Номер провадження: 22-ц/785/4699/18
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Дрішлюка А.І.,

за участю: ОСОБА_2,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, третя особа: приватний нотаріус Сорока Любов Зіновіївна,

встановив:

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Сорока Л.З., про визнання заповіту недійсним, передано на розгляд до Київського районного суду м. Одеси.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду,ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2018 року та постановити нову, якою направити справу для продовження розгляду до Приморського районного суду м. Одеси.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просила суд визнати заповіт її матері, ОСОБА_6, зареєстрований за №1189 від 29 червня 2006 року, недійсним.

Відповідно до даного заповіту, ОСОБА_6,. заповідала усе своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, ОСОБА_7

На підставі даного заповіту, після смерті заповідача, ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1

В свою чергу, ОСОБА_3 не погоджуючись зі вказаним заповітом та тим, що її сестра - ОСОБА_4, отримала право власності на зазначений вище будинок, звернулась до Приморського районного суду з позовною заявою про визнання заповіту недійсним.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа № 520/13003/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку і земельної ділянки в натурі між власниками.

Оскільки вказане нерухоме майно знаходиться в Київському районі м. Одеси, а саме за адресою: АДРЕСА_2, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність направлення справи для розгляду до Київського районного суду м. Одеси, оскільки спірний заповіт нерозривно пов'язаний із майном, яке було отримано у спадщину за цим заповітом.

Тобто, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що підставою для звернення до суду став заповіт, що стосувався прав на нерухоме майно, а тому позов пов'язаний з вирішенням спору про право на спадщину, згідно заповіту на належне спадкодавцю майно, а саме 1/2 частину будинку АДРЕСА_1

Таким чином, суд, вирішуючи питання щодо дійсності або недійсності заповіту, буде зачіпати також право на нерухоме майно, яке було зареєстроване на підставі оскаржуваного заповіту. З цього випливає, що заявлений ОСОБА_3 позов пов'язаний з правами на нерухоме майно, а тому на такий позов поширюються правила виключної підсудності.

Відповідно до положень ч.1 ст. 30 ЦПК, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою.

За статтею 31 ЦПК, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Таким чином, оскільки нерухоме майно, відносно прав на яке стосується пред'явлений позивачем позов, знаходиться на території Київського району м. Одеси, то Приморським районним судом м. Одеси була прийнята обґрунтована ухвала про передачу справи до територіальної юрисдикції іншого суду - тобто Київського районного суду м. Одеси.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові №9 від 06.11.2009 року, позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна та застосування наслідків недійсності пред'являються відповідно до частини першої статті 114 ЦПК за місцезнаходженням майна або основної його частини. Кваліфікація об'єктів як нерухомого майна здійснюється відповідно до статей 181, 190 та 191 ЦК. При цьому за місцезнаходженням нерухомого майна повинні пред'являтися також позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому (щодо інвестиційних договорів про будівництво нерухомого майна, договорів про участь у фонді фінансування будівництва тощо).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду повністю відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвалу постановлено у відповідності до вимог процесуального права.

У зв'язку з цим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2018 року залишити без змін

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

А.І. Дрішлюк

Л.А. Гірняк