Справа № 737/313/18
Проваждення № 2/737/309/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

31 травня 2018 року смт Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області

суддяОСОБА_1
секретар судового засіданняОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу№ 737/313/18
за позовомПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК»
доОСОБА_4 ОСОБА_5
про стягнення заборгованості
учасники справи та представники:
позивачне зявився
відповідачіне зявились

ВСТАНОВИВ:

І.Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості у розмірі 8441,91 грн. за кредитним договором, який був укладений ОСОБА_6, та судових витрат у розмірі 1762 гривні.

Вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг та підписала заяву без номера від 09.05.2007 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 21600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. ОСОБА_6 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складають між нею та банком договір, про що свідчить її підпис у заяві.

При укладенні кредитного договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України.

Банк свої зобовязання за договором виконав.

Позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

20.10.2016 року позичальник ОСОБА_6 померла.

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Органи нотаріату, пославшись на нотаріальну таємницю відмовили банку у наданні відомостей про наявність спадкової справи. Позивач вважає, що відповідачі прийняли спадщину, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

На дату смерті ОСОБА_6 заборгованість позичальника перед банком становила: 3915,39 грн. тіло кредиту, 4526,52 грн. нараховані проценти за користування кредитом. Розрахунки заборгованості додаються.

Просить суд стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість в розмірі 8141,91 грн. та судові витрати.

Відповідачі своїм право надати відзив на позовну заяву не скористались, заперечень проти позову не надійшло з причин, вказаних нижче.

ІІ. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі.

В судове засідання представник позивача не зявився, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного листа, в матеріалах справи є клопотання позивача про отримання процесуальних документів в електронному вигляді, про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та про розгляд справи за відсутності представника позивача. Проти винесення заочного рішення позивач не заперечує (а.с. 63-64)

Всі заявлені позивачем клопотання ґрунтуються на нормах ЦПК України та підлягають задоволенню.

Відповідачі у судове засідання повторно не з'явились, рекомендовані поштові відправлення повернені суду у звязку з неможливістю вручення, обидва відповідачі на території смт Куликівка за місцем реєстрації на даний час не проживають.

На підставі ст. 280, 281 ЦПК України судом вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Оскільки сторони в судове засідання не зявились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, надані суду докази, оцінка аргументів учасників справи.

Судом встановлено, що 09.05.2007 року ОСОБА_6 подала заяву та отримала платіжну картку з кредитним лімітом 250 грн., базова процентна ставка 22,8 % з розрахунку 360 днів на рік.

З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а відповідач всупереч договірним зобовязанням, в установлені терміни не повернув отримані від банку грошові суми в повному обсязі.

Згідно з розрахунками позивача загальна сума заборгованості ОСОБА_6 перед банком станом на 31.05.2015 року становила 1997,75 грн., станом на 28.11.2017 року становила 8441,91 грн., після 20.10.2016 року сума боргу за розрахунком не збільшувалась (а.с. 5-8).

Згідно зі свідоцтвом про смерть, ОСОБА_6 померла 20 жовтня 2016 року (а.с.47).

Цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обовязки відповідно до ст. 25 ЦК України припиняється в момент смерті фізичної особи.

Згідно з наданими суду копіями паспортів та відповідями на запит суду про зареєстроване місце проживання відповідачів можна зробити висновок, що на момент смерті ОСОБА_6 відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були зареєстровані з нею за однією адресою. Однак, на думку суду, цієї обставини недостатньо для висновку про те, що вони є спадкоємцями прав та обовязків ОСОБА_6 та повинні відповідати за даним позовом.

Не заперечуючи наявність заборгованості у померлої ОСОБА_6 за кредитним договором, суд дійшов висновку, що позов про стягнення цієї заборгованості з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не ґрунтується на доказах, у звязку з чим підстави для його задоволення відсутні.

ІV. Норми права які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Ст. 1262-1266 ЦК України передбачені інші черги спадкоємців за законом, до яких входять родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення.

Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Окрім того, статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Таким чином, предявляючи позов до спадкоємців боржника позивач мав довести, що вони є спадкоємцям майна ОСОБА_6 за заповітом або за законом, які прийняли спадщину, однак жодних документів на підтвердження родинних стосунків між боржником та відповідачами суду не надано, припущення про те, що ці особи є родичами з огляду на тотожність прізвища, не є підставою для задоволення позову.

Сам по собі факт спільного проживання осіб зі спадкодавцем не є підставою для спадкування, оскільки відповідачі могли бути усунені від спадкування заповітом або з інших передбачених законом підстав, або відмовитись від спадщини у встановленому законом порядку.

Окрім того, вартість майна, одержаного у спадщину, не встановлена, розмір часток спадкоємців не встановлений, відповідно неможливо визначити розмір відповідальності кожного з них за боргами спадкодавця.

Слід зазначити, що позивач також не вмотивував, чому протягом шести місяців з дня смерті боржника або протягом одного року від настання строку вимоги не предявив вимог до спадкоємців, якщо вважав, що вони прийняли спадщину. Право вимоги у позивача існувало до смерті боржника, оскільки згідно з наданим позивачем розрахунком ОСОБА_6 мала борг перед банком станом на 31.05.2015 року.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з цим, відповідно з тим, ст.ст. 116-118 ЦПК України передбачають порядок забезпечення доказів на підставі заяви учасника справи. Ст. 84 ЦПК України передбачає право учасника справи подати клопотання про витребування доказів, у разі неможливості самостійно його надати.

Позивач своїм право на витребування та забезпечення доказів не скористався, жодних клопотань з цього приводу суд не заявив.

Згідно з положеннями ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку по наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено вище, надана позивачем сукупність документів не підтверджує його аргументів та є недостатньою для висновку про обґрунтованість позовних вимог, у звязку з чим у задоволені позову належить відмовити.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. по справі «Руїз Торіха проти Іспанії» Суд вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Керуючись статтями 12, 81, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» відмовити в задоволенні позову до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості в повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складено 05.06.2018 року.

Суддя Л.М. Усенко