Номер провадження 2/243/14/2018
Номер справи 243/6196/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 року

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мінаєва І.М.,

за участю секретаря судового засідання Янчевського В.Ю.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,

вимоги позивача: про визнання договору дійсним, визнання права власності на транспортний засіб та відшкодування матеріальної шкоди,

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3,

вимоги позивача: про відшкодування матеріальної шкоди,

учасники справи: позивач ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_4 (діє на підставі нотаріально

посвідчених довіреностей № 5-862 від 08.09.2016 р., № 5-1006 від

06.09.2018 р.),

представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 (діє на

підставі нотаріально посвідчених довіреностей № 11 від 30.01.2015 р.,

№ 560 від 09.10.2017 р.),

відповідач ОСОБА_2,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

1. 01 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання договору дійсним та визнання права власності на транспортний засіб.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що в травні 2016 р. він звернувся до ОСОБА_3 з пропозицією придбати автомобіль Opel Combo, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, на що ОСОБА_3 йому пояснив, що автомобіль на праві власності належить ОСОБА_2, а він є її повноважним представником. На підтвердження своїх повноважень ОСОБА_3 надав йому генеральну довіреність, яка була видана ОСОБА_2 на його ім?я та посвідчена 17.07.2013 р. приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу Кінащук М.А., на право володіння, користування та розпорядження зазначеним транспортним засобом. Ця довіреність була видана строком на 5 р., до 17.07.2018 р.

12.06.2016 р. між ним та ОСОБА_2, від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_3, було досягнуто згоди щодо укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу. На підтвердження проведеної угоди ОСОБА_3 надав йому розписку, в якій зазначено, що він ОСОБА_3 отримав від позивача 2000 доларів США за продаж автомобіля Opel Combo, 2006 року випуску. Після цього ОСОБА_3 передав позивачу автомобіль, ключі від нього та документи. Оскільки ОСОБА_3 терміново виїжджав до Російської Федерації і планував повернутися додому 20.07.2016 р., вони домовилися, що не пізніше 22.07.2016 р. ОСОБА_7 зніме автомобіль з реєстраційного обліку та вони оформлять договір купівлі-продажу в передбаченому законом порядку.

Однак відповідачі від належного оформлення договору купівлі-продажу ухиляються, на його численні прохання не реагують. Зазначає, що він є фактичним власником спірного автомобіля, добросовісно, відкрито і безперервно володіє ним, тому, посилаючись на положення ст.ст.204, 207, 208, 328, 334, 391, 392 ЦК України, просить визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля, укладений 12.06.2016 р., визнати його право власності на зазначений транспортний засіб.

2. Відповідачем ОСОБА_2 надані суду письмові заперечення проти позову ОСОБА_1, зі змісту яких вбачається, що позовні вимоги не визнаються у повному обсязі. Зазначає, що позов про визнання права власності може бути пред?явлений лише власником майна, тобто особою, яка вже стала власником, а не намагається ним стати через пред?явлення позову. Власником спірного транспортного засобу є ОСОБА_2 Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 просить захистити порушене право в спосіб визнання права власності на автомобіль за ним з тих підстав, що фактично відбувся оплатний правочин - купівля-продаж автомобіля, який був оформлений розпискою. Нормами чинного законодавства встановлено, що продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. В даному випадку договір купівлі-продажу не укладався і не міг бути укладеним, оскільки ОСОБА_3 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, адже довіреності № 1863 від 17.07.2013 р. на право розпорядження транспортним засобом ОСОБА_3 ніколи на руках не мав і не міг нею скористатися.

3. 16.11.2016 р. до суду з зустрічною позовною заявою про витребування автомобіля з чужого незаконного володіння звернулася ОСОБА_2, в якій зазначила, що вона на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 є власником автомобіля Opel Combo, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний реєстраційний номер НОМЕР_2. 17.07.2013 р. нею як власником транспортного засобу було оформлено довіреність на ім?я ОСОБА_3, якою він був уповноважений здійснювати експлуатацію транспортного засобу без права розпорядження, довіреність була посвідчена приватним нотаріусом та зареєстрована в реєстрі за № 1864. В той же день зазначену довіреність вона надала ОСОБА_3 в оригіналі. 18.05.2015 р. вона звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_8 з заявою про припинення дії зазначеної довіреності, до реєстру довіреностей нотаріусом було внесено відповідний запис та направлено повідомлення ОСОБА_3 про припинення дії довіреності. Однак ОСОБА_3 транспортний засіб їй не повернув, тому вона звернулася до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння та з заявою про забезпечення позову. 15.10.2015 р. Слов?янським міськрайонним судом було накладено арешт на зазначений автомобіль, а 05.11.2015 р. ухвалено рішення про витребування шляхом вилучення у ОСОБА_3 зазначеного автомобіля на користь ОСОБА_2 15.04.2016 р. ВДВС Дружківського МУЮ було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого документу, виданого за вищезазначеним рішенням суду. Під час здійснення виконавчого провадження автомобіль оголошений у розшук.

Зазначаючи про необґрунтованість доводів позовної заяви ОСОБА_1, який не є власником спірного автомобіля, та безпідставно утримує його у себе, просить витребувати шляхом вилучення у ОСОБА_1 зазначений транспортний засіб.

