Провадження №2/359/1402/2018
Справа №359/1618/18
РІШЕННЯ

Іменем України

03 грудня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей та сім»ї Бориспільської районної державної адміністрації Київської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа служба у справах дітей та сім»ї Бориспільської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання дітей, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 07 червня 2003 року між ним та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу вони мають двох дочок: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Орієнтовно з грудня 2017 року ОСОБА_2 не проживає разом з позивачем та їхніми спільними дітьми. На даний час шлюбні відносини між ними фактично припинені, оскільки вони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сімю, внаслідок чого між ними виникають певні суперечи, свідками яких стають діти. На переконання ОСОБА_1 шлюб з ОСОБА_2 існує лише формально, тому причини, які спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими та подальше спільне життя з ОСОБА_2 як подружжя та збереження шлюбу буде суперечити його інтересам. Крім цього, позивач вказав, що в інтересах малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, її місце проживання слід визначити саме з ним, а не з матірю. Оскільки, на цей час позивач має стабільну роботу, має час для того, щоб відводити дитину до школи, займатися з нею вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про неї. Зокрема, має можливість створити всі необхідні умови для її проживання та нормального розвитку в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. ОСОБА_1 проживає у квартирі, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини, зокрема обладнана окрема кімната для дитини. У звязку з цим, ОСОБА_1 просить розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_2, який був зареєстрований 07 червня 2003 року Щасливською сільською радою Бориспільського району, а також визначити місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, спільно з батьком ОСОБА_1 за його місцем проживання.

В ході підготовчого провадження ОСОБА_2 предявила зустрічний позов до ОСОБА_1 В обґрунтування якого вказала на те, що від шлюбу з ОСОБА_1 має двох дочок: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. На даний час малолітня дочка ОСОБА_4 проживає разом з нею, в той час як ОСОБА_3 проживає разом з батьком, але вихованням та утриманням обох дочок займається саме ОСОБА_2 З доводів ОСОБА_2 вбачається, що вона має самостійний дохід, працює на двох роботах, її щомісячний заробіток становить близько 13000 гривень. Крім цього, на відміну від ОСОБА_1 вона працює за вільним графіком, тому має достатньо часу для виховання та догляду за дітьми. ОСОБА_2 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, де створені всі належні умови для виховання та проживання дітей. Крім цього, ОСОБА_2 вказала на те, що протягом усього часу спільного проживання з ОСОБА_1, останній майже взагалі не надавав їй матеріальної та моральної підтримки, незважаючи на те, що працював, але часто приходив додому у нетверезому стані, дозволяв собі викрикувати брутальні слова в адресу ОСОБА_2 та дітей, погрожував фізичною розправою. Саме ОСОБА_2 слідкує за станом здоровя дітей, їх розвитком, постійно відвідує школу, робить з дітьми домашні завдання, тому між нею та дітьми існує психологічний контакт, привязаність один до одного. Тому ОСОБА_2 просила визначити місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з нею, за її місцем проживання.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 підтримали первісний позов у повному обсязі та просили суд його задовольнити. В свою чергу, заперечували проти задоволення зустрічного позову.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 підтримали зустрічний позов та просили суд його задовольнити. Водночас, позовні вимоги за первісними позовом про розірвання шлюбу визнали та просили задовольнити позов в цій частині. В задоволенні первісного позову щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 з батьком просили відмовити.

Представник служби у справах дітей та сімї Бориспільської районної державної адміністрації ОСОБА_7 при вирішення справи поклалась на розсуд суду та при ухваленні рішення просила враховувати висновок органу опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації від 05 лютого 2008 року.

Заслухавши пояснення сторін, зясувавши думку неповнолітніх дітей, а також дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків та встановив такі обставини.

Судом встановлено, що 07 червня 2003 року Щасливською сільською радою Бориспільського району Київської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб (а.с.15). Від цього шлюбу у них народилось двоє дочок: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16,17).

Відповідно до ч.1 ст.110 та ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд задовольняє його і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

У відповідності до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Згідно з ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Судом встановлено, що сторони не проживають однією сімєю та не мають наміру відновлювати шлюбні відносини. Викладене свідчить про те, що подальше існування шлюбу порушуватиме права та інтереси сторін. Ці обставини є самостійною та достатньою підставою для розірвання шлюбу. Докази, які б спростовували обґрунтованість цього висновку, в матеріалах справи відсутні.

Тому, суд вважає за необхідне розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.2 цієї статті суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Встановлено, що позивач зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. Дана квартира належить на праві приватної власності його матері ОСОБА_8, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, копією свідоцтва про право на спадщину, копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, копією свідоцтва про право власності (а.с.25,26,27-28,29,30-31).

З акту обстеження житлових умов від 22 лютого 2018 року, складеного комісією в складі депутатів Щасливської сільської ради Бориспільського району, вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1, яка належить матері позивача, для дітей створені гарні умови для проживання, зокрема окремий куточок для занять, діти проживають у одній кімнаті з батьком (а.с.106).

На даний час ОСОБА_1 працює в ТОВ «ОСОБА_6 Україна» на посаді інженера з сервісу та розмір його середньомісячної заробітної плати становить 24912 гривень 67 копійок (а.с.19). З характеристики з місця роботи ОСОБА_1 характеризується позитивно, в особистих стосунках зарекомендував себе як ввічлива, відкрита та доброзичлива людина. До дисциплінарної відповідальності не притягувався, порушень у роботі та трудовому розпорядку немає (а.с.18).

Водночас, встановлено, що ОСОБА_2 за місцем свого проживання характеризується позитивно, з сусідами та односельчанами має доброзичливі стосунки. Шкідливих звичок не має. На обліку у лікаря-нарколога не перебуває. Вказане підтверджується довідкою-характеристикою, складеною сільським головою ОСОБА_9, та довідкою Бориспільської ЦРЛ (а.с.132,136).

За змістом акту обстеження житлових умов від 21 травня 2018 року, складеного комісією у складі депутата Щасливської сільської ради та сусідів, вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована та проживає в будинку своїх батьків за адресою: Бориспільський район, с. Проліски, вул. Маяковського, буд.2. У даному будинку створені гарні умови для проживання дітей, зокрема окремий куточок для занять, окреме ліжко. Діти перебувають під наглядом бабусі та дідуся (а.с.75-76).

На даний час ОСОБА_2 працює менеджером в ДП «Ейвон Косметикс Юкрейн».

Крім цього, з характеристик ОСОБА_4, учениці ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_3, учениці ІНФОРМАЦІЯ_6, ОНЗ «Щасливський НВК» встановлено, що саме матір ОСОБА_2 приділяє належну увагу вихованню дочок, постійно підтримує зв'язок з класним керівником, регулярно відвідує батьківські збори, дотримується порад вчителів (а.с.73,74).

Разом з цим, відповідно до висновку органу опіки і піклування, затвердженого Бориспільською РДА №48/07-37-4278 від 21 вересня 2018 року, за місцем проживання обох батьків створені всі умови для проживання та виховання неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Тому, з метою захисту прав та законних інтересів дітей, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 разом з матірю ОСОБА_2, а неповнолітньої ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 (а.с.150-151).

У відповідності до ч.5 та ч.6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

За правилами ч.1 та ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

З огляду на це, висновок органу опіки та піклування є лише доказом у цивільній справі про визначення місця проживання дітей, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, за необхідне відступити від рекомендацій, викладених у висновку органу опіки та піклування Бориспільської РДА від 21 вересня 2018 року. Оскільки, з обставин, викладених у висновку встановлено, що як мати, так і батько неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мають належний матеріальний стан для забезпечення утримання дітей, а також характеризуються позитивно. Тобто, при вирішенні питання щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей, орган опіки та піклування обмежився лише порівнянням матеріально-побутових умов та характеристиками батьків з місця проживання та з місця роботи. Разом з цим, поза увагою залишились обставини щодо ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, а також особиста прихильність дітей до батьків.

Так, з пояснень малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, наданих у судовому засіданні, встановлено, що вона є ученицею 2-го класу ОНЗ «Щасливський НВК», на даний час вона проживає разом з матірю та в подальшому також хоче проживати разом з нею. Крім цього, вказала, що у будинку в якому вони проживають завжди чисто, тепло, є що їсти, є окреме ліжко для неї. Саме матір відводить її до школи та забирає зі школи, готує разом з нею домашні завдання.

З пояснень ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлено, що вона є ученицею 9-го класу ОНЗ «Щасливський НВК», та бажає проживати з батьком. Оскільки, саме батькові може довіритись, він нікому не розкаже її таємниці. На даний час ОСОБА_3 проживає разом з батьком. У нього в квартирі тепло, є всі умови для проживання. До школи ОСОБА_3 ходить самостійно та домашні завдання також виконує самостійно, допомоги не потребує. З матірю не бажає проживати, тому що матір часто кричить і свариться, коли ОСОБА_3 робить щось не так, іноді била її, але не памятає за що та при яких обставинах, та синців від цього не мала. Батько завжди дає грошові кошти, близько 50 гривень щодня, за потреби може надавати і більшу суму. З матірю останнім часом зустрічається у школі, коли вона забирає зі школи меншу сестричку, матір каже, що любить її та сестру.

Таким чином, оцінюючі вказані пояснення неповнолітніх дітей, суд приходить до переконання, що бажання ОСОБА_3 проживати разом з батьком викликане виключно тим, що саме матір, відповідач по справі, займається їхнім вихованням, а тому, на думку, дітей є більш суворішою та вимогливою, на відміну від батька, який надає грошові кошти за першою потребою. Вказану обставину на переконання суду не слід оцінювати як особисту прихильність старшої дочки саме до батька та її бажання залишитись проживати разом з батьком. Оскільки, її доводи ґрунтуються виключно на сприйнятті оточуючих та відношенні до неї на рівні світогляду та рівні розвитку 15-річної дитини.

Згідно з положенням ч.1 ст.4 та ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд звертає увагу на ту обставину, що суд не може вийти за межі предявлених позовних вимог, інакше це буде порушенням принципу диспозитивності.

Так, при зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 просив визначити місце проживання лише малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з ним за його місцем проживання. При цьому, не предявляючи позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ним.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 та неповнолітньої ОСОБА_3 саме разом з матірю.

Згідно з ч.1 та ч.10 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобовязати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обовязку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З квитанцій від 22 лютого 2018 року (а.с.7) вбачається, що при зверненні до суду ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1409 гривень 60 копійок, тобто за дві вимоги немайнового характеру. Предявлений ним позов задоволений частково. Водночас, при зверненні до суду з зустрічним позовом ОСОБА_2 також сплатила судовий збір у розмірі 704 гривень 80 копійок (а.с.55). Предявлений нею зустрічний позов задоволений. З огляду на це, з суд вважає за необхідне здійснити зарахування судового збору сплаченого сторонами та звільнити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від обовязку сплачувати на користь один одного судовий збір у розмірі 704 гривень 80 копійок.

На підставі викладеного та керуючись ст.51 Конституції України, ч.5 та ч.6 ст.19, ч.2 ст.104, ч.1 ст.110, ч.2 ст.112, ч.1 ст.161 СК України, ч.1 ст.4 та ч.1 ст.5, ч.1 ст.13, ч.1 та ч.2 ст.89, ч.1 та ч.10 ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстрований 07.06.2003 року Щасливською сільською радою Бориспільського району Київської області, актовий запис №11 розірвати.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9 та неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10 з матір»ю ОСОБА_2 за місцем проживання матері.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 12 грудня 2018 року.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський