АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 211/1446/18

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: Комунальне підприємство «Міський тролейбус»,

розглянув у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Комунального підприємства «Міський тролейбус» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 травня 2018 року, яке ухвалено суддею Сарат Н.О. у місті Кривому Розі (відомості щодо часу ухвалення рішення суду та дати складання повного судового рішення матеріали справи не містять), -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_4, звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Міський тролейбус» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову зазначено, що 25 січня 2018 року о 16 годині 10 хвилин по вул. Десантна в Покровському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, сталася дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 лютого 2018 року ОСОБА_6, який керував тролейбусом, що знаходиться на балансі КП «Міський тролейбус», визнано винним у адміністративному правопорушенні, що спричинило вказану дорожньо-транспортну пригоду. Тому позивач - власник транспортного засобу «Мерседес Спрінтер», який в результаті ДТП отримав механічні ушкодження просить стягнути з Комунального підприємства «Міський тролейбус» на свою користь майнову шкоду в розмірі 7100 грн., а також судові витрати в розмірі 4854, 80 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 травня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з Комунального підприємства «Міський тролейбус» на користь ОСОБА_1 7100 грн. на відшкодування завданої майнової шкоди, а також судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., 750 грн. відшкодування витрат на проведення експертизи, 3000 грн. відшкодування витрат на правову допомогу, а також 400 грн. на витрати, понесені на оформлення довіреності.

В апеляційній скарзі представник відповідача ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що позов підприємство визнає частково у сумі 4965,69 грн. матеріального збитку, згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження. Різницю між заявленою сумою та сумою визначеною експертним дослідженням, не визнає, так як позивачем не доведено необхідність збільшення вартості відновлювальних робіт. Погоджується в частині витрат зі сплати судового збору, яка буде визначена судом пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, представник відповідача не погоджується з стягненням з підприємства витрат на оплату послуг за проведення автотоварознавчого дослідження, надання правничої допомоги та послуг нотаріуса, оскільки вони не відносяться до складу судових витрат. Зокрема, з наданих позивачем документів вбачається, що правнича допомога надавалась йому не адвокатом, а фізичною особою-підприємством.

Увідзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, як необґрунтовану, на його думку, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_6 25 січня 2018 року о 16 годині 10 хвилин, керуючи транспортним засобом - тролейбусом ЮМЗС-2 бортовий номер НОМЕР_2, по вул. Десантна в Покровському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, був неуважним, відповідно не зреагував на зміну дорожньої обстановки, перед початком руху не переконався в безпечності свого маневру та здійснив наїзд на транспортний засіб «Мерседес Спрінтер» державний номерний знак НОМЕР_1 під керування водія ОСОБА_5, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 лютого 2018 року було визнано водія ОСОБА_6 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. та притягнуто до адміністративної відповідальності. (а.с.10).

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 09 лютого 2018 року сума матеріального збитку, спричиненого пошкодженням автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 413 CDi реєстраційний номер НОМЕР_1 ідентифікайційний номер (VIN) НОМЕР_3 складає 4965, 69 гривень.(а.с.11-30).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог позивача.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Між сторонами виникли правовідносини, стосовно відшкодування завданої позивачу шкоди в результаті ДТП.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1192 ЦК України визначено способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, відповідно до частини першої якої, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому, на його вимогу, відшкодовуються неодержані доходи у звязку із заподіянням шкоди майну.

Cтаття 1172 Цивільного кодексу України вказує, що фізична чи юридична особа зобов'язана відшкодовувати шкоду, що завдана їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Таким чином, ця норма передбачає, що шкоду завдана водієм, навіть за наявності його вини, відшкодовує власник транспортного засобу.

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків слід розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу (правова позиція Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 02.11.2016 року у справі № 6-1693цс16).

Колегія суддів погоджується з визначеним судом розміром матеріальної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки він підтверджений належними та допустимими доказами по справі, а саме висновком судового експерта від 09.02.2018 року, актом виконаних відновлювальних ремонтних робіт на автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 413 CDi реєстраційний номер НОМЕР_1, який складено ФОП ОСОБА_7, відповідно до якого загальна вартість відновлювальних робіт внаслідок пошкодження автомобіля складає 7100 гривень. (а.с.36)

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що реально понесені позивачем збитки є значно меншими, відхиляються колегією суддів як необґрунтовані, оскільки з клопотанням про призначення експертизи відповідач не звертався, а позивач в свою чергу підтвердив заявлений розмір шкоди висновками експертного дослідження та актом виконаних робіт.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення від 6 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»).

Відповідно до ч.1, 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з метеріалів справи, 23 лютого 2018 року між позивачем- ОСОБА_1. та ОСОБА_4- фахівцем в галузі права було укладено договір на надання правничої допомоги № 16 ( а.с. 37).

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо надання позивачу правничої допомоги не адвокатом, а фізичною особою-підприємством, заслуговують на увагу, тому на підставі вищевикладеного, витрати на правову допомогу не підлягають стягненню оскільки це не передбачено, як судові витрати згідно ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо визнання витрат зі сплати судового збору в частині, яка буде визначена судом пропорційно розміру задоволених позовних вимог, спростовуються, як безпідставні, оскільки колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування матеріальної шкоди та не змінює його, тому що він визначений судом згідно вимог ЦПК.

Також , колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що не підлягають стягненню на користь позивача судові витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 750 грн., такими, що не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 та ст.1166 ЦК України під майновою шкодою, завданою фізичній особі, яка підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала, маються на увазі втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням майна, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Як видно з матеріалів справи позивач сплатив 750 гривень за проведення автотоварознавчого дослідження № Д17/02/18 від 09 лютого 2018 року, тобто поніс витрати, які знаходяться в причинному зв'язку із дорожньо-транспортною пригодою (а.с.33).

Саме висновком експертного автотоварознавчого дослідження, проведеного судовим експертом Чивчиш О.П., встановлено суму матеріальної шкоди, спричиненої позивачу внаслідок ДТП транспортному засобу.

Крім того, суд першої інстанції помилково зазначив витрати понесені на оформлення довіреності як судові витрати, оскільки ці витрати не зазначені в ст. 133 ЦПК України, проте колегія суддів вважає, що їх слід віднести до матеріальних збитків в розумінні статті 22 ЦК України.

Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного рішення підлягає скасуванню в частині задоволення вимог про відшкодування витрат на правову допомогу з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Комунального підприємства «Міський тролейбус» - задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 травня 2018 року в частині стягнення витрат на правову допомогу з Комунального підприємства «Міський тролейбус на користь ОСОБА_1 скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

В задоволенні вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Міський тролейбус» про стягнення витрат на правову допомогу - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 28 серпня 2018 року.

Головуючий:

Судді: