Справа № 604/1235/18
Провадження № 2/604/559/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сидорак Г.Б.,

за участю секретаря судового засідання Ілик Г.М.,

розглянувши у підготовчому провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Скалатської міської обєднаної територіальної громади в особі Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Підволочиського районного нотаріального округу ОСОБА_2, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Тернопільській області, про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася із позовною заявою до Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області про визнання за нею права власності на спадкове майно, - на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться під №11 по вул. Шевченка в с. Криве, Підволочиського району Тернопільської області, загальною площею 167,9 кв.м., житловою площею 64,7 кв.м. та складається із: А. житловий будинок; а. веранда; а.1 підвал; а.2 веранда; а.3 мансарда; Б. гараж; В. стайня літня кухня; в. веранда; в.1. добудова; К. криниця; №1 огорожа; №2 ворота з хвірткою, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 24 жовтня 2011 року. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги Позивач покликався на те, що 24 жовтня 2011 року померла ОСОБА_3, після смерті якої залишилося спадкове майно, що складається із вказаного будинковолодіння. При зверненні Позивача до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, вона отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії у звязку із розбіжностями щодо площі житлового будинку, повязаними із вчиненням самочинного будівництва. З огляду на вказане, у Позивача виникла необхідність звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав.

В підготовче судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи, не зявилися.

Представник позивача подав заяву, згідно з якою справу просить розглядати без його участі.

Представники відповідача та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, подали заяви з проханням справу слухати у їх відсутності, проти позову не заперечили.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, які просять справу вирішувати у їх відсутності, позовні вимоги задовольнити, суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому провадженні, задовольнивши позов, виходячи з таких міркувань.

25 березня 2004 року секретарем Кривенської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області посвідчено заповіт ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки с. Криве Підволочиського району Тернопільської області, відповідно до якого остання на випадок своєї смерті зробила наступне заповітне розпорядження: все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла в користь ОСОБА_1.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії 1-ИД №127068, виданим 24 жовтня 2011 року Кривенською сільською радою Підволочиського району Тернопільській області, 24 жовтня 2011 року померла ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Стаття 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Таким чином, Позивач, - спадкоємець за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 24 жовтня 2011 року, спадщину прийняла відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що вбачається із довідки №868 від 19 жовтня 2018 року, виданої Архівним відділом Підволочиської РДА Тернопільської області та свідоцтв про народження серії ІV-ЯР №364507, виданого 06.06.1959 року Скалатським рай бюро ЗАГС та одруження серії 1-ИД №067580, виданого повторно 21.01.2003 року ВРАГС Підволочиського РУЮ Тернопільської області.

З метою оформлення спадщини представник позивача в інтересах позивача звернулася до приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу Тернопільської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії №504/02-31 від 20 жовтня 2018 року, оскільки при огляді документів було виявлено розбіжності щодо площ житлового будинку та надвірних будівель. Так, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно житлова площа - 49,5 кв.м., загальна площа 94,1 кв.м., в технічному паспорті та інформації зазначено наступні площі: загальна площа 167,9 кв.м., житлова 64,7 кв.м, отже до житлового будинку самовільно добудовано мансарду під літ. «а3».

Так, згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії САА №525003, виданим Кривенською сільською радою 15 грудня 2003 року на підставі рішення виконкому №35 від 24 травня 2001 року, домоволодіння №11, що у с. Криве по вул. Т. Шевченка, Підволочиського району Тернопільської області, що належало ОСОБА_3, житловою площею 49,5 кв.м., складається із: житлового будинку з двома верандами та підвалом, А, 94,1 кв.м.; Гараж, б, 30,4 кв.м.; стайня-літня кухня з верандою та добудовою, В, 93,9 кв.м.; огорожа з воротами та хвірткою, 1,2, 18 кв.м.; криниця, Кр. (Право власності зареєстроване в Підволочиському РБТІ, - витяг №2294289, сформований 15 грудня 2003 року).

Однак згідно з технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 09 жовтня 2018 року, інформацією та довідкою про технічний опис обєкта нерухомого майна №102, виданих БТІ Підволочиського району, зазначено наступні площі: загальна площа 167,9 кв.м., житлова 64,7 кв.м, тобто наявна самочинна добудова під літ. «а2», - мансарда

Відповідно до статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Померла ОСОБА_3, здійснивши самочинне будівництво, не набула на нього права власності.

Право власності на обєкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на імя спадкодавця або спадкоємця

Відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК України та з урахуванням розяснень, наданих у п. 7 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування».

За змістом зазначених розяснень спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на обєкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Це узгоджується із частинами 3, 5 ст. 376 ЦК і нормами про поняття спадкування та склад спадщини (статті 1216,1218 ЦК).

Якщо право звернутися з вимогою про визнання права власності на обєкти самочинного будівництва відповідно до чинного законодавства (частини 3,5ст. 376 ЦК) належало спадкодавцеві, воно також належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину.

Право вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно відповідно до частин 3, 5 ст. 376 ЦК є субєктивним цивільним правом, яке переходить у порядку спадкування відповідно до норм статей 1216,1218 ЦК.

Зазначене право може бути реалізовано також у порядку процесуального правонаступництва на будь-якій стадії цивільного процесу, якщо спадкодавець звернувся до суду із відповідним позовом, проте помер.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Конституції України та ст. 20 Земельного кодексу України органи державної влади та орган місцевого самоврядування здійснюють право власності на землю від імені Українського народу. Лише ці органи можуть вирішувати питання про відведення земельних ділянок, передачу їх у приватну власність, визначення цільового призначення землі.

Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно зі ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). А відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В постанові від 30 березня 2016 року, ухваленій у справі №6-265цс16, Верховний Суд висловив правову позицію щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу, а також правової визначеності самочинного будівництва. Так, стаття 876 Цивільного кодексу щодо визначення замовника власником обєкта будівництва застосовується лише у взаємозвязку зі ст. 331 цього кодексу щодо обовязкової умови про наявність права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно. В інших випадках відповідно до ст. 376 ЦК України такі обєкти будівництва та інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, а особа, яка його здійснила, не набуває права власності на нього.

Позивач надав в матеріали справи копію державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №998634, відповідно до якого ОСОБА_3 була власником земельної ділянки, площею 0,1398 га, для ведення будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою: с. Криве, вул. Шевченка, 11, тобто є обовязкова умова - наявність у праві власності земельної ділянки.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На підставі ст.ст. 182, 331, 375, 376, 1216, 1218, 1269, 1270 ЦК України, ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 247, ч. 2, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

ОСОБА_4 Іванівни (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2; ІПН НОМЕР_1, паспорт серія МС 453443) до Скалатської міської обєднаної територіальної громади в особі Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області (юридична адреса: м. Скалат, вул. Грушевського, 2, Підволочиського району Тернопільської області, код ЄДРПОУ 04058445), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Підволочиського районного нотаріального округу ОСОБА_2 (юридична адреса: м. Скалат, вул. Грушевського, 8, Підволочиський район, Тернопільська область), Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Тернопільській області (юридична адреса: м. Тернопіль, вул. Шпитальна, 7) про визнання права власності на спадкове майно, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться під №11 по вул. Шевченка в с. Криве, Підволочиського району Тернопільської області, загальною площею 167,9 кв.м., житловою площею 64,7 кв.м. та складається із: А. житловий будинок; а. веранда; а.1 підвал; а.2 веранда; а.3 мансарда; Б. гараж; В. стайня літня кухня; в. веранда; в.1. добудова; К. криниця; №1 огорожа; №2 ворота з хвірткою.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.Б. Сидорак