Ухвала

21 травня 2018 року

м. Київ

справа № 199/6831/17

провадження № 61-25299ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 11 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс», треті особи: Дніпровська міська рада, департамент екологічної політики Дніпровської міської ради, про зобов'язання укласти договір,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1звернулася до суду з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» (далі - ТзДВ «Дніпрокомунтранс»), треті особи: Дніпровська міська рада, департамент екологічної політики Дніпровської міської ради, про зобов'язання укласти договір про надання послуги вивозу побутових відходів.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 11 грудня 2017 року (у складі судді Руденко В. В.) у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2018 року (у складі колегії суддів: Демченкао Е. Л., Куценко Т. Р.,

Максюти Ж. І.) рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 11 грудня 2017 року залишено без змін.

11 травня 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 11 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2018 року, в якій заявник просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною шостою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного випровадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей. Відповідно до положень ЦПК України апеляційний суд наділений повноваженнями суду першої інстанції при ухваленні рішення. Ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на апеляційне провадження, тому апеляційний суд мав право визнати вказану справу малозначною.

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України, тому підстав для відкриття провадження у вказаній справі на підставі підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не вбачається.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, а тому доводи касаційної скарги про те, що вказана справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для ОСОБА_1 як учасника справи, так і для усієї територіальної громади міста Дніпро, є необґрунтованими та не заслуговують на увагу.

Враховуючи предмет спору та складність справи, нею не наведено достатньо обґрунтованих причин, з яких її справа щодо зобов'язання укласти договір з нею особисто буде мати значення для широкого загалу.

На підставі наведеного відсутні підстави вважати, що апеляційний суд помилково відніс праву до категорії малозначних.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктами 1, 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389,

пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 11 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс», треті особи: Дніпровська міська рада, департамент екологічної політики Дніпровської міської ради, про зобов'язання укласти договір відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська