22-ц/775/598/2018(м)
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2018 року місто Маріуполь

справа № 220/1987/17

провадження № 22-ц/775/598/2018(м)

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Кочегарової Л.М.,

секретар судового засідання Єфремова О.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області у складі судді Якішиної О.М. від 11 червня 2018 року, повний текст рішення складено 20 червня 2018 року,

в с т а н о в и в:

23 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, орган опіки та піклування Великоновосілківської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та прийняття участі у її вихованні, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, відшкодування моральних збитків,

Позовна заява мотивована тим, що з 06 січня 1996 року її син ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому народилися діти - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 27 липня 2016 року шлюб розірвано і її малолітній онук ОСОБА_5 проживає разом з матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Після розлучення відповідачка деякий час дозволяла їй бачити онука, але тільки у її присутності та на вулиці, що негативно відобразилося на стані її здоров'я, оскільки вона перенесла декілька операцій і була вимушена для побачення з онуком долати відстань з м. Мелітополь до смт. Велика Новосілка на громадському транспорті та змінювати режим, встановлений лікарями.

З січня 2017 року відповідач стала чинити перешкоди у спілкування з онуком, не відповідає на телефонні дзвінки, а коли вона приходить для зустрічі з онуком за місцем його проживання, їй не відчиняють двері.

В березні 2017 року вона звернулась до органу опіки і піклування Великоновосілківської селищної ради, щоб визначити час та місце спілкування з онуком, однак відповідальна особа відмовилася приймати її заяву. Відповідачка відмовляється виконувати рішення органу опіки та піклування Великоновосілківської селищної ради від 26 квітня 2017 року, яким визначено час спілкування онука з його батьком ОСОБА_3 у присутності родичів, у тому числі з нею. Вона знову звернулась до органу опіки та піклування з офіційною заявою від 17 травня 2017 року та їй повідомлено, що це питання вирішує суд. Вона з сином неодноразово приходила до місця проживання онука, неодноразово викликали поліцію, щоб потрапити до помешкання, де знаходиться онук, але ніхто до них не вийшов. Влітку 2017 року вона направила листа відповідачу з приводу побачень з дитиною, однак лист повернувся на її адресу. Вважає, що відповідач чинить їй перешкоди у спілкуванні з онуком та унеможливлює участь у його вихованні, у зв'язку з цим з початку 2017 року та по сьогоднішній день вона жодного разу не бачила онука.

Такі дії відповідачки спричиняють їй моральні страждання: вона не може спілкуватися із онуком, приймати участь у його вихованні як бабуся, годувати його домашніми стравами, як це роблять інші бабусі, кожне нагадування про малечу їй спричиняє душевний біль.

Просила суд встановити їй час спілкування з онуком за місцем її фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 кожної середи та суботи. В середу з 16-00 до 20-00 години та в суботу з 10-00 до 20-00 години, зобов'язавши ОСОБА_2 не чинити їй перешкод у спілкуванні з онуком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та стягнути з ОСОБА_2 на її користь у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 11 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. ОСОБА_2 зобов'язана не чинити ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні та вихованні онука ОСОБА_5. Визначений спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні онука ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом надання їй можливості безперешкодно бачитись, спілкуватись та спільно проводити час з онуком ОСОБА_5 наступним чином:

-перші три місяці після набрання рішенням законної сили кожної першої та третьої суботи календарного місяця в період часу з 14.00 год. по 17.00 год. в присутності матері ОСОБА_2 поза межами місця постійного проживання неповнолітнього ОСОБА_5;

-вподальшому - кожної першої та третьої суботи календарного місяця в період з 10. 00 год. до 17.00 год. без присутності матері ОСОБА_2 чи будь-якої іншої особи поза межами місця постійного проживання неповнолітнього ОСОБА_5.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Розподілені судові витрати.

09 липня 2018 року відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила змінити рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 11 червня 2018 року в частині способу участі у вихованні онука ОСОБА_5, виклавши його в наступній редакції:

-перші три місяці після набрання рішенням законної сили кожної першої та третьої суботи календарного місяця в період часу з 14.00 год. по 17.00 год. в присутності матері ОСОБА_2 поза межами місця постійного проживання неповнолітнього ОСОБА_5,

-вподальшому - кожної першої та третьої суботи календарного місяця в період з 14. 00 год. до 17.00 год. без присутності матері ОСОБА_2 чи будь-якої іншої особи поза межами місця постійного проживання неповнолітнього ОСОБА_5 в громадських місцях, призначених для дитячого дозвілля.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, оскільки не враховано, що перебування дитини з бабусею в домоволодінні, яке належить колишньому чоловіку відповідачки - сину позивачки, який з 2012 року перебуває на обліку у лікаря-психіатра, не відповідає інтересам дитини, яка важко переносила розлучення батьків. Час визначений судом для спілкування бабусі з онуком вважає занадто великим, оскільки хвора бабуся не може досить тривалий час забезпечити належний догляд малолітньої дитини. Суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а отже рішення має бути змінено.

14 серпня 2018 року позивач ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 11 червня 2018 року - без змін, оскільки суд врахував всі належні та допустимі докази, які були надані сторонами, інтереси кожної сторони та ухвалив вмотивоване рішення, яке відповідає фактично встановленим обставинам справи та грунтується на нормах діючого законодавства.

В судовому засіданні апелґційної інстанції представник відповідача ОСОБА_6 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити рішення суду без змін.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Великоновосілківської райнної державної адміністрації та третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Згідно з п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 №1402-VIII передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_6, позивача ОСОБА_1, дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 8, 9, 10 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно з положеннями ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до ст. 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

За змістом ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право дитини включає, крім виховання батьками, право на спілкування з іншими членами сім'ї: дідом, бабою, іншими родичами.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 6, 27 названої Конвенції держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини; визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Судом встановлено, що позивач у справі є бабою малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8, 9).

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 27 липня 2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - батьками дитини- розірвано (а.с. 78).

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 28 липня 2017 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5 з матір'ю ОСОБА_2 за адресою її проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 82-83, 84).

Розпорядженням голови Великоновосілківської районної державної адміністрації від 27 грудня 2017 р. № 329 визначено участь ОСОБА_3 у вихованні сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме: побачення з малолітньою дитиною по вівторках з 16-00 до 18-00 год., у неділю з 12-00 по 14-00 год. за попередньою домовленістю між батьками в присутності матері ОСОБА_2 та родичів зі сторони батька у громадських місцях, призначених для дитячого дозвілля (а.с. 85, 86).

Відповідно до актів обстеження місця проживання позивачки ОСОБА_1 від 26 вересня 2017 року та 29 березня 2018 року, остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, але з березня 2017 року мешкає у сина за адресою: АДРЕСА_2. Умови проживання позивачки є задовільними, є окрема обладнана кімната для внука (а.с. 7, 104).

Одже чинним законодавством України, з однієї сторони, закріплено право позивача ОСОБА_1, як баби, на спілкування зі своїм онуком та право брати участь у його вихованні, а з другої сторони передбачено обов'язок батьків або інших осіб, з якими проживає дитина, не чинити перешкоди у здійсненні бабою чи дідом прав щодо виховання внуків та правовий механізм захисту цього права у випадку його порушення у судовому порядку.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позбавлення позивача права щодо її участі у спілкуванні та вихованні онука може позбавити дитину родинних зв'язків з бабою, любові та турботи з її боку.

Право позивача на участь у вихованні та спілкуванні з онуком гарантується законодавством, а тому вона не повинна доводити його виникнення чи наявність будь-якими іншими засобами доказування.

Доказів неможливості реалізації позивачем її права, передбаченого ст. 257 СК України, відповідачем не надано, як і доказів того, що позивач, спілкуючись з онуком, діє всупереч його інтересам, або їх спілкування буде перешкоджати нормальному розвитку дитини.

Згідно з ч. 5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з'ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Великоновосілківської районної державної адміністрації, останній вважає за доцільне визначити участь ОСОБА_1 у вихованні дитини відповідно до графіку, запропонованому позивачем та зазначеному у позовній заяві (а.с. 103).

Суд першої інстанції дав належну правову оцінку наданому висновку і правильно зазначив, що з висновку не вбачається, на підставі яких фактичних обставин орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність встановлення участі позивача у вихованні онука відповідно до запропонованого нею графіку, а тому, визначаючи спосіб участі позивача у вихованні онука, суд враховав, що неповнолітній ОСОБА_5 досяг шестирічного віку, жодними розладами чи вадами розвитку не страждає, особливого догляду з боку матері чи інших осіб не потребує, перешкоди у спілкуванні позивача з ним окремо від матері шляхом систематичних побачень відсутні.

Суд врахував графік участі у вихованні дитини його батька ОСОБА_3 (по вівторках з 16-00 до 18-00 год., у неділю з 12-00 по 14-00 год.), а також право матері ОСОБА_5 - відповідачки ОСОБА_2 на спілкування з сином протягом вихідних днів, та дійшов обгрунтованого висновку, що необхідно і достатньо визначити позивачу спосіб участі у вихованні онука кожної першої та третьої суботи календарного місяця в період з 10.00 год. до 17.00 год. без присутності матері чи будь-якої іншої особи поза межами місця постійного проживання неповнолітнього ОСОБА_5.

При цьому суд підставно виходив з того, що між сторонами мають місце неприязні відносини, які можуть негативно вплинути на дитячу психіку в разі виникнення суперечок між сторонами у присутності дитини, оскільки відповідачка не хоче сприяти більш тісному контакту дитини з позивачем та перешкоджає цьому, та врахував похилий вік позивачки, її стан здоров'я та неможливість повноцінного спілкування з онуком лише в місцях дитячого дозвілля, оскільки при таких зустрічах не відбуватиметься безпосередній контакт між бабою та онуком; а також те, що раніше дитина з позивачем тривалого періоду часу не проводила, тому суд визначив, що перші три місяці після набрання рішенням законної сили кожної першої та третьої суботи календарного місяця в період часу з 14.00 год. по 17.00 год. спілкування позивача з онуком повинно проходити в присутності матері, що не суперечить положенням ст. 159 СК України.

Доводи апеляційноїь скарги, що відвідування місця проживання позивача може вплинути на емоційний стан дитини, бо там проживає її колишній чоловік, який страждає розладами психіки, апеляційний суд визнає необгрунтованими і такими, що не впливають на правильність ухваленого рішення. Вказані обставини були предметом дослідження у суді першої інстанції та не знайшли свого підтвердженя. З матеріалів справи (рішень суду про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та інш.) не вбачається, що у ОСОБА_3 є психічні вади і про це раніше відповідачка не заявляла. В апеляційну інстанцію до відзиву на апеляційну скаргу позивач надала сертифікат та медичну довідку від 19 січня 2017 року про те, що у ОСОБА_3 ознак наркологічних та психіатрічних захворювань не виявлено (а.с. 164). Крім того, предметом спору у даній справі є прийняття участі баби ОСОБА_1 у вихованні дитини, а не батька ОСОБА_3

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення прийняте без додержання норм матеріального та процесуального закону.

Судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається (ст. 367 ЦПК України).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахування встановленого, апеляційний суд дійшов висновку, що частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та прийняття участі у її вихованні, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд діяв відповідно до вимог матеріального та процесуального права. врахував всі належні та допустимі докази, які були надані сторонами, інтереси кожної сторони та ухвалив вмотивоване рішення, яке відповідає фактично встановленим обставинам справи та грунтується на нормах діючого законодавства.

За вказаних обставин, апеляційний суд доходить висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 11 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 серпня 2018 року.

Головуючий О.М. Пономарьова

Судді С.А. Зайцева

Л.М. Кочегарова