4. Позивачем ОСОБА_1 надано суду письмові заперечення на зустрічний позов, в яких він зазначає, що ним було отримано документи, надані відповідачем ОСОБА_2, в тому числі заочне рішення по справі № 243/8965/15-ц від 05.11.2015 р. про витребування автомобіля від ОСОБА_3 Зі змісту заочного рішення вбачається, що воно обґрунтовано на підставі існування нібито однієї довіреності, яка була припинена 18.05.2015 р., в той час як 17.07.2013 р. ОСОБА_2 на ім?я ОСОБА_3 було зроблено дві довіреності з різними правовими наслідками, а саме друга довіреність (№ реєстру 1863) була видана на право володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, строком до 17.07.2018 р. Тому правом володіння, користування та розпорядження спірним автомобілем на законних підставах розпорядився ОСОБА_3 В задоволенні зустрічного позову про витребування автомобіля з чужого незаконного володіння просив відмовити.

5. 13.05.2017 р. позивачем ОСОБА_1 надано суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої внаслідок не розгляду справи у строк більше 10 місяців 06.05.2017 р. інспектором роти № 5 батальйону № 1 УПП в м.Харкові проведено огляд та здійснено тимчасове затримання транспортного засобу на підставі виконавчого провадження № 50862669, автомобіль поміщений на штрафмайданчик. Посилаючись на наведені обставини у їх сукупності просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу спірного автомобіля, визнати за ним право власності на цей автомобіль, зняти арешт з легкового автомобіля та до вирішення справи по суті передати йому арештоване майно під розписку.

6. 13.09.2017 р. відповідач ОСОБА_2 надала суду заяву про внесення змін до предмету позову, оскільки під час розгляду справи виникли обставини, які зумовлюють внесення таких змін. Так, в ході здійснення розшуку спірного автомобіля у виконавчому провадженні транспортний засіб було тимчасово затримано та доставлено на спеціальний майданчик для зберігання. 30.06.2017 р. Московським ВДВС ГТУЮ у Харківській області було фактично виконано рішення суду та передано ОСОБА_2 транспортний засіб. Оскільки транспортний засіб зберігався на спеціальному майданчику, під час передачі автомобіля було висунуто вимогу щодо оплати вартості послуг зі зберігання автомобіля у сумі 3113,50 грн., які нею були сплачені. Окрім того, під час передачі автомобіля було встановлено, що він експлуатувався без проведення необхідного технічного обслуговування, у зв?язку з чим потребував поточного ремонту. З огляду на небезпеку експлуатації автомобіля без проведення поточного ремонту та заміни мастильних матеріалів та експлуатаційних рідин, автомобіль було передано для проведення технічного обслуговування і здійснення поточного ремонту. Вартість цих робіт з урахуванням вартості запасних частин, мастильних матеріалів та експлуатаційних рідин склала 28213 грн., що підтверджується квитанціями і чеками. Загальна сума понесених ОСОБА_2 витрат склала 31326,50 грн. Зазначає, що транспортний засіб було передано ОСОБА_3 в технічно справному стані, що підтверджується актом прийому-передачі. Посилаючись на положення ст.ст. 22, 386 ч.3, 1192 ЦК України, просила стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на її користь вартість збитків, заподіяних неправомірним утриманням майна у сумі 31326,50 грн. та судові витрати по справі.

В судовому засіданні відповідачем ОСОБА_2 та її представником ОСОБА_5 змінені зустрічні позовні вимоги підтримані в повному обсязі, просили їх задовольнити, а в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити за відсутністю підстав, оскільки договір купівлі-продажу автомобіля між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не був укладений.

7. В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 пояснила, що на ім?я ОСОБА_3 вона оформлювала дві довіреності - на керування автомобілем та генеральну довіреність, остання знаходилася у неї на руках, тому ОСОБА_3 не міг їй скористатися. Вона була приватним підприємцем, а ОСОБА_3 працював водієм таксі. Довіреність на право розпорядження автомобілем вона лише оформлювала, але ОСОБА_3 не надавала, зазначену довіреність вона не скасовувала. ОСОБА_3 було відомо про наявність генеральної довіреності. Автомобіль вона передала ОСОБА_3 за актом прийому-передачі, потім ОСОБА_3 зник разом з автомобілем. Після ухвалення судом рішення про витребування цього автомобіля у ОСОБА_3, вона отримала автомобіль від працівників виконавчої служби 30.06.2017 р. в жахливому стані, який вона змушена була відремонтувати, та який восени 2017 р. продала, ціну автомобіля не пам?ятає.

8. 17.09.2018 р. ОСОБА_2 надано суду відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що з заявленими позовними вимогами вона не погоджується у повному обсязі, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та незаконними. Обґрунтування відзиву містить доводи, аналогічні доводам, викладеним у раніше поданих запереченнях ОСОБА_2

9. 12.10.2018 р. на адресу суду позивачем ОСОБА_1 подано уточнену позовну заяву, зі змісту якої вбачається, що він в травні 2016 р. придбав автомобіль у ОСОБА_3 з багатьма технічними вадами, тому з метою доведення транспортного засобу до належного технічного стану, що дозволяв би користуватися ним за призначенням, ним були придбані запчастини та виконані ремонтні роботи, а саме замінені чотири автошини, замінені масляний, паливний та повітряний фільтри, замінено ремінь генератора, лівий поворотний кулак, натяжний ролик, заглушка блоку двигуна та проведений ремонт стартеру, генератору і зчеплення. Вартість зазначених робіт з урахуванням придбаних автозапчастин становить 30869 грн. В ході виконавчого провадження з виконання рішення суду № 243/8965/15-ц автомобіль був у нього примусово вилучений та протиправно повернутий ОСОБА_2

Враховуючи сплату ОСОБА_3 за автомобіль 20000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 08.10.2018 р. становить 56175,84 грн., шкода, завдана йому діями відповідачів становить 87044,84 грн. В уточненій позовній заяві ОСОБА_1 просив визнати дійсним договір купівлі-продажу від 12.06.2016 р., визнати за ним право власності на транспортний засіб та стягнути солідарно зі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 87044,84 грн. за завдану йому шкоду.

В судовому засіданні первісний позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_9 уточнені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі, зустрічні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні.

Первісний позивач ОСОБА_1 додатково у судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_3 на момент придбання автомобіля він був знайомий близько року.

Під час передання автомобіля він надав ОСОБА_3 гроші в сумі 2000 доларів США, ОСОБА_2 присутньою не була. В його присутності ОСОБА_3 обміняв гроші на російські рублі та повідомив, що він їде до Російської Федерації, і коли повернеться, вони оформлять купівлю-продаж автомобіля в органах МРЕВ. В розписці зазначено, що ОСОБА_3 отримав гроші за договором, договір купівлі-продажу був укладений в усній формі. Напередодні вони разом з ОСОБА_3 їздили до нотаріуса у м.Харкові, перевіряли автомобіль по реєстрам, повноваження ОСОБА_3 Витягів у нотаріуса не отримували, прізвище нотаріуса він не пам?ятає, цей нотаріус вже не працює. Автомобіль від ОСОБА_3 він отримав у справному стані, однак в процесі експлуатації були виявлені недоліки.

З моменту придбання автомобіля він з ним два-три рази розмовляв телефоном, ОСОБА_3 повідомляв, що має намір повернутися в м.Горлівку за речами, але він не приїхав, повідомив, що не має можливості виїхати. Оскільки дії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 призвели до заподіяння йому майнової шкоди, суму заподіяної йому шкоди він просить стягнути солідарно з відповідачів.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

10. Позивач ОСОБА_1 надав суду клопотання про витребування з Головного управління юстиції у Донецькій області належним чином завіреної копії довіреності, яка була видана ОСОБА_2 на ім?я ОСОБА_3 та посвідчена 17.07.2013 р. приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу Кінащук М.А. (а.с.15-16, т.1).

11. 08.11.2016 р., 26.01.2017 р., 14.04.2017 р., 04.07.2017 р., 08.08.2018 р., 20.08.2018 р., 20.09.2018 р., 12.10.2018 р., 06.11.2018 р., 16.11.2018 р. первісним позивачем ОСОБА_1 було заявлено клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконфереції з Фрунзенським районним судом м.Харкова.

12. 26.12.2016 р. позивачем ОСОБА_1 подано клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи апеляційним судом Донецької області за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Слов?янського міськрайонного суду від 05.11.2015 р. по справі № 243/8965/15-ц (а.с.63-66, т.1)

13. 28.12.2016 р. позивачем ОСОБА_1 подано клопотання про витребування з Донецького обласного державного нотаріального архіву належним чином завіреної копії довіреності, яка була видана ОСОБА_2 на ім?я ОСОБА_3 та посвідчена 17.07.2013 р. приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу Кінащук М.А. за № 1863 та повного витягу з реєстру про перевірку дійсності довіреності (а.с.75-76, т.1).

14. Позивачем ОСОБА_1 було заявлено клопотання про дослідження матеріалів цивільної справи № 2/243/4677/2015 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування автомобіля з чужого незаконного володіння та дослідження наданого ним відеозапису, які судом були задоволені.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

15. Ухвалою суду від 14.07.2017 р. провадження у зазначеній цивільній справі було відкрито, по справі призначено попереднє судове засідання (а.с.13, т.1).

16. Ухвалою суду від 17.08.2016 р. справу призначено до судового розгляду (а.с.24, т.1).

17. Ухвалами суду від 23.12.2016 р., 22.02.2017 р., 09.03.2017 р., 18.04.2017 р., 12.05.2017 р., 08.08.2018 р., 20.08.2018 р., 20.09.2018 р., 12.10.2018 р., 06.11.2018 р., 16.11.2018 р. клопотання первісного позивача про проведення судового засідання у режимі відеоконференції задоволено.

18. Ухвалою судді від 05.04.2017 р. справу прийнято до провадження після повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, призначено судове засідання (а.с.115, т.1).

19. Ухвалою суду від 30.05.2017 р. позовні вимоги первісного позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності на автомобіль об?єднані в одне провадження з зустрічними позовними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння (а.с.147, т.1).

20. Ухвалою суду від 30.05.2017 р. клопотання ОСОБА_1 про скасування арешту залишено без задоволення.

21. Ухвалою судді від 26.07.2018 р. справу прийнято до провадження після повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, призначено підготовче судове засідання.

22. Ухвалою суду від 06.11.2018 р. підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

23. Відповідач ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з?явився, про причини неявки суду не повідомив, а відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 надано відзив на позовну заяву та заявлено зустрічний позов, що унеможливлює проведення заочного розгляду справи у відповідності до ч.1 ст.280 ЦПК України. У відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання відповідача, якого належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому суд розглядає справу за відсутності відповідача ОСОБА_3 у відповідності до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України.

IV. Фактичні обставини, встановлені Судом.

24. З копії рукописної розписки від 12.06.2016 р., написаної ОСОБА_3, паспорт серії НОМЕР_8, виданий Микитівським РВ Горлівського МВ ГУМВС України в Донецькій області 05.08.2002 р., уродженцем м.Горлівка, який мешкає за адресою: АДРЕСА_10, вбачається, що він отримав від ОСОБА_1, паспорт серії НОМЕР_9, виданий Попаснянським РВ ГУМВС України в Луганській області 06.04.2001 р., уродженця м.Попасна, який мешкає у АДРЕСА_9, грошові кошти в сумі 2000 доларів США в якості оплати за автомобіль ідентифікаційний номер НОМЕР_10, модель Опель Комбо, тип легковий пасажирський, категорія В, рік випуску 2006, за договором, укладеним сторонами (а.с.6, т.1).

25. Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_11 ОСОБА_2 з 17.07.2013 р. належить транспортний засіб Opel Combo, білого кольору, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, номер кузову НОМЕР_10 (а.с.11, т.1).

26. За відомостями Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем МВС України від 11.06.2015 р. згідно наявних баз даних ДАІ станом на 09.06.2015 р. Центром надання послуг, пов?язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м.Горлівка 17.07.2013 р. проведено операцію «Перереєстрація на нового власника за договором купівлі-продажу» з транспортним засобом Opel Combo, 2006 року випуску, кузов номер НОМЕР_10, державний номер НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_11 на ім?я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, АДРЕСА_11. Інших реєстраційних операцій з вказаним ТЗ не проводилось (а.с.45, т.1).

27. Заочним рішенням Слов?янського міськрайонного суду від 05.11.2015 р., яке набуло законної сили 17.11.2015 р., позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволені, витребувано у ОСОБА_3 шляхом вилучення автомобіль Opel Combo, 2006 року випуску, кузов номер НОМЕР_10, державний номер НОМЕР_3, документи до нього та ключі від автомобіля (а.с.46-47, т.1).

28. Ухвалою Слов?янського міськрайонного суду від 15.10.2015 р., яка набула законної сили 23.10.2015 р., заяву ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на автомобіль Opel Combo, 2006 року випуску, кузов номер НОМЕР_10, державний номер НОМЕР_3, та заборонено ОСОБА_3 здійснювати експлуатацію зазначеного транспортного засобу (а.с.48-49, т.1).

29. 15.04.2016 р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дружківського МУЮ відкрито виконавче провадження № 50862669 з виконання виконавчого листа, виданого на підставі заочного рішення суду від 05.11.2015 р. про витребування у ОСОБА_3 шляхом вилучення автомобіля Opel Combo, 2006 року випуску, кузов номер НОМЕР_10, державний номер НОМЕР_3, документів до нього та ключів від автомобіля (а.с.50,51 т.1).

30. 14.09.2016 р. державним виконавцем ВДВС Дружківського МУЮ оголошено розшук автомобіля Opel Combo, 2006 року випуску, кузов номер НОМЕР_10, державний номер НОМЕР_3 (а.с.52, т.1).

31. За відомостями Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 15.02.2017 р., наданими на запит суду, Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області не відноситься до переліку реєстраторів Єдиного реєстру довіреностей та не має до нього доступу. Для отримання витягу з Єдиного державного реєстру довіреностей необхідно звернутися до будь-якої державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса, що мають доступ до Єдиного реєстру довіреностей. Щодо надання копії довіреності, посвідченої від імені ОСОБА_2 17.07.2013 р. приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу, то на теперішній час це не виявляється можливим, оскільки м.Горлівка відноситься до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р (а.с.93, т.1).

32. Відповідно до оригіналу довіреності № 1863 від 17.07.2013 р., посвідченої приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу Кінащук М.А., ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уповноважує ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 бути її представниками при здійсненні від її імені правочинів, пов?язаних з продажем, здаванням в найм, укладанням договору позички щодо належного їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7, виданого РЕВ 6-го МРВ м.Горлівки УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 17.07.2013 р. автомобіля марки Opel Combo, 2006 року випуску, кузов номер НОМЕР_10, державний номер НОМЕР_3. Для цього повіреним надається право укладати договори купівлі-продажу та здійснювати інші правочини щодо користування та експлуатації транспортного засобу. Довіреність видана без права передоручення і дійсна до 17.07.2018 р. (а.с.103, т.1).

33. Як вбачається з повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей № 32401578 від 21.10.2016 р. за серією та номером бланку ВТІ 835171 в реєстрі знайдено довіреність від 17.07.2013 р. за № 1863, посвідчену приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу Кінащук М.А., яку видала ОСОБА_2 на ім?я ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, щодо майна - транспортного засобу (тип транспортного засобу автомобіль легковий, серійний номер: НОМЕР_10, номер державної реєстрації НОМЕР_3, опис: Opel Combo, 2006 року випуску). Додаткові відомості: на розпорядження транспортним засобом (а.с.104, т.1).

34. Згідно видаткових накладних від 15.04.2017 р., наданих позивачем ОСОБА_1, покупцем НОМЕР_3 було сплачено послуги з ремонту двигуна, заміни лампочки, ремонту поворотного кулака на загальну суму 2030 грн. (а.с.132, т.1), від 14.07.2016 р. було придбано масло, сплачено послуги з заміни масла у двигуні, масляного та повітряного фільтру на загальну суму 386 грн. (а.с.133, т.1), від 01.04.2017 р. сплачено послуги з заміни стійки стабілізатора, заміни задньої стійки, заміни задніх барабанних гальмівних колодок, реставрації зчеплення та заміни зчеплення на загальну суму 2490 грн. (а.с.134, т.1), від 27.01.2017 р. сплачено послуги з ремонту стартера, заміни масляного, повітряного та пального фільтрів, заміни масла у двигуні, заміни сайпентблоку нижнього ричагу, шарової опори, передніх дискових гальмівних колодок, ГРМ, стійки стабілізатора, пружин, ремонту електрики, шиномонтажу та придбано масло на загальну суму 3789 грн. (а.с.135а, т.1), від 31.03.2017 р. придбано гальмівну колодку на суму 356 грн. (а.с.135, т.1), від 22.03.2017 р. придбано 2 амортизатори на суму 910 грн. (а.с.136, т.1), 28.01.2017 р. придбано стабілізатор передній на суму 500 грн. (а.с.137, т.1), від 26.01.2017 р. придбано дискову гальмівну колодку та повітряний, масляний та паливний фільтри на суму 665 грн. (а.с.138, т.1), від 12.12.2016 р. придбано 2 пружини на суму 430 грн. (а.с.139, т.1).

35. Згідно товарних чеків, наданих ОСОБА_1, ним придбано 2 шини на суму 1400 грн., 2 шини на суму 1900 грн. (а.с.140, т.1) та інші запасні частини для автомобіля на суми 2584 грн., 100 грн., 10000 грн., 372 грн., 299 грн., 1718 грн., 571 грн. (а.с.141-145, т.1).

36. Відповідно до акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 06.05.2017 р. автомобіль Opel Combo, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_3, тимчасово затримано на підставі ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» та поміщено на спеціальний майданчик. Зазначеним актом встановлено наявність тріщини лобового скла та інші пошкодження, показники одометру 311241 (а.с.155, т.1).

37. Постановою державного виконавця від 30.06.2017 р. на вилучений транспортний засіб Opel Combo, 2006 року випуску, кузов номер НОМЕР_10, державний номер НОМЕР_3 (тріщина на лобовому склі, переднє право крило з дефектом) накладено арешт та автомобіль переданий для зберігання представнику стягувача ОСОБА_14 (а.с.171, т.1).

38. Постановою державного виконавця від 30.06.2017 р. виконавче провадження № 50862669 закінчено у зв?язку з повним фактичним виконанням рішення, розшук транспортного засобу Opel Combo, 2006 року випуску, кузов номер НОМЕР_10, державний номер НОМЕР_3, та його арешт припинено (а.с.172, т.1).

39. Як вбачається з акту прийому-передачі автомобіля № 2325/1 від 17.07.2013 р., ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_3 прийняв у користування автомобіль Opel Combo, 2006 року випуску, кузов номер НОМЕР_10, державний номер НОМЕР_3, колір білий. Автомобіль переданий у заводській комплектації, показники однометра 145660, агрегати та прилади працюють, пошкоджень немає (а.с.173, т.1).

40. ОСОБА_2 надані суду розрахункові документи на придбання запасних частин для автомобіля та сплату послуг з технічного обслуговування і поточного ремонту автомобіля, а саме: 01.07.2017 р. - 25 грн., 2009 грн., 1449 грн., 07.07.2017 р. - 3200 грн., 08.07.2017 р. - 21530 грн. (а.с.174-177,181,182, т.1), квитанцію про сплату послуг за транспортування транспортного засобу, зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику на суми 210 грн., 1176 грн., 1008 грн. та 630 грн. (а.с.178, т.1).

41. Судом за клопотанням первісного позивача було досліджено частину відеозапису програми «Дорожній рекет» (а.с.199, т.1), з якого вбачається, що жінка придбала автомобіль, оформила право власності на нього та отримала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, користувалася ним, а потім автомобіль був затриманий працівниками поліції, оскільки перебував у розшуку як викрадений. Власником цього автомобіля було зазначено мешканця м.Донецька, який звернувся до поліції з заявою про угон транспортного засобу. Поліцією провадиться досудове розслідування, а спір між сторонами щодо автомобіля вирішується у порядку цивільного судочинства.

Оцінюючи зазначений відеозапис, суд зазначає, що він не є належним доказом по справі, оскільки не містить інформації щодо предмета доказування (обставин, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення).

V. Оцінка Суду.

42. Відповідно до положення ч.1 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов?язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

43. Частиною 1 ст.245 ЦК України визначено, що форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

44. Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником транспортного засобу Opel Combo, білого кольору, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, номер кузову НОМЕР_10, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

45. 17.07.2013 р. ОСОБА_2 видала довіреність ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_15 та уповноважила їх бути її представниками при здійсненні від її імені правочинів, пов?язаних з продажем, здаванням в найм, укладанням договору позички щодо належного їй транспортного засобу Opel Combo, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, номер кузову НОМЕР_10, без права передоручення та строком до 17.07.2018 р. Зазначена довіреність зареєстрована в реєстрі за № 1863 та посвідчена приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу Кінащук М.А. Станом на 21.10.2016 р. довіреність не була відкликана, що підтверджується матеріалами справи (а.с.103-104, т.1).

46. Положенням ч.1 ст.248 ЦК України визначено підстави припинення представництва за довіреністю, до яких належать, зокрема: закінчення строку довіреності; скасування довіреності особою, яка її видала; відмова представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю; смерть особи, яка видала довіреність, або особи, якій видано довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

47. Таким чином, на момент передання ОСОБА_3 ОСОБА_1 автомобіля Opel Combo, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, номер кузову НОМЕР_10, та отримання ним грошових коштів за автомобіль (12.06.2016 р.), ОСОБА_3 мав необхідні повноваження на укладення від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу автомобіля. Оцінюючи доводи відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 в тій частині, що вона хоча і оформлювала на ім?я ОСОБА_3 зазначену довіреність на право розпорядження транспортним засобом, але ніколи йому не передавала оригінал цього документу, суд ставиться до них критично і зазначає, що позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом стверджував, що ОСОБА_3 йому було пред?явлено зазначену довіреність, вказував її реквізити (дату, реєстраційний номер) а під час судового розгляду зазначена довіреність була надана представником відповідача та міститься в матеріалах справи.

48. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

49. Згідно зі ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено законом або договором.

50. Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

51. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов?язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов?язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

52. Відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

53. Відповідно до ч. 3 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

54. Правове регулювання відносин, пов?язаних з оформленням та видачею реєстраційних документів і номерних знаків визначено Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07 вересня 1998 року.

55. Цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків і який є обов?язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов?язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень (пункти 1-2 Порядку).

56. З п.7 цього Порядку вбачається, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов?язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції (крім транспортних засобів, зареєстрованих до набрання чинності цим Порядком) та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

57. Відповідно до пункту 8 цього Порядку документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; укладені та оформлені в центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких центрів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб'єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб'єктів уповноваженою особою; договір комісії між власником транспортного засобу і суб'єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб'єкт господарювання, які підписані від імені суб'єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних засобів суб'єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу; свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном; рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу

та конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведені електронні торги або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем; договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений за результатами прилюдних торгів (аукціону) або електронних торгів, за яким продавцем виступає Національне агентство з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Зазначений перелік є вичерпним.

58. Таким чином, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід?ємно пов?язаний з обов?язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.05.2018 р. у справі № 61-10586св18 (233/4107/17).

59. Вищезазначені вимоги є суттєвими умовами при укладені договору купівлі-продажу автомобіля і їх недотримання не дає підстав вважати, що такий правочин відбувся.

Таким чином, законодавством визначено виключний перелік документів, які підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, а тому розписка ОСОБА_3 про отримання ним грошових коштів за автомобіль, без дотримання обов?язкового порядку щодо відчуження транспортного засобу, не може вважатись належним доказом того, що договір купівлі-продажу автомобіля між сторонами відбувся, оскільки це суперечить вимогам чинного законодавства, яке встановлює особливий порядок укладання договорів щодо транспортних засобів.

60. Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що порядок набуття права власності на транспортні засоби пов?язаний з обов?язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах. Таким чином, хоча суд і приймає доводи позивача щодо наявності у ОСОБА_3 необхідних повноважень на укладення від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу автомобіля, але зазначає, що договір купівлі-продажу між сторонами не відбувся, тому право власності на автомобіль у позивача не виникло. Надану ОСОБА_3 розписку про отримання ним грошової суми від ОСОБА_1 не можна вважати договором купівлі-продажу спірного автомобіля, ця розписка не може підміняти письмового договору купівлі-продажу, оскільки не містить ознак такого договору.Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля від 12.06.2016 р. та визнання за ним права власності на автомобіль задоволенню не підлягають.

61. Розглядаючи вимоги позивача ОСОБА_1 та вимоги відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, суд виходить з наступного. Позивачем в уточненій позовній заяві не наведено посилання на норми права, на підставі яких він просить стягнути з відповідачів матеріальну шкоду, тому суд враховує фактичні підстави для заявлених позовних вимог, а відповідач на обґрунтування своїх вимог посилається на ст.ст.22, 1166, 1190 ЦК України.

62. Положенням ст.22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками згідно ч.2 цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з ч.3 ст.22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

63. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 зазначеної статті визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

64. Згідно з ч.1 ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими.

65. Заочним рішенням Слов?янського міськрайонного суду від 05.11.2015 р. по справі № 243/8965/15-ц встановлено, що 17.07.2013 р. ОСОБА_2, будучи власником автомобіля Opel Combo, 2006 року випуску, кузов номер НОМЕР_10, державний номер НОМЕР_3, на підставі довіреності передала ОСОБА_3 зазначений автомобіль, про що було складено акт прийому-передачі. 18.05.2015 р. ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса із заявою про припинення дії довіреності, до реєстру довіреностей внесено реєстраційний запис № 39761470 про припинення дії довіреності. Зазначені обставини у відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню у цій справі.

66. Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_2 було передано автомобіль ОСОБА_3 17.07.2013 р. з працюючими агрегатами та приладами і відсутністю пошкоджень (показники одометра 145660 км.), що також підтверджується актом прийому-передачі № 2325/1 (а.с.173, т.1). З моменту передачі автомобіля ОСОБА_3 і до моменту його передачі останнім ОСОБА_1, тобто з 17.07.2013 р. і до 12.06.2016 р. автомобіль знаходився у користуванні ОСОБА_3, інших відомостей суду не надано. 12.06.2016 р. ОСОБА_3 передав автомобіль ОСОБА_1, і до 06.05.2017 р. він перебував у його користуванні, доки автомобіль не був затриманий в порядку ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» та поміщений на штрафмайданчик (згідно акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу наявні пошкодження автомобіля, показники одометра 311241 км.).

67. Позивачем ОСОБА_1 за період володіння транспортним засобом було здійснено придбання запасних частин для автомобіля, технічне обслуговування і поточний ремонт автомобіля, що підтверджується наданими ним товарними чеками та видатковими накладними.

68. Відповідач ОСОБА_2, в свою чергу, після отримання автомобіля через свого представника за довіреністю ОСОБА_10 30.06.2017 р., була вимушена нести витрати з оплати послуг щодо зберігання автомобіля на спеціальному майданчику після його тимчасового вилучення та відновлювального ремонту (пошкодження рульового управління та гальмівної системи), що підтверджується наданими квитанціями та актами прийому-передачі виконаних послуг.

69. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 440 ЦК (що відповідає ст.1166 ЦК України 2003 р.) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв?язок та є вина зазначеної особи.

70. Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно, до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб?єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб?єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. Відповідно до ст.396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі ст.396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 р. у справі № 61-37571св18.

71. Положенням ст.397 ЦК України визначено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як вбачається зі ст.398 ЦК України, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Відповідно до ст.399 ЦК України право володіння припиняється у разі: 1) відмови володільця від володіння майном; 2) витребування майна від володільця власником майна або іншою особою; 3) знищення майна. Право володіння припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

72. Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 отримано автомобіль від ОСОБА_3, який був повноважним представником власника автомобіля ОСОБА_2, мав повноваження на право розпорядження автомобілем, тобто ОСОБА_1 правомірно набув право володіння автомобілем та зберігав його до моменту фактичного вилучення у нього автомобіля.

73. Як вбачається з ч.3 ст.390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання майна, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів. Частиною четвертою зазначеної статті передбачено, що добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Таким чином, за змістом цієї норми, вимоги володільця про відшкодування необхідних витрат на утримання майна можуть бути пред?явлені лише до власника майна, тому пред?явлені позовні вимоги в цій частині до ОСОБА_3, який не є власником спірного автомобіля, не мають жодних правових підстав.

74. Відповідно до роз?яснень, що містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 14 від 07.02.2014 р., згідно з ч.3 ст.390 ЦК України необхідними є такі витрати, без яких стан майна істотно погіршився би, унаслідок чого його не можна було б використати за прямим призначенням.

75. Судом встановлено, що первісний позивач ОСОБА_1 під час перебування спірного автомобіля у його володінні поніс матеріальні витрати:

- 14.07.2016 р. придбав масло, сплатив послуги з заміни масла у двигуні, масляного та повітряного фільтру на загальну суму 386 грн. (а.с.133, т.1);

- 12.12.2016 р. придбав 2 пружини на суму 430 грн. (а.с.139, т.1);

- 26.01.2017 р. придбав дискову гальмівну колодку та повітряний, масляний та паливний фільтри на суму 665 грн. (а.с.138, т.1);

- 27.01.2017 р. сплатив послуги з ремонту стартера, заміни масляного, повітряного та пального фільтрів, заміни масла у двигуні, заміни сайпентблоку нижнього ричагу, шарової опори, передніх дискових гальмівних колодок, ГРМ, стійки стабілізатора, пружин, ремонту електрики, шиномонтажу та придбав масло на загальну суму 3789 грн. (а.с.135а, т.1);

- 28.01.2017 р. придбав стабілізатор передній на суму 500 грн. (а.с.137, т.1);

- 22.03.2017 р. придбав 2 амортизатори на суму 910 грн. (а.с.136, т.1);

- 31.03.2017 р. придбав гальмівну колодку на суму 356 грн. (а.с.135, т.1);

- 01.04.2017 р. сплатив послуги з заміни стійки стабілізатора, заміни задньої стійки, заміни задніх барабанних гальмівних колодок, реставрації зчеплення та заміни зчеплення на загальну суму 2490 грн. (а.с.134, т.1);

- 15.04.2017 р. сплатив послуги з ремонту двигуна, заміни лампочки, ремонту поворотного кулака на загальну суму 2030 грн. (а.с.132, т.1).

Окрім того, первісним позивачем придбано 2 шини на суму 1400 грн., 2 шини на суму 1900 грн. (а.с.140, т.1) та інші запасні частини для автомобіля на суми 2584 грн., 100 грн., 10000 грн., 372 грн., 299 грн., 1718 грн., 571 грн. (а.с.141-145, т.1).

76. Таким чином, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано суду документи, що підтверджують розмір понесених ним матеріальних витрат. При цьому доказів того, що зазначені витрати були необхідними, та доказів щодо суми, на яку збільшилася вартість автомобіля внаслідок понесених ним матеріальних витрат, позивачем не надано.

77. Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що у відповідності до положень ч.3,4 ст.390 ЦК України володілець має право лише на відшкодування необхідних витрат, якими є такі витрати, без яких стан майна істотно погіршився би, унаслідок чого його не можна було б використати за прямим призначенням.

Зі змісту наданих первісним позивачем документів вбачається, що витрати, понесені ним у зв?язку з утриманням автомобіля, яким він весь цей час користувався, за своїм змістом є поточними витратами (придбання масла, масляного, повітряного та паливного фільтрів, шин, сплата послуг з заміни масла і т.ін.). Доказів на підтвердження того, що після таких витрат первісного позивача вартість автомобіля збільшилася, суду не надано, але в той же час відповідачем надані докази щодо неналежного технічного стану автомобіля, після його повернення представнику відповідача за довіреністю. Таким чином, правові підстави для задоволення вимог позивача щодо відшкодування йому витрат, понесених у зв?язку з утриманням автомобіля, відсутні.

78. Оцінюючи доводи первісного позивача ОСОБА_1 про відшкодування йому шкоди у розмірі 2000 доларів США, які були сплачені ним ОСОБА_3 за автомобіль, суд зазначає наступне. Так, позивачем при викладенні зазначених позовних вимог у заяві про збільшення позовних вимог (а.с.36-37, т.2) взагалі не міститься посилання на жодну норму права, на підставі якої він просить стягнути завдану йому шкоду, тому суд враховує визначені первісним позивачем фактичні підстави зазначених позовних вимог. Судом встановлено, що ОСОБА_1 добровільно передав грошові кошти ОСОБА_3, сам позивач зазначає про правомірність дій ОСОБА_3, направлених на передання автомобіля ОСОБА_1, доказів неправомірності дій ОСОБА_3 чи ОСОБА_2 матеріали справи не містять, таким чином, відсутній основний елемент для настання деліктної відповідальності - протиправність поведінки заподіювача шкоди.

79. Як вбачається з висновку щодо застосування норм права, викладеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду № 922/3412/17 від 20.11.2018 р., за змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов?язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов?язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов?язаннях. Натомість для кондикційних зобов?язань вина не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

80. Загальні положення про кондикційні зобов?язання передбачені ст.1212 ЦК України. Так, згідно з положенням ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов?язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов?язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов?язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

81. Під час судового розгляду встановлено, що договір купівлі-продажу автомобіля 12.06.2016 р. між ОСОБА_17 та ОСОБА_3 не відбувся, тобто зазначений правочин є неукладеним. Відповідно до роз?яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р № 9, вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п?ятої ЦК.

82. Положенням ст.1215 ЦК України визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров?я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

83. Як відзначено у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій по справі № 6-3090цс15 у постанові від 02.03.2016 р., конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що оскільки договір купівлі-продажу автомобіля 12.06.2016 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не відбувся, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2000 доларів США без достатньої правової підстави, відомостей щодо передання ОСОБА_3 зазначених грошових коштів ОСОБА_2 судом не встановлено, суд приходить до переконання про можливість застосування положень ст.1212 ЦК України до зазначених правовідносин та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 2000 доларів США.

84. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Як вбачається з п. г) ч.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 р. № 15-93 (зі змінами, станом на 12.06.2016 р.), індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребує, зокрема, використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

Згідно п.6.1, 6.2 Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених постановою правління Національного банку України від 30.05.2007 р. № 200, фізичні особи - резиденти можуть використовувати на території України готівкову іноземну валюту як засіб платежу сплати мита, інших податків і зборів (обов?язкових платежів), митних зборів та фінансових санкцій відповідно до митного законодавства України; сплати платежів за охорону і супроводження підакцизних і транзитних товарів митними органами; оплати товарів і послуг у зоні, що звільнена від сплати мита та податків.

85. Як вбачається з ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов?язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

86. Таким чином, оскільки позивачем не доведено перед судом правомірність використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума грошових коштів у гривні, еквівалентна 2000 доларів США станом на 12.06.2016 р. (курс НБУ станом на 12.06.2016 р. становить 25,0022 грн. за 1 долар США), що становить 50004,4 грн.

87. Оцінюючи доводи відповідача ОСОБА_2 про заподіяння майнової шкоди належному їй автомобілю, суд зазначає, що особи, які спільно заподіяли шкоду взаємопов?язаними сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими.

88. Судом встановлено, що згідно фактичних обставин справи дії ОСОБА_3 та ОСОБА_1 щодо користування автомобілем, належним ОСОБА_2, не є спільними, взаємопов?язаними та сукупними діями, також у них не було єдності наміру, оскільки ОСОБА_1 вважав, що він придбав автомобіль для власного користування у представника ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_3 і вважав зазначений автомобіль своєю власністю, що і стало підставою його звернення до суду. Таким чином, підстав для солідарної відповідальності відповідачів за зустрічним позовом судом не вбачається.

89. З урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов?язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Тобто цивільне законодавство в деліктних зобов?язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

90. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов?язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов?язана відшкодувати шкоду. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 р. у справі № 61-37571св18.

91. Під час судового розгляду справи ОСОБА_1 надано суду достатньо доказів щодо відсутності його вини у заподіянні матеріальної шкоди ОСОБА_2, оскільки він правомірно володів автомобілем, здійснював його поточний ремонт, а ОСОБА_3 зазначена презумпція не спростована. Оскільки ОСОБА_2 доведено перед судом, що автомобіль вона передала ОСОБА_3, надані докази, що підтверджують факт заподіяння шкоди та докази на підтвердження розміру матеріальної шкоди, то суд приходить до переконання про необхідність часткового задоволення зустрічного позову та стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди в сумі 31237 грн. (згідно наданих ОСОБА_2 документів розмір витрат на придбання запасних частин для автомобіля, його поточний ремонт, транспортування та зберігання на спеціальному майданчику становить 25 грн. + 2009 грн. + 1449 грн. + 3200 грн. + 21530 грн. + 210 грн. + 1176 грн. + 1008 грн. + 630 грн.).

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

92. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

93. Судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду із зазначеним позовом, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, слід стягнути з відповідача ОСОБА_3 у сумі 743,33 грн. (заявлені позовні вимоги - 87044,84 грн., задоволені позовні вимоги - 50004,40 грн., сума сплаченого судового збору 1292,20 грн. (741 грн. + 551,20 грн.).

94. Судові витрати зустрічного позивача 551,21 грн., понесені нею при зверненні до суду із зустрічним позовом, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, Законом України «Про дорожній рух», Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07 вересня 1998 року, суд,

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання договору дійсним та визнання права власності на транспортний засіб - залишити без задоволення.

2. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити частково.

3. Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП: НОМЕР_4, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_10, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП: НОМЕР_5, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_9, безпідставно набуті грошові кошти в сумі 50004 (п?ятдесят тисяч чотири) грн. 40 коп. та судові витрати у сумі 742 (сімсот сорок дві) грн. 33 коп.

4. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

5. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити частково.

6. Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП: НОМЕР_4, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_10, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_6, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_11, матеріальну шкоду, спричинену неправомірним утриманням транспортного засобу Opel Combo, номер кузову НОМЕР_12, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, в сумі 31237 (тридцять одна тисяча двісті тридцять сім) грн. 00 коп. та суму понесених нею судових витрат 551 (п?ятсот п?ятдесят одна) грн. 20 коп.

7. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У відповідності до п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до /або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлений 17 грудня 2018 року.

Суддя

Слов'янського міськрайонного суду І.М. Мінаєв