Ухвала

Іменем України

30 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 529/219/18

провадження № 61-41776ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 11 квітня 2018 року

та постанову апеляційного суду Полтавської області від 12 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Надеждинської сільської ради Диканського району Полтавської області про визнання права на земельну ділянку (пай),

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Надеждинської сільської ради Диканського району Полтавської області про визнання права на земельну ділянку (пай).

Позовна заява мотивована тим, що у період з 1992 року по 1999 рік ОСОБА_4 доглядала за ОСОБА_5, яка проживала за адресою: АДРЕСА_1.

У 1998 році ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_4 сертифікат на право на земельну частку (пай) у колективному сільськогосподарському підприємстві «Червоний партизан» (далі - КСП «Червоний партизан») розміром 4,06 умовних кадастрових гектарів НОМЕР_1, виданий Диканською районною державною адміністрацією Полтавської області

27 грудня 1996 року, про що написала розписку.

Посилаючись на те, що у зв'язку із погіршенням стану здоров'я та похилим віком ОСОБА_5 померла і не встигла нотаріально закріпити їхню угоду, ОСОБА_4 просила суд визнати дійсним укладений в усній формі договір дарування права на земельну частку (пай) від 21 серпня 1998 року, укладений між померлою ОСОБА_5 та ОСОБА_4, з подальшим визнанням за останнім права власності на спірну земельну ділянку.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 11 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що договір дарування має бути обов'язково нотаріально посвідчений, однак позивач не довела належними та допустимими доказами наявності перешкод посвідчення вказаного договору дарування за життя дарувальника.

Постановою апеляційного суду Полтавської області від 12 липня 2018 року рішення Диканського районного суду Полтавської області від 11 квітня

2018 року змінено.

Постановлено вважати невірним застосування норм матеріального права, що вказані в мотивувальній частині судового рішення.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що посилання на пункт 15 Перехідних положень Земельного Кодексу України, яким встановлено заборону відчуження земельних ділянок, є таким, що не відповідає нормам закону, чинного на час виникнення спірних правовідносин, оскільки на момент укладення договору дарування (у 1998 році) вказані норми не діяли, тому не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що ОСОБА_5 як члену КСП «Червоний партизан» було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1, який відповідно до розписки вона у 1998 році подарувала ОСОБА_4

Вказана розписка написана власноручно померлою ОСОБА_5 та посвідчена секретарем Надеждинської сільської ради Диканського району Полтавської області 20 лютого 1999 року.

Таким чином до спірних правовідносин слід застосувати норми ЦК Української РСР (у редакції, чинній на момент підписання розписки).

Відповідно до частини першої статті 41 ЦК Української РСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

Згідно з частинами першої, другої статті 243 ЦК Української за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Частиною першою статті 45 ЦК Української РСР передбачено, що недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 « Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договір довічного утримання; застави; купівлі-продажу; дарування.

Згідно з частиною другою статті 47 ЦК Української РСР, якщо одна із сторін повністю чи частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд в праві за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій виходили з того, що оспорюваний договір дарування потребує обов'язкового нотаріального посвідчення та встановивши, що позивач не довела належними та допустимими доказами наявності перешкод для посвідчення договору дарування за життя дарувальника, дійшли вірного висновку, що підстав для задоволення позову немає.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Надеждинської сільської ради Диканського району Полтавської області про визнання права на земельну ділянку (пай), за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 11 квітня 2018 року

та постанову апеляційного суду Полтавської області від 12 липня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк