Постанова

Іменем України

03 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 454/1557/14-ц

провадження № 61-20289св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересована особа - Апеляційний суд м. Києва,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 13 листопада 2017 року у складі судді: Адамович М. Я. та постанову апеляційного суду Львівської області від 19 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Павлишина О. Ф., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 03 червня 2014 року у справі № 454/1557/14-ц якою відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_4 до Апеляційного суду м. Києва про стягнення майнової та моральної шкоди.

При цьому посилався на постанову Верховного Суду України від 01 березня 2017 року як на обставину, що могла вплинути на судове рішення, але не була відома і не могла бути відомою суду та йому на час судового розгляду.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 03 липня 2017 року заяву ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 03 липня 2017 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 13 листопада 2017 року, яка залишена без змін постановою апеляційного суду Львівської області від 19 лютого 2018 року, провадження у справі закрито.

Рішення судів мотивовані тим, що ухвала, яку ОСОБА_4 просив переглянути у зв'язку з нововиявленими обставинами, не є судовим рішенням (ухвалою), яким закінчено розгляд справи та відповідно не може бути об'єктом перегляду за нововиявленими обставинами. Оскільки суд першої інстанції не мав підстав для відкриття провадження, то провадження підлягає закриттю на підставі пункту першого частини першої статті 205 ЦПК України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржених рішень).

У квітні 2018 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 13 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 19 лютого 2018 року, в якій просить скасувати оскаржені рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвали судів є незаконними та необґрунтованими. Вважає, що ухвали постановлено з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, в ухвалах має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суди вважав встановленими, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Посилається на те що, судом не враховано постанову Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-3139цс16 в якій встановлено, що належним відповідачем у таких справах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя. Вважає, що ухвала Сокальського районного суду Львівської області від 03 червня 2014 року у справі №454/1557/14-ц про відмову у відкритті провадження є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Ухвалою Верховного Суду від 02 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 03 червня 2014 року у справі № 454/1557/14-ц, якою відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_4 до Апеляційного суду м. Києва про стягнення матеріальної та моральної шкоди. ОСОБА_4 посилався на постанову Верховного Суду України від 01 березня 2017 року як на обставину, що могла вплинути на судове рішення, але не була відома і не могла бути відомою суду та йому на час судового розгляду.

При закритті провадження у справі суди зробили висновок, що ухвала Сокальського районного суду Львівської області від 03 червня 2014 року у справі № 454/1557/14-ц не є судовим рішенням (ухвалою), яким закінчено розгляд справи та відповідно не може бути об'єктом перегляду за нововиявленими обставинами.

Колегія суддів погоджується із цим висновком судів з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 361 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення оскарженої ухвали суду першої інстанції) у зв'язку з нововиявленими обставинами можуть бути переглянуті рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ.

Тлумачення частини першої статті 361 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення оскарженої ухвали суду першої інстанції) свідчить, що ухвалами, якими закінчено розгляд справи, є, зокрема, ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі чи залишення заяви без розгляду; відмову у задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду; скасування рішення третейського суду; видачу виконавчого листа та відмову у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

Встановивши, що ухвала Сокальського районного суду Львівської області від 03 червня 2014 року у справі № 454/1557/14-ц не є судовим рішенням, яким закінчено розгляд справи та відповідно не може бути об'єктом перегляду за нововиявленими обставинами, суди зробили правильний висновок про закриття провадження у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 13 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 19 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель