Єдиний унікальний номер 225/1547/16-ц Номер провадження 22-ц/804/333/18

Номер провадження 22-ц/804/333/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О.В.

суддів: Біляєвої О.М., Папоян В.В.,

секретар Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут матеріали цивільної справи №225/1547/16-ц, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського міського суду від 22 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства «Український ОСОБА_3» до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, (суддя Мигалевич В.В.),

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року ПАТ «Український ОСОБА_3 банк» в особі уповноваженої особи Фонду Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» ОСОБА_6 звернуся до суду з вказаним позовом, в якому посилався на те, що 08.07.2013 року між ПАТ «Укрбізнесбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №КАВНКФ/1013180.1, відповідно до умов якого банк надав у тимчасове користування довгостроковий кредит в сумі 160342грн. на придбання автомобіля CHEVROLET CRUZE строком до 07.07.2018 року зі сплатою 7 % процентів річних. Проценти нараховуються за кожний календарний день по методу «факт/факт», тобто для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці та році.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором в цей же день боржник передав, а банк прийняв в заставу автомобіль марки CHEVROLET, реєстраційний номер НОМЕР_1.

08.07.2013 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки №ОБП/1013182.1 та договір поруки №ОБП/1013181.1 між банком та ОСОБА_5 У відповідності до п.1.1. договорів поруки, поручителі зобовязались солідарно нести відповідальність перед банком за виконання зобовязань за кредитним договором, укладеного між банком та ОСОБА_7

Згідно з п.4.1. договорів поруки у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором боржник та поручителі відповідають перед банком як солідарні боржники.

Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, проте ОСОБА_1 свої зобовязання щодо сплати суми кредиту не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 21.12.2015 року становить 124228,39грн., що складається із: суми заборгованості за основним боргом 108060,61грн., в т.ч. прострочена сума 22 544,97грн., суми заборгованості за процентами 6066,27грн., в т.ч. прострочена сума 5540,74грн., суми заборгованості по сплаті щомісячної комісії 10101,51грн., в тому числі прострочена сума 8979,12грн.

На підставі постанови правління Національного банку України №265 від 23.04.2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №87 від 24.04.2015 року, яким з 24.04.2015 року розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку ОСОБА_6.

Оскільки боржник не виконував вимоги в частині дотримання графіку погашення заборгованості, просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в сумі 124228,39 грн.,та стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором в сумі 124228,39 грн.. Стягнути з відповідачів на користь Банку судові витрати.

Рішенням Дзержинського міського суду від 22 лютого 2017 року позовні вимоги ПАТ «Український ОСОБА_3» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором №КАВНКФ/0113180.1 від 08.07.2013 року в сумі 62114,19 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укрбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором №КАВНКФ/0113180.1 від 08.07.2013року, в сумі 62114,19 грн. Вирішено питання щодо сплати судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення ухвалено в порушення норм матеріального права. Вказав, що суд першої інстанції під час розгляду справи не вірно встановив те, що він не виконував належним чином зобовязання за кредитним договором №КАВНКФ/0113180.1 від 08.07.2013 року, внаслідок чого утворилась заборгованість Також суд не зясував звідки виникла вказана заборгованість, не витребував у банка повного розрахунку заборгованості, не прийняв до уваги, надані відповідачем квитанції про сплату кредиту та не звірив наявність заборгованості відповідно до графіку погашення в кредитному договорі.

Зазначив, що в матеріалах справи є квитанції про сплату ОСОБА_1 кредиту та є плановий графік погашення кредиту у відповідності до якого відповідач станом на 31.12.2015 року повинен був сплатити банку 77498,73грн., згідно наданих суду квитанцій, він здійснював щомісячне погашення заборгованості по кредиту в розмірі більшому, ніж встановлено графіком договору, а саме по 5000 грн., тому вже станом на 01.01.2015 року він сплатив банку 81356 грн., тобто прострочення сплати кредиту станом на 21.12.2015 року у позичальника не було. Вважає, що станом на день подачі банком позову до суду, 04.03.2016 року він повинен був сплатити 82844 грн., станом на 31.03.2015р. ним сплачено 89968 грн., тобто прострочення плати по кредиту також не було, тому сума позовних вимог є безпідставною та необґрунтованою.

Станом на день ухвалення рішення 22.02.2017 року ним сплачено банку 132968 грн., а згідно графіку кредитного договору повинно бути сплачено станом на 28.02.2017 року 114912 грн., тобто на цей час простроченої заборгованості немає, а існує переплата в сумі 18056грн. Таким чином, рішення суду підлягає скасуванню, оскільки заборгованості за кредитним договором не було та немає.

Також апелянт не погодився з тим, що він не виконав свої зобовязання позичальника згідно положень п.1.1. кредитного договору від 08.07.2013 року. Ним проводились погашення кредиту всупереч строків, визначених графіком договору, але підставою для невиконання обовязків стала низка поважних причин, які суд не дослідив та не врахував при ухваленні рішення, а саме: на момент підписання кредитного договору він та його родина мали постійний дохід, з якого своєчасно та в повному обсязі, більш, ніж встановлено графіком розраховувався до кінця 2014 року, але з моменту початку антитерористичної операції в місті мешкання підприємство, де він працював фактично припинило свою роботу, працівників відправили в безоплатні відпустки та на скорочені графіки, виплата заробітної плати в липні вересні 2014 року не проводилась. Незважаючи на скрутне матеріальне становище родини до кінця 2014 року він своєчасно та в повному обсязі сплачував кредит.

Зменшення його доходів є причиною виникнення періодів, коли він платив кредит не за графіком, на початку 2015 року він міг сплачувати кредит частково, в розмірі меншому, ніж встановлено графіком та кредитним договором, але згідно графіку в нього станом на 01.01.2015 року була велика переплата та він знав про те, що відповідно до діючого законодавства на час проведення АТО нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитним договором для громадян, що мешкають на території проведення АТО не проводиться. Суд не дослідив та не надав оцінки цим обставинам.

Крім того, відділення банку, де він сплачував кредит, в серпні 2014 року припинило свою роботу у м. Дзержинську, в квітні 2015 року зі СМІ він дізнався про те, що відкрита процедура ліквідації банку, тому звернувся на гарячу лінію , де представник банку цю інформацію не заперечував, але не пояснив на які рахунки треба сплачувати кредит. Письмового повідомлення від банку про зміну реквізитів відповідач не мав. У квітні 2015 року сума платежу за кредитом, сплачена за реквізитами банку, вказаними у кредитному договорі, повернута відповідачу в звязку з закриттям цього рахунку. З цих підстав він був вимушений припинити сплату кредиту.

24 липня 2015 року він та його поручитель ОСОБА_5 отримали від банку вимогу, в якій його було повідомлено про необхідність сплати заборгованості за основним боргом, нарахованим процентам та зі сплати комісії за обслуговування кредиту в повному обсязі на зазначені в вимозі рахунки банку. Банку було запропоновано звірити розрахунки за кредитом, перегляд умов кредитного договору та проведення реструктуризації заборгованості за кредитом у разі її наявності.

25 вересня 2015 року у відповіді банком в проведенні реструктуризації відмовлено з тієї підстави, що під час проведення процедури ліквідації банку такі зміни в кредитний договір не можуть бути внесені та повторно повідомлено про необхідність сплачувати оплату по кредитному договору на користь банку за новими реквізитами.

Також апелянт вважає помилковим висновок суду про те, що строк позовної давності позивачем при зверненні до суду не пропущений, а підстав для застосування положень ч.1 ст.559 ЦК України не вбачається. Договорами поруки №ОБП/1013182.1 та №ОБП/1013181.1 від 08.07.2013 року не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами п.3.2. цих договорів встановлено, що вони діють до повного припинення усіх зобовязань боржника за основним договором.

Вимогою від 24.07.2015 року банк повідомив відповідачів про наявність заборгованості за кредитом станом на 21.07.2015р. в сумі 114970,59 грн. та повідомив їх про необхідність дострокового погашення кредиту протягом 30 днів, вимогу відповідачі отримали 04.08.2015 року, тобто строк виконання настав 02.09.2015 року. Тому, звертаючись з вимогою про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом до суду, відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України банк змінив строк виконання основного зобовязання. Таким чином, банк звернувся до суду з позовом зі спливом шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобовязання 04.03.2016 року. В звязку з цим вважає, що порука припинилась.

Представник позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Український ОСОБА_3» до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 86). Від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» надійшла заяви з проханням слухати справу у їх відсутність.

Відповідач ОСОБА_4 до судового засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 85). Надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-УШ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі Закон № 2147УШ), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

На підставі Указу Президента України від 29.12.2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» та Указу Президента України від 28.09.2018 року № 297/2018 «Про переведення суддів» апеляційний суд Донецької області ліквідовано, утворено Донецькій апеляційний суд, юрисдикція якого поширюється на територію, на яку поширювалася юрисдикція ліквідованого суду, а суддів переведено на роботу на посадах суддів Донецького апеляційного суду, до якого також передаються цивільні справи та матеріали, кримінальні справи/провадження, справи про адміністративні правопорушення справи та матеріали ліквідованого суду.

10 жовтня 2018 року вказану цивільну справу передано до Донецького апеляційного суду.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 жовтня 2018 року справу прийнято до свого провадження.

Відповідно до пунктів 11, 13 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції від 03.10.2017 року, введений в дію 15.12.2017 року, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

Судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу

Вислухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, дослідивши докази по справі та доводи апеляційної скарги,а заперечення сторін, колегія суду приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини суми кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша сттатті 261 ЦК України).

Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 липня 2013 року між ПАТ «Український ОСОБА_3» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №КАВНКФ/1013180.1, відповідно до умов якого банк зобовязався надати позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит на придбання автомобіля в сумі 160342грн., з процентною ставкою за користування кредитом в 7.0% річних строком до 07 липня 2018 року, а позичальник зобовязався повернути кредит, сплатити комісії Банку і проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, встановлених даним кредитним договором.

Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору, ОСОБА_1 зобовязався в процесі користування кредитом дотримуватись принципів кредитування: строковості, зворотності, платності, забезпеченості та цільового використання. При погашенні заборгованості за даним Договором дотримуватися графіка погашення (надалі - Графік), приведеного у Додатку № 1, який є невідємною частиною цього Договору.

Згідно з п. 4.3 Кредитного договору, ОСОБА_1 зобовязався сплатити банку щомісячно не пізніше останнього числа поточного місяця комісію за супровід кредитного договору в розмірі 0,7 % від суми кредиту, вказаної у п.1.2. договору без ПДВ.

Пунктом 6.3. договору позичальник зобовязалась протягом 30 днів з моменту отримання письмової вимоги банку достроково сплатити проценти, комісії, неустойку, передбачені цим договором (а.с. 4-6). Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів.

З метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобовязань за кредитним договором №КАВНКФ/0113180.1 від 08.07.2013 року відповідач ОСОБА_1 передав банку у заставу автомобіль марки CHEVROLET модель CRUZE , 2013 року випуску (а.с.7-8).

Також в якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором №КАВНКФ/0113180.1 від 08.07.2013 року, між банком та відповідачем ОСОБА_4 08.07.2013 року укладено договір поруки № ОБП/1013182.1, та між банком та відповідачем ОСОБА_5 08.07.2013 року укладено договір поруки № ОБП/1013181.1, згідно до умов яких, останні поручилися перед банком за виконання ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором та зобовязуються нести солідарну майнову відповідальність перед Банком за виконання позичальником в повному обсязі зобовязань за кредитним договором. Пунктами 3.2 зазначених договорів передбачено, що дія договору поруки припиняється з моменту повного виконання боржником або поручителем боргових зобовязань перед банком.

Позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором належним чином, передавши кошти ОСОБА_1, що не оспорюється сторонами.

Оскільки ОСОБА_1 свої зобовязання відповідно до умов кредитного договору належним чином не виконував, банк направив ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4 вимогу №4039 від 24.07.2015 року про дострокове повернення наданих кредитних коштів, сплати процентів та комісії. ОСОБА_4 отримана вказана вимога 04.08.2015 року, ОСОБА_5 05.08.2015 року, ОСОБА_1 04.08.2015 року, про що свідчать їх підписи в рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення. Проте вимога залишена відповідачами без задоволення.

Станом на 21.12.2015 року заборгованість за кредитним договором за розрахунками банку склала 124228,39 грн., із яких: сума заборгованості за основним боргом- 108060,61 грн., в т.ч. прострочена сума 22544,97грн.; сума заборгованості за процентами- 6066,27 грн., в т.ч. прострочена сума 5540,74грн.; та сума заборгованості по сплаті щомісячної комісії - 10101,51грн., в т.ч. прострочена сума 8979,12грн.

Постановою Правління Національного банку України №265 від 23.04.2015 року у ПАТ «Укрбізнесбанк» відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації банку. (рішення №87 Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.04.2015 року). Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_6

Сам відповідач ОСОБА_1 підтвердив в своїх запереченнях на позов, що він виконував зобовязання по погашенню кредиту до кінця 2014 року, поки не змінилось його матеріальне становище у звязку із проведенням АТО.

Відповідачем порушені договірні зобов'язання у частині своєчасного повернення кредитних коштів, у зв'язку із чим, у відповідача виникла заборгованість за кредитом, яка підлягала стягненню з останньої у примусовому порядку.

Суд першої інстанції встановив, що 24.07.2015 року банком відповідачам направлена вимога про погашення заборгованості за кредитом, яка ними отримана 04.08.2015 року, що підтверджено відповідачем. Так, за визначенням пункту 6.3. кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 30 днів з моменту отримання письмової вимоги банку достроково сплатити проценти, комісії, неустойку, передбачені цим договором, тобто 04.09.2015 року.

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у ОСОБА_1 та поручителів, які несуть однакову відповідальність по зобовязанням за договором кредиту, у звязку з предявленням вимоги змінився строк виконання основного зобовязання, та що банк мав право з 04 вересня 2015 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права до ОСОБА_1

Банк звернувся до суду з відповідним позовом 02.03.2016 року, тобто в межах строку, встановленого законом для основного боржника.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, з доводами апеляційної скарги про пропущення строку предявлення вимоги про стягнення заборгованості до поручителів, передбаченої ч. 4 ст. 559 ЦПК України слід погодитись, оскільки з моменту настання строку виконання основного зобовязання (остання сплата чергового платежу) і до моменту предявлення позивачем позову до суду (банк звернувся до суду з відповідним позовом 02.03.2016 року) сплинуло більше року.

Апеляційним судом встановлено, що після предявлення вимоги банком (24.07.2015 року) і до моменту предявлення позову до суду (02.03.2016 року) банк продовжував нараховувати на заборгованість за кредитом відсотки та комісію за порушення строків виплати заборгованості за кредитом. Так, станом на 24.07.2015 року (предявлення вимоги) загальна сума заборгованості складала 114 970,57 гривень, а на момент предявлення позову до суду, з урахуванням сум, які вносив відповідач ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості, заборгованість за кредитом складає 124 228,39 гривень і саме така сума заборгованості була стягнута судом з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_5 та з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_4

Проте погодитись з таким розрахунком та висновками суду першої інстанції неможливо.

Так, розрахунок заборгованості, наданий банком, судом прийнято до уваги без врахування всіх обставин справи, а також норм права. За уточненими розрахунками Банку, з урахування проведених відповідачем погашень заборгованості, заборгованість за кредитним договором станом на 05.05.2017 року за розрахунками банку склала 116967,63 грн., із яких: сума заборгованості за основним боргом - 108060,61 грн., в т.ч. прострочена сума 679754,26 грн.; сума заборгованості за процентами - 5539,85 грн., в т.ч. прострочена сума 5322,99 грн.; та сума заборгованості по сплаті щомісячної комісії 3367,17 грн., в т.ч. прострочена сума 2244,78 грн.

Стягуючи заборгованість з урахуванням заборгованості по сплаті щомісячної комісії, суд першої інстанції не врахував, що зазначені платежі не можуть бути стягнуті, оскільки встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому позивач нараховував, а відповідач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-174цс16.

Оскільки при розгляді справи судом першої інстанції не в повному обсязі встановлені обставини, які мають значення по справі та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до невірних правових висновків у тих правовідносинах, що виникли між сторонами тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті позовних вимог.

Вирішуючи справу по суті, апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ст.ст. 1054, 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610 ч.1 ст. 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням законодавства є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

З матеріалів справи встановлено, що 08 липня 2013 року між ПАТ «Український ОСОБА_3» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №КАВНКФ/1013180.1, відповідно до умов якого банк зобовязався надати позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит на придбання автомобіля в сумі 160342грн., з процентною ставкою за користування кредитом в 7.0% річних строком до 07 липня 2018 року, а позичальник зобовязався повернути кредит, сплатити комісії Банку і проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, встановлених даним кредитним договором.

Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору, ОСОБА_1 зобовязався в процесі користування кредитом дотримуватись принципів кредитування: строковості, зворотності, платності, забезпеченості та цільового використання. При погашенні заборгованості за даним Договором дотримуватися графіка погашення (надалі - Графік), приведеного у Додатку № 1, який є невідємною частиною цього Договору.

Згідно з п. 4.3 Кредитного договору, ОСОБА_1 зобовязався сплатити банку щомісячно не пізніше останнього числа поточного місяця комісію за супровід кредитного договору в розмірі 0,7 % від суми кредиту, вказаної у п.1.2. договору без ПДВ.

Пунктом 6.3. договору позичальник зобовязалась протягом 30 днів з моменту отримання письмової вимоги банку достроково сплатити проценти, комісії, неустойку, передбачені цим договором (а.с. 4-6).

З метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобовязань за кредитним договором №КАВНКФ/0113180.1 від 08.07.2013 року відповідач ОСОБА_1 передав банку у заставу автомобіль марки CHEVROLET модель CRUZE , 2013 року випуску (а.с.7-8).

Позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором належним чином, передавши кошти ОСОБА_1, що не оспорюється сторонами.

Оскільки ОСОБА_1 свої зобовязання відповідно до умов кредитного договору належним чином не виконував, банк направив ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4 вимогу №4039 від 24.07.2015 року про дострокове повернення наданих кредитних коштів, сплати процентів та комісії. ОСОБА_4 отримана вказана вимога 04.08.2015 року, ОСОБА_5 05.08.2015 року, ОСОБА_1 04.08.2015 року, про що свідчать їх підписи в рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення.

Станом на 21.12.2015 року заборгованість за кредитним договором за розрахунками банку склала 124228,39 грн., із яких: сума заборгованості за основним боргом- 108060,61 грн., в т.ч. прострочена сума 22544,97грн.; сума заборгованості за процентами- 6066,27 грн., в т.ч. прострочена сума 5540,74грн.; та сума заборгованості по сплаті щомісячної комісії - 10101,51грн., в т.ч. прострочена сума 8979,12грн.

Постановою Правління Національного банку України №265 від 23.04.2015 року у ПАТ «Укрбізнесбанк» відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації банку. (рішення №87 Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.04.2015 року). Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_6

Суд встановив, що 24.07.2015 року банком відповідачам направлена вимога про погашення заборгованості за кредитом, яка ними отримана 04.08.2015 року, що підтверджено відповідачем. Так, за визначенням пункту 6.3. кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 30 днів з моменту отримання письмової вимоги банку достроково сплатити проценти, комісії, неустойку, передбачені цим договором, тобто 04.09.2015 року.

Вимога банком предявлена на загальну суму заборгованості в розмірі 114970,57 грн., яка складається з суми за основним боргом, відсотків та комісії.

Сам відповідач ОСОБА_1 підтвердив в своїх запереченнях на позов, що він виконував зобовязання по погашенню кредиту до кінця 2014 року, поки не змінилось його матеріальне становище у звязку із проведенням АТО, однак вважав, що оскільки в нього була значна переплата за кредитом, то він умов договору не порушує.

Так, починаючи з грудня 2014 року ОСОБА_1 почав вносити плату по кредиту у розмірі, меншому, ніж було встановлено графіком погашення кредиту, а починаючи з квітня 2015 року та по січень 2016 року взагалі не вносив будь які платежі.

Починаючи з 9 лютого 2016 року ОСОБА_1 почав вносити оплату по кредиту і починаючи з вказаної дати заплатив по кредиту суму (станом на 28.08.2018 року) в розмірі 125 000 гривень. А всього за весь час ним було погашено суму по кредиту в розмірі 211 968 гривень.

Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, яка підлягає сплаті, слід зазначити, що після предявлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання.

Зазначений правовий висновок узгоджується з правовою позицією яка викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12.

З наданого до суду розрахунку вбачається, що сума заборгованості складається з комісії, яка взагалі не повинна була нараховуватись та відсоткам, які в тому числі нараховані й після предявлення вимоги банком до боржників, а заборгованість по основному зобовязанню виникає внаслідок першочергового погашення сум комісії та відсотків.

сума кредиту до спати сума % до спати сума комісії до спати загальна сума заборгованості залишок

08.07.2013 7 0,7 160342

25.07.2013 1830

31.07.2013 23 707,25 1122,394 1829,644 160342

27.08.2013 5000

31.08.2013 1 31 2672,37 953,25 1122,394 4748,014 157669,63

27.09.2013 5000

30.09.2013 2 30 2672,37 907,2 1122,394 4701,964 154997,26

30.10.2013 5000

31.10.2013 3 31 2672,37 921,63 1122,394 4716,394 152324,89

21.11.2013 5000

30.11.2013 4 30 2672,37 876,3 1122,394 4671,064 149652,52

26.12.2013 5000

365 31.12.2013 5 31 2672,37 889,7 1122,394 4684,464 146980,15

30.01.2014 5000

31.01.2014 6 31 2672,37 873,89 1122,394 4668,654 144307,78

27.02.2014 5000

28.02.2014 7 28 2672,37 775,04 1122,394 4569,804 141635,41

31.03.2014 8 31 2672,37 841,96 1122,394 4636,724 138963,04 5000

29.04.2014 5000

30.04.2014 9 30 2672,37 799,5 1122,394 4594,264 136290,67

29.05.2014 5000

31.05.2014 10 31 2672,37 810,34 1122,394 4605,104 133618,3

27.06.2014 5000

30.06.2014 11 30 2672,37 768,9 1122,394 4563,664 130945,93

31.07.2014 12 31 2672,37 778,41 1122,394 4573,174 128273,56

31.08.2014 13 31 2672,37 762,6 1122,394 4557,364 125601,19

02.09.2014 5000

30.09.2014 14 30 2672,37 722,7 1122,394 4517,464 122928,82

02.10.2014 5000

31.10.2014 15 31 2672,37 730,98 1122,394 4525,744 120256,45

10.11.2014 4526

28.11.2014 5000

30.11.2014 16 30 2672,37 691,8 1122,394 4486,564 117584,08

23.12.2014 5000

365 31.12.2014 17 31 2672,37 699,05 1122,394 4493,814 114911,71

28.01.2015 1806

31.01.2015 18 31 2672,37 683,24 1122,394 4478,004 112239,34

28.02.2015 19 28 2672,37 602,84 1122,394 4397,604 109566,97

01.03.2015 1 1806

31.03.2015 20 31 2672,37 651,31 1122,394 4446,074 106894,6 2465,56

30.04.2015 21 30 2672,37 615 1122,394 4409,764 104222,23

31.05.2015 22 31 2672,37 619,69 1122,394 4414,454 101549,86

30.06.2015 23 30 2672,37 584,4 1122,394 4379,164 98877,49

31.07.2015 24 31 2672,37 587,76 3260,13 96205,12

31.08.2015 25 31 2672,37 571,95 3244,32 93532,75

30.09.2015 26 30 2672,37 538,2 3210,57 90860,38

31.10.2015 27 31 2672,37 540,33 3212,7 88188,01

30.11.2015 28 30 2672,37 507,3 3179,67 85515,64

365 31.12.2015 29 31 2672,37 508,4 3180,77 82843,27

31.01.2016 30 31 2672,37 491,09 3163,46 80170,9

09.02.2016 0 3000

29.02.2016 31 29 2672,37 444,57 3116,94 77498,53

10.03.2016 0 5000

31.03.2016 32 31 2672,37 459,42 3131,79 74826,16

30.04.2016 33 30 2672,37 429,3 3101,67 72153,79

12.05.2016 0 5000

25.05.2016 0 10000

31.05.2016 34 31 2672,37 427,8 3100,17 69481,42

10.06.2016 0 3000

30.06.2016 35 30 2672,37 398,7 3071,07 66809,05

11.07.2016 0 3000

31.07.2016 36 31 2672,37 396,18 3068,55 64136,68

31.08.2016 37 31 2672,37 380,37 3052,74 61464,31

01.09.2016 0 3000

09.09.2016 0 3000

30.09.2016 38 30 2672,37 352,8 3025,17 58791,94

31.10.2016 39 31 2672,37 348,44 3020,81 56119,57

09.11.2016 0 3000

30.11.2016 40 30 2672,37 321,9 2994,27 53447,2

13.12.2016 0 2000

366 31.12.2016 41 31 2672,37 316,82 2989,19 50774,83

10.01.2017 0 2000

31.01.2017 42 31 2672,37 301,91 2974,28 48102,46

09.02.2017 0 2000

28.02.2017 43 28 2672,37 258,44 2930,81 45430,09

13.03.2017 0 2000

31.03.2017 44 31 2672,37 270,01 2942,38 42757,72 46000

30.04.2017 45 30 2672,37 246 2918,37 40085,35

29.05.2017 0 1000

31.05.2017 46 31 2672,37 238,39 2910,76 37412,98

08.06.2017 0 2000

30.06.2017 47 30 2672,37 215,4 2887,77 34740,61

10.07.2017 0 3000

31.07.2017 48 31 2672,37 206,46 2878,83 32068,24

10.08.2017 0 4000

31.08.2017 49 31 2672,37 190,65 2863,02 29395,87

11.09.2017 0 4000

30.09.2017 50 30 2672,37 169,2 2841,57 26723,5

12.10.2017 0 2500

31.10.2017 51 31 2672,37 159,03 2831,4 24051,13 2500

10.11.2017 0 5000

30.11.2017 52 30 2672,37 138,3 2810,67 21378,76

11.12.2017 0 5000

365 31.12.2017 53 31 2672,37 127,1 2799,47 18706,39

15.01.2018 0 5000

31.01.2018 54 31 2672,37 111,29 2783,66 16034,02

13.02.2018 0 5000

28.02.2018 55 28 2672,37 86,24 2758,61 13361,65

15.03.2018 0 5000

31.03.2018 56 31 2672,37 79,36 2751,73 10689,28

12.04.2018 0 5000

30.04.2018 57 30 2672,37 61,5 2733,87 8016,91

10.05.2018 0 5000

31.05.2018 58 31 2672,37 47,74 2720,11 5344,54

12.06.2018 0 5000

30.06.2018 59 30 2672,37 30,6 2702,97 2672,17

365 07.07.2018 60 7 2672,17 3,57 2675,74

10.07.2018 5000

17.09.2018 5000

28.08.2018 5000

12.10.2018 5000 79000

160342 216508,956 68 0

4540,956

160342

Борг на 21.07.15 114970,57

Сплачено з 09.02.16 по 12.10.18 125000

Переплата -10029,43

Враховуючи, що вимога банком станом на 21.07.2015 року була предявлена на суму 114 970,57 грн. (в розрахунок якої також покладено комісії, стягнення яких є незаконним), а відповідач ОСОБА_8 після отриманої вимоги заплатив банку 125 000 грн., а всього суму по кредиту сплатив у розмірі 211 968 грн., що підтверджується наданими до справи квитанціями (а.с. 70-80, т.2), то за таких обставин у ОСОБА_1 перед банком заборгованості на час розгляду справи судом не має, до того ж існує переплата у розмірі 10 029, 43гривень.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про необхідність відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

Згідно ч. 13 ст. 141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Задовольняючі апеляційну скаргу, апеляційний суд, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір, сплачений при зверненні до суду апеляційної інстанції у розмірі 1366,21 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського міського суду від 22 лютого 2017 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 акціонерного товариства «Укрбізнесбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Укрбізнесбанк» на користь ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 судовий збір у розмірі

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді - доповідач: О.В. Халаджи

Судді: О.М. Біляєва

ОСОБА_9

Повний текст судового рішення складено 14 грудня 2018 року.

Суддя доповідач О.В. Халаджи