вартістю 2 тис. грн.; пральну машину US "Roboto Condensed" SAMSUNG, вартістю 3 500 грн.; кондиціонер Midea MSG-09HR, вартістю 2 500 грн.; кондиціонер Panasonik R07 (A)/BG (C)E, вартістю 3 000 грн.; пилосос LG Electronics, вартістю 700 грн.; посудомийну машину BOSCH, вартістю 1 тис. грн.; холодильник ARISTON, вартістю 3 000 грн.; цифровий бездротовий телефон модель КХ-ТCD500RU, вартістю 600 грн.; витяжку Faber, вартістю 1 400 грн.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про повне задоволення позовних вимог позивача, керувався статтями 60, 69, 70, 71 СК України й та виходив із інтересів неповнолітньої дитини, а повного визнання відповідачем позовних вимог та інших обставин справи, дійшовши висновку про можливість відійти від рівності часток та виділити позивачці майно загальною вартістю 291 848 грн.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1. подала в суд позов до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя 31 березня 2010 року. Третіми особи залученими до участі у справі були ТОВ філія банку «Фінанси та кредит» у Дніпропетровській області та Акціонерний комерційний банк «УкрСиббанк» відділення №685 (а.с.2-7).

З кредитного договору №49-пк-2005 від 14.02.2005 вбачається, що ОСОБА_2 уклав договір з Банком «Фінанси та кредит» на суму 10000 доларів США з метою придбання 3-х кімнатної квартири по АДРЕСА_1, про, що зазначено у п.2.3 цього договору (а.с.12).

Також із договору про надання споживчого кредиту №0 від 18.02.2008 р.вбачається, що відповідач ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 40500 доларів США від Акціонерного комерційного банку «УкрСиббанк» відділення №685 під заставу автомобіля «TOYOTA FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску (договір купівлі продажу №15/01 від 15.02.2008 (а.с.17-26).

З наданих АТ КБ «ПриватБанк» документів вбачається наступне.

Так, рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28.11.2011 задоволені позовні вимоги Приватбанку та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ТОВ «Юніко» на користь позивача заборгованість за кредитним договором №1/649-МК в розмірі 1 979 762 грн. 34 коп. (а.с.77).

З цього ж рішення видно, що Банк звернувся в суд з позовом у жовтні 2011, пославшись на те, що 06.10.2006 ОСОБА_2 за кредитним договором №1/649-МК отримав кредит в розмірі 50000 доларів США.

Відповідно до заочне рішення від 08.12.2011 року тогож Індустріального районного суду м.Дніпропетровська було стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ТОВ «Юніко» на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №1/060-МК від 21.02.2008 в сумі 1976 528 грн. 76 коп, згідно, якому ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 60000 доларів США. (а.с.78).

З ухвали Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 07.10.2009 вбачається, що цивільна справа за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2., ТОВ «Юніко» про звернення стягнення на нежитлове приміщення по вул.Блюхера,1/45 шляхом продажу, направлена за підсудністю до Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу (а.с.79).

26.04.2011 рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу в позові АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 і ТОВ «Юніко» про звернення стягнення, відмовлено (а.с.85-86).

Окрім того із заочного рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 24.02.2011 видно, що АТ КБ «Приватбанк» звертався до ОСОБА_2, ще з одним з позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту №4059 від 06.12.2006, згідно умов, якого відповідач отримав кредит в сумі 50000 грн. Позов задоволено стягнуто заборгованість в розмірі 57 818,38 грн. (а.с.84).

З рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 31.01.2012 р. вбачається, що - позивач АТ КБ «Приватбанк», вдруге звернувся до суду з тим ж вимогами за тим же договором №4059 від 06.12.2006 на суму 50000 грн. Позов задоволено - стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість в сумі 79 430,24 грн. (а.с.88).

Отже наведене вище свідчить про те, що відповідач ОСОБА_2, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_1 тричі отримав кредит в АТ КБ «Приватбанк», двічі в 2006 році: 06.10.2006- кредитний договір №1/649-МК, 06.12.2006 - кредитний договір №4059, та один раз у 2008 році - кредитний договір №1/060-МК від 21.02.2008, про, що позивач ОСОБА_1 не могла не знати як дружина відповідача.

Окрім того, на момент звернення ОСОБА_1 до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя у березні 2010 року сторони по справі знали про існування зобов'язань відповідача ОСОБА_2 перед АТ КБ «Приватбанк», між тим ні позивач, ні відповідач не залучили до участі у справі третю сторону АТ КБ «Приватбанк» хоча розуміли, що судове рішення може вплинути на права цієї третьої особи.

Нормами частин 2 та 3 ст. 35 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент розгляду справи), передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням сторін, інших осіб, які беруть участь у справі. Якщо суд при прийнятті позовної заяви, здійсненні провадження у справі до судового розгляду або під час судового розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права і обов'язки, встановлені статтею 27 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про призначення справи до судового розгляду, суд в обов'язковому порядку має вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Отже доводи апеляційної скарги про те, що рішенням суду зачіпаються права та обов'язки АТ КБ «Приватбанк», яке не було залучено судом до участі у справі, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Таким чином, не залучивши до участі в справі третю особу АТ КБ «Приватбанк» перед, якою у відповідача ОСОБА_2 на момент розгляду справи в суді були невиконані зобов'язання, суд першої інстанції порушив права третьої особи, у зв'язку із чим, ухвалене в справі рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права.

Отже, колегія суддів вважає, що неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, відповідно до ст.309 ЦПК України (в редакції від 18.03.2004) є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового по суті позовних вимог, в задоволенні, яких слід відмовити, що повністю відповідає положенням ст.376 ЦПК України ( в новій редакції).

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382 УПК України, Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (на теперішній час - Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк») задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2010 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 14 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: