РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2018 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Муратової С.О.,
за участю секретаря - Кіріяченко В.В.,
Встановив:
До Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1, подана представником ОСОБА_2 до ДП «ОСОБА_3 Буд», в якій позивач просить, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, визнати за ОСОБА_1 право власності на паркувальне місце (машино-місце) №11, загальною площею 24,1 кв.м, та на паркувальне місце (машино-місце) №14, загальною площею 30,7 кв.м, що розташовані в підземному паркінгу (нежитловому приміщені підвалу) житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, 53.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 3, 11, 15, 16, 316, 319, 321, 346, 392 ЦК України, п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст. 31, 176 ЦПК України, та зазначає, зокрема, що 28.10.2004 між позивачем та відповідачем ДП «ОСОБА_3 Буд» було укладено договір купівлі-продажу квартири №16 у житловому будинку за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, 53, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстрований № 1-2802.
Відповідно до переддоговірних домовленостей сторін, разом із квартирою №16 у власність покупця передавались паркувальні місця №11 та №14, вартість яких включалася до ціни, визначеної в договорі купівлі-продажу квартири, які розташовані у підвальному приміщенні житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, 53. Така домовленість підтверджується тим, що 21.10.2004 позивач отримав лист від ДП «ОСОБА_3 Буд», в якому зазначалося, що 28.10.2004 між позивачем та ДП «ОСОБА_3 Буд» відбудеться укладення договору купівлі-продажу квартири №16 з паркувальними місцями №11 та №14, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, 53. Крім того, після укладення вищезазначеного нотаріально засвідченого договору купівлі-продажу квартири №16, між позивачем та відповідачем було укладено акт приймання передачі квартири від 28.10.2004 разом з паркувальними місцями, відповідно до якого відповідач передав у власність позивача квартиру №16 у житловому будинку за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, 53, та місця для паркування автомобілів №11 та №14, що розташовані в підвалі даного будинку, загальна вартість яких складала 295 000 гр.
Отже, паркувальні місця, які є предметом спору, були фактично передані відповідачем та прийняті позивачем у володіння та користування за актом приймання-передачі від 28.10.2004.
Таким чином, виходячи з переддоговірних домовленостей, підтверджених в листі ДП «ОСОБА_3 Буд», та на підставі акта приймання передачі у власність квартири та паркомісць №11 та №14 від 28.10.2004, купуючи квартиру №16 у житловому будинку за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, 53, позивач придбав також паркувальні місця №11 та №14, що розташовані в нежитлових приміщеннях підвалу вказаного будинку.
Як стало відомо у 2018 році позивачеві, 28.01.2004 за ДП «ОСОБА_3 Буд» було зареєстровано право власності на нежитлові приміщення підвалу №1-8 житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, 53, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради 28.01.2004, реєстраційний номер №4568672 в реєстрі прав власності на нерухоме майно.
Також, як стало відомо позивачеві, ПП «Рієлті Груп» за замовленням ДП «ОСОБА_3 Буд» у 2018 році здійснило технічну інвентаризацію спірних паркувальних місць, та виготовило на кожне окремо технічні паспорти із зазначенням номеру, площі та місця розташування.
Відповідно до п. 9 Договору купівлі-продажу, відповідачем передано позивачу технічну документацію тільки на квартиру № 16 житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, 53. Технічна документація на паркувальні місця №11 та №14 Позивачу надана не була. Тільки під час розгляду справи представником відповідача було надано до суду копії технічних паспортів на паркувальні місця №11 та №14 із зазначенням їх технічних характеристик. До цього часу технічні характеристики цих обєктів позивачу відомі не були.
Відповідач ухиляється від надання позивачеві відомостей та документів щодо інвентаризації раніше переданих позивачу паркувальних місць, ігнорує вимоги позивача, таким чином, не визнає право власності позивача та перешкоджає позивачу в його здійсненні.
Позивач зазначає, що на підставі укладеного договору купівлі-продажу квартири від 28.10.2004 та акту приймання-передачі квартири від 28.10.2004 разом з паркувальними місцями, право власності на квартиру та спірні паркувальні місця у ДП «ОСОБА_3 Буд» припинилося, і відповідно, таке право власності виникло у позивача, яке останній набув на підставі правочину, а отже правомірно, законно та із визначених законом підстав (а.с. 2-5, 73-74).
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2018, вказану цивільну справу визначено до розгляду судді Муратовій С.О. (а.с. 1).
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 13.08.2017 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою ОСОБА_1 подану представником ОСОБА_2 до ДП «ОСОБА_3 Буд» про визнання права власності на майно; ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання, з повідомленням сторін (а.с. 22).
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 19.09.2018 закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 31).
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 28.11.2018 поновлено судовий розгляд по даній цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 подану представником ОСОБА_2 до ДП «ОСОБА_3 Буд» про визнання права власності на майно з метою додаткового зясування питання щодо права власності відповідача на спірне майно (а.с. 92).
До канцелярії суду 03.10.2018 надійшла заява від позивача ОСОБА_1, в якій він просив розглядати справу без його особистої участі, за участю його представника (а.с. 56).
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_5 вимоги позовної заяви, з урахування заяви про зменшення позовних вимог, підтримала.
В судовому засіданні представник відповідача ДП «ОСОБА_3 Буд» - адвокат ОСОБА_6 зазначив, що відповідач дійсно відмовив позивачу надати документи. Фактично відповідач не спростовує позицію позивача та підтверджує факти, викладені в заяві. Не заперечує проти позову, документи позивачу не надавалися, оскільки інвентаризація вказаних паркувальних місць та технічна документація виготовлена лише в 2018 р., фактично ж позивач володіє паркувальними місцями з 2004 року у відповідності до договору купівлі-продажу від 28.10.2004.
Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.
Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
Згідно ст.41 Конституції України кожен мас право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У відповідності до положень ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інакше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України, яка визначає підстави припинення права власності, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.
Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може проявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі врти ним документа, який засвідчує його право власності.
Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК України, ст.3 і 4 ЦПК України).
Ухвалюючи рішення, суд згідно з ст. 264 ЦПК має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому суд має навести у рішенні мотиви, з яких не застосував норми права, що на них посилалися особи, які беруть участь у справі.
Позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності. Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).
Судом встановлено, що згідно повідомлення директора ДП «ОСОБА_3 Буд» ОСОБА_7 від 21.10.2004, адресованого ОСОБА_1, 28.10.2004 за адресою: м. Харків, вул. Римарська, 22, 1-й поверх, к. 41, в офісі приватного нотаріуса ОСОБА_4, відбудеться укладання договору купівлі-продажу квартири №16 з паркувальними місцями №11 та №14 у паркингу, який знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, 53, між ДП «ОСОБА_3 Буд» та ОСОБА_1 (а.с. 7).
Відповідно до договору купівлі-продажу від 28.10.2004, укладеного між ДП «ОСОБА_3 Буд» та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2802, ДП «ОСОБА_3 Буд» передав, а ОСОБА_1 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1. Квартира трикімнатна, житловою площею 59,2 кв. м, загальною площею 160,5 кв. м (а.с. 8), про що нотаріусом також надано Витяг про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів №243749 від 28.10.2004 (а.с. 9).
Згідно акту прийому-передачі від 28.10.2004, ДП «ОСОБА_3 Буд» передав, а ОСОБА_1 прийняв: квартиру за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 160,5 кв. м; паркувальні місця №11, 14 у паркінгу, згідно додатку №1, який є невідємною частиною акту прийому-передачі (а.с. 10).
Вказані технічні паспорти на машино місце № 14, № 11 по вул. Чернишевська, 53 в м. Харкові виготовлені лише 10.04.2018 (а.с. 78, 83), та надані суду представником відповідача, що узгоджується із поясненнями в судовому засіданні представника відповідача про виготовлення технічної документації на вказане майно лише у 2018 р. та їх перебування саме у відповідача, що, в свою чергу, унеможливлювало здійснення позивачем володіння, користування, розпорядження цим майном, право власності на яке до теперішнього часу зареєстровано за відповідачем та фактично припинилося під час укладення правочину купівлі-продажу та його фактичного відчуження позивачу згідно договору купівлі-продажу, укладеного між сторонами.
Більш того, з пояснень представників сторін в судовому засіданні та наданих даних судом встановлено, що, дійсно, згідно п. 2 зазначеного договору купівлі-продажу, сторони домовилися, що продаж квартири вчиняється за 295 000 гр., в тому числі 20% ПДВ, що склало 49 166 гр. 67 коп. При цьому, згідно п. 3 цього ж договору, загальна вартість квартири становить 152 678 гр. 01 коп. (а.с. 8), що також узгоджується обєктивно з поясненнями сторін, що різниця у вказаних сумах і становила вартість придбаних фактично парко-місць, та неможливості їх вказівки у нотаріально посвідченому договорі за відсутності на той час технічної документації.
Таким чином, суд приходить висновку що позивачем належно обрано спосіб судового захисту в розумінні ст. ст. 328, 346, 392 ЦК України. Порушень прав відповідача або інших осіб під час розгляду справи не встановлено.
Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України (в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2018.

Позивач: ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1, 01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 20/1-Б, кв. 4).

Представник позивача ОСОБА_2 (61166, м. Харків, просп. Науки, 38, кім. 305).

Відповідач: Дочірнє підприємство «ОСОБА_3 Буд» (, 84100, Донецька область, м. Словянськ, вул. Коккінакі, буд. 38).

Суддя С.О. Муратова