Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 373/596/17

провадження № 61-44067св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А.О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Сімоненко В.М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - заступник керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Київської області,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, Улянівська сільська ради Переяслав-Хмельницького району Київської області,

розглянув у порядку спрощеного провадження касаційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2018 року в складі судді: Реви О. І. та постанову Апеляційного суду Київської області від 09 серпня 2018 року в складі колегії суддів: Сержанюка А. С., Журби С. О., Фінагеєва В. О.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року заступник керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київської області звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Улянівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області про визнання недійсним рішення сільської ради та витребування земельних ділянок з незаконного володіння.

Позов мотивовано тим, що при прийнятті рішення від 06 жовтня 2010 року Улянівською сільською радою порушено вимоги статей 12, 38, 83, 122 та пункт 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (далі - ЗК України). Зокрема, орган місцевого самоврядування фактично розпорядився землями за межами населеного пункту, у зв'язку з чим було передано у приватну власність ОСОБА_1 земельні ділянки державної власності, площею 0,25 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та площею 1,9830 га - для ведення особистого селянського господарства. Сільська рада перевищила свої повноваження при передачі у власність ОСОБА_1 вказаних земельних ділянок, оскільки межі адміністративно-територіальної одиниці села Улянівка та села Тарасівка у передбаченому законом порядку до цього часу не визначені, а відповідно до інформації Державного підприємства «Київгеоінформатика» від 16 серпня 2016 року спірні земельні ділянки розташовані за межами цих населених пунктів.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 09 серпня 2018 року, в позові відмовлено.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що спірні земельні ділянки знаходились в межах населеного пункту с. Улянівка. Крім того, суди дійшли висновку про недоведеності прокурором незаконного вибуття з власності держави спірних земельних ділянок внаслідок перевищення сільською радою своїх повноважень. Відтак, у суду немає достатніх підстав для їх витребування з володіння громадян на користь Головного управління Держгеокадастру у Київській області. Крім того, суд врахував, що ОСОБА_1 набув право власності на земельні ділянки в межах норм безоплатної приватизації та без порушень інших законодавчо визначених обмежень щодо перебування відповідної категорії земель у власності громадян.

12 вересня 2018 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 09 серпня 2018 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають нормам матеріального права та зроблені з порушенням процесуального закону, а тому відповідно до вимог статті 412 ЦПК України підлягають скасуванню. Вказуючи на недоведеність прокурором факту розташування спірної землі за межами нанесеного пункту села Ульянівка Переяслав-Хмельницького району Київської області, незважаючи на підтвердження цього факту інформацією ДП «Київгеоінформатика» від 16 вересня 2016 року, Управління Держгеокадастру у Переяслав-Хмельницькому районі від 08 лютого 2017 року та Головного управління Держгеокадастру в Київській області від 27 січня 2017 та фактичного підтвердження Ульянівською сільською радою листом від 28 вересня 2016 щодо відсутності проекту формування меж вказаного населеного пункту, судами до спірних правовідносин неправильно застосовано положення статей 132, 133 Конституції України, статей 83, 173, 174, пункту 12 Перехідних положень ЗК України, Закону України «Про адміністративно-територіальний устрій», у зв'язку з чим необґрунтовано ототожнено поняття «адміністративні межі селищної ради» та «межі населеного пункту». Крім того, у постанові від 26 жовтня 2016 року № 6-805цс16 Верховний Суд України висловив правову позицію, що земельна ділянка може перебувати у комунальній власності, тобто належати територіальній громаді, лише з дати затвердження проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж населеного пункту. А тому, виключно на припущеннях ґрунтуються висновки судів про знаходження спірної землі в складі земель населеного пункту за відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів розробки та затвердження відповідного проекту землеустрою про встановлення меж села, а також зважаючи на підтвердження цього факту Улянівською сільською радою, що є порушенням вимог статей 76-81, 95, 263, 367 ЦПК України. Таким чином, висновок судів про розташування спірних земель в межах населеного пункту на підставі схеми розташування хатнищ, будівель та земельних ділянок жителів села, розробленої ДП «Київгеоінформатика», не ґрунтується на вимогах закону.

9 листопада 2018 року надійшов відзив ОСОБА_2 на касаційну скаргу, в якому остання заперечує проти задоволення касаційної скарги та просить залишити оскаржувані судові рішення в силі з тих підстав, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами на підставі всебічно, повно встановлених обставинах справи та з дотриманням вимог матеріального та процесуального права. Зокрема ОСОБА_2зазначає, що відповідно до договору купівлі-продажу від 10 червня 2016 року нею була придбана земельна ділянка площею 1,983 га у приватну власність та при вчиненні даного правочину нотаріусом було перевірено документи покупця відповідно до діючого законодавства, встановлено місце знаходження земельної ділянки та посвідчено даний договір купівлі-продажу та проведено його державну реєстрацію. Крім того, вважає, що прокуратурою не було подано жодного доказу, не доведено жодного факту, щодо неправомірності набуття права власності за вищезазначеним договором купівлі-продажу.

9 листопада 2018 року надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу, в якому заперечує проти задоволення касаційної скарги та просить залишити оскаржувані судові рішення в силі з тих підстав, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами на підставі всебічно, повно встановлених обставинах справи та з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, та зазначає, що суди дійшли до обґрунтованого висновку про знаходження земельних ділянок в межах с. Улянівка, а тому підстав для скасування судових рішень відсутні.

Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано з Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області справу № 373/596/17.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують з огляду на таке.

Судом першої та апеляційної інстанцій установлено, що 26 квітня 1991 року ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу придбав в ОСОБА_3 жилий будинок з усіма надвірними будівлями, який розташований в с. Улянівка Переяслав-Хмельницького району Київської області на земельній ділянці в 4 000 кв.м., а у 1997 році - зареєстрував своє право власності на домоволодіння в Переяслав-Хмельницькому бюро технічної інвентаризації, як було передбачено діючим на той час законодавством (а.с. 64-66 ).

До моменту реєстрації права власності на нерухоме майно в органах БТІ придбаний житловий будинок та земля, яка перейшла в особисте користування ОСОБА_1 обліковувалась за ним в погосподарській книзі Улянівської сільської ради за 1991-1995 роки (а.с. 138).

Як установлено судами, спірна земельна ділянка знаходились в межах населеного пункту с. Улянівка, відповідно до довідки Улянівської сільської ради від 31 серпня 2017 року, сформованої на підставі погосподарських книг за 1967-2017 роки та схемою розташування десяти хатнищ. ( а.с. 135-136 ).

Рішенням Улянівської сільської ради від 09 вересня 2010 року ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,25 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та земельну ділянку площею 2,0 га - для ведення особистого селянського господарства ( а.с. 17 ).

Рішенням Улянівської сільської ради від 06 жовтня 2010 року затверджено технічну документацію землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_1, площею 0,25 га. - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та земельну ділянку площею 1,9830 га - для ведення особистого селянського господарства, на території Улянівської сільської ради ( а.с. 19 ).

На підставі зазначеного рішення Улянівської сільської ради ОСОБА_1 видано державний акт серії НОМЕР_5 від 02 листопада 2012 року на право власності на земельну ділянку (присадибна земельна ділянка) площею 0,2500 га кадастровий номер НОМЕР_1; та державний акт серії НОМЕР_4 від 02 листопада 2012 року на право власності земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,9830 га кадастровий номер НОМЕР_3, а також проведено реєстрацію права власності на вказані земельні ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ( а.с. 20, 21, 22-23, 24-26 ).

Судами також установлено, що за договором купівлі-продажу від 10 червня 2016 року ОСОБА_1 відчужив земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,9830 га на користь ОСОБА_2, яка, в подальшому здійснила поділ цієї земельної ділянки на дві окремі земельні ділянки: площею 0,25 га. (кадастровий номер НОМЕР_2); і площею 1,733 га (кадастровий номер НОМЕР_6), та зареєструвала своє право власності на ці земельні ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ( а.с. 27, 28-29, 30-31 ).

Згідно листа ДП «Київгеоінформатика» від 07 квітня 2017 року передані у власність ОСОБА_1 земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_1 розташовані в старій частині села Улянівка Переяслав-Хмельницького району Київської області.

Крім того, згідно висновку експерта Київського науково-дослідницького інституту судових експертиз, проведеного в рамках кримінального провадження, від 12 листопада 2015 року, рішення Улянівської сільської ради від 09 вересня 2010 року про безкоштовну передачу в приватну власність земельних ділянок ОСОБА_1 прийнято у відповідності до законодавства, чинного на дату його прийняття ( а.с. 154 ).

За результатами дослідження Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки ОСОБА_1 в с. Улянівка Переяслав-Хмельницького району Київської області, експертами зроблений висновок, що зазначена Технічна документація в цілому відповідає вимогам законодавства ( а.с. 165 ).

Так, відповідно до положень частини 2 статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Порушення порядку набуття права власності на землю є порушенням публічного порядку та інтересів держави.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту а частини 3 статті 22 Земельного кодексу України в редакції, що була чинною на момент прийняття сільською радою оспорюваного рішення, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Частина 5 статті 22 Земельного кодексу України встановлює виключення з цього правила, а саме: землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

Відповідно до положень статей 38, 40 Земельного кодексу України земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель можуть передаватись громадянам України безоплатно із земель житлової та громадської забудови в межах населених пунктів та в межах норм, визначених цим Кодексом.

Статтею 121 Земельного кодексу України визначені норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, зокрема: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у селах - не більше 0,25 гектара.

Відповідно до частини 1 статті 122 Земельного кодексу України сільські селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

У частині 1 статті 116 Земельного кодексу України зазначається, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Розмежування земель комунальної та державної власності встановлюється законом.

Так, відповідно до положень статті 7 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» № 1457- IV від 5 лютого 2004 року, який був чинним на момент прийняття сільською радою спірного рішення, при розмежуванні земель державної та комунальної власності до земель комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст передаються: усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної власності та земель, віднесених до державної власності; земельні ділянки за межами населених пунктів, на яких розташовані об'єкти комунальної власності; землі запасу, які раніше були передані територіальним громадам сіл, селищ, міст відповідно до законодавства України; земельні ділянки, на яких розміщені об'єкти нерухомого майна, що є спільною власністю територіальної громади та держави.

Згідно з частиною 3 статті 10 Закону 1457- IV розмежування земель державної та комунальної власності здійснюється за проектами, які за замовленням відповідних сільських, селищних, міських рад, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних державних адміністрацій розробляються державними та іншими землевпорядними організаціями.

Відповідно до частини 5 статті 11 цього Закону визначення меж земельних ділянок у випадках, коли відсутні матеріали встановлення їх у натурі (на місцевості) або ж існуючі межі не відповідають земельно-кадастровій документації, проводиться відповідно до вимог Земельного кодексу України з урахуванням нормативів відведення земельних ділянок.

Пунктом 1 розділу ІІІ «Перехідні положення» Закону 1457-IV передбачалось: у разі якщо межі сіл, селищ, міст не встановлені відповідно до вимог статей 174, 175 та 176 Земельного кодексу України, розмежування земель державної та комунальної власності проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до меж, прийнятих для обліку земель у складі державного земельного кадастру.

За правилами частини 2 статті 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Відповідно до частини 1 статті 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Відповідно до положення пункту 12 розділу Х «Перехідні положення Земельного кодексу України», яке було чинним на момент передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Отже, доводи касаційної скарги заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київської області про те, що передані у власність ОСОБА_1 земельні ділянки знаходяться за межами сіл Улянівка, Тарасівка та є державною власністю, не заслуговують уваги, оскільки судами встановлено, що відповідно до наданих сторонами документів, земельна ділянка ОСОБА_1 знаходиться в межах села Улянівка, а саме в старій частині села Улянівка Переяслав-Хмельницького району Київської області. (а.с.81-85).

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та вказані вище норми закону Верховний Суд погоджується з висновками судів про те, що позивачем не було доведено про незаконне вибуття з власності держави спірних земельних ділянок внаслідок перевищення сільською радою своїх повноважень. А тому є вірний висновок суду, що ОСОБА_1 набув право власності на земельні ділянки в межах норм безоплатної приватизації та без порушень інших законодавчо визначених обмежень щодо перебування відповідної категорії земель у власності громадян.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, постійна колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої Судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 09 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С.Ю.Мартєв

В.В. Пророк

В.М. Сімоненко