Справа № 750/7787/18
Провадження № 2/750/2011/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Требух Н.В.,

за участі секретаря судового засідання Будаш М.В.,

справа №750/7787/18

позивач ОСОБА_1

відповідач Об»єднання житлово-будівельних кооперативів м.Чернігова

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Об»єднання житлово-будівельних кооперативів м.Чернігова про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі

за участі позивача ОСОБА_1, представників відповідача Пестунова А.І., Тарабанько Д.М.

в с т а н о в и в:

30 липня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання незаконним та скасування наказу №30-о/с від 08 квітня 2014 року, виданного керуючим Об»єднання житлово-будівельних кооперативів міста Чернігова про його звільнення з посади юристконсульта Об»єднання житлово-будівельних кооперативів міста Чернігова за прогул без поважних причин з 08.04.2014 року та поновлення на вказаній посаді. Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 11.12.2013 року визнано незаконним наказ керуючого об'єднання житлово-будівельних кооперативів міста Чернігова від 09.07.2013 року №74-о/с про звільнення його з посади юрисконсульта, поновлено на вказаній посаді. Рішення звернуто до негайного виконання. 12 грудня 2013 року позивач на початку робочого дня з'явився до ОЖБК та запропонував виконати рішення, однак ОЖБК рішення суду про поновлення не виконано, натомість відповідачем винесено наказ №30-о/с від 08.04.2014 року про звільнення за прогул. Зазначає, що рішення суду про поновлення не виконано належним чином, тому відсутні підстави для звільнення за прогул.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 31.07.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням ( викликом) сторін.

14 серпня 2018 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що позов не визнає, в задоволення просить відмовити. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що рішення про поновлення на роботі було виконано, однак позивач не з»являвся на робочому місті без поважних причин, про що було складено акти. Крім того, відповідачем надано заяву про застосування строків позовної давності, оскільки про наявність оспорюваного наказу №30-о/с від 08.04.2014 року про звільнення за прогул позивачу було відомо під час розгляду справи №732/1494/17 в Городнянському районному суді Чернігівської області та апеляційному суду Чернігівської області, яка тривала з вересня 2017 року по червень 2018 року.

Ухвалою суду від 19 жовтня 2018 року справу прийнято до провадження суддею Требух Н.В.

В задоволенні клопотань відповідача від 28.11.2018 року №1-07/1031 та клопотання позивача від 06.12.2018 року про приєднання доказів до матеріалів справи судом відмовлено.

Для огляду судом витребувані цивільні справи № 732/1551/13-ц та №732/1494/17 з Городнянського районного суду Чернігівської області, та особова справа ОСОБА_1

В судовому засіданні позивач позов підтримав і просив суд його задовольнити.

Представники відповідача позов не визнали. в його задоволенні просили відмовити.

Судом встановлені наступні обставини справи.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 11 грудня 2013 року скасовано рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2013 року - визнано незаконним наказ керуючого об'єднанням житлово-будівельних кооперативів м.Чернігова від 09.07.2013 р. № 74-о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади юрисконсульта ОЖБК м.Чернігова за п.4 ст. 40 КЗпП України; поновлено ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта ОЖБК м.Чернігова з 10 липня 2013 року, стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 липня 2013 року по 11 грудня 2013 року у сумі 17836 грн. 50 коп. за відрахуванням обов'язкових платежів та стягнуто моральну шкоду в сумі 1000 грн.

Наказом від 08.04.2018 року №30-о/с керуючого ОЖБК ОСОБА_1 звільнено з посади юрисконсульта на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України в зв'язку з порушенням трудової дисципліни, а саме прогул, відсутність на роботі без поважних причин за період з 07.03.2014 року по 07.04.2014 року.

Позивач вказаний наказ вважає незаконним, зазначає, що його на роботі за рішенням суду фактично не було поновлено, в зв'язку з чим він і не міг виконувати свої трудові обов'язки.

Відповідно до вимог ст.139 КЗпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно ст.140 КЗпП України, трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Відповідно до ст.147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (ст.147-1 КЗпП України).

Статтею 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно до ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Аналіз вказаних норм трудового права дає підстави для висновку, що дисциплінарні стягнення застосовуються у разі порушення саме трудової дисципліни, тобто невиконання або неналежне виконання працівником трудових обов'язків.

Порушенням трудової дисципліни вважається недотримання під час виробничого процесу правил поведінки, встановлених чинним законодавством, правилами внутрішнього трудового розпорядку, посадовими інструкціями, наказами і розпорядженнями роботодавця.

Під вчиненням дисциплінарного проступку мається на увазі невиконання чи неналежне виконання працівником з його вини обов'язків, покладених на нього законодавством, колективним договором, трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо за ці діяння не передбачається кримінальна відповідальність.

За змістом пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу, в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, без поважних причин.

На підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, власник має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин. З урахуванням цього визначення в п. 4 ст. 40 КЗпП України того, що до поняття прогулу належить і відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, не містить будь-яких дефектів юридичного характеру. Для звільнення працівника за п. 4 ст. 40 КЗпП України важливо, щоб були докази, які з вірогідністю підтверджують відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня (зміни).

Звільнення на цій підставі допускається тільки в тому випадку, якщо працівник здійснив прогул або був відсутній на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважної причини. Оцінка причин, як поважних, здійснюється судом при розгляді спору про звільнення. Очевидно, поважними причинами варто визнати такі причини, що виключають вину працівника. Наявність поважних причин визнається у разі доведеної непрацездатності працівника, хоча б вона і не була підтверджена лікарняним листком, відмови працівника від переміщення, якщо робота протипоказана працівникові за станом здоров'я. Поважними можуть бути визнані і причини сімейно-побутового характеру, якщо вихід працівника на роботу за наявності таких причин міг би заподіяти працівникові або іншим особам шкоду, що значно перевищує ту шкоду, що заподіяна власникові невиходом на роботу.

У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Відповідно до ст. 21 КЗпП України на працівника покладається обов'язок виконувати роботу, визначену угодою між ним і власником та дотримання внутрішнього трудового розпорядку, а статтею 139 Кодексу встановлено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, точно додержуватись трудової дисципліни.

Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 21.06.2018 року по справі № 732/1494/17 за заявою ОСОБА_1 про стягнення з ОЖБК м.Чернігова середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі було встановлено, що рішення суду від 11.12.2013 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта ОЖБК м.Чернігова було виконано 12.12.2013 року. Таким чином, ОСОБА_1 повинен був приступити до виконання своїх обов'язків з 12.12.2013 року. Однак, як встановлено апеляційним судом Чернігівської області і зазначено в постанові апеляційного суду Чернігівської області від 21.06.2018 року ОСОБА_1, залишивши ОЖБК м. Чернігова 12 грудня 2013 року і дотепер ( 21.06.2018 року). в ОЖБК м. Чернігова не з'являвся. Встановлено, що у табелях обліку робочого часу ОЖБК м. Чернігова вказано, що з 12 грудня 2013 року та у січні, лютому, березні та до 07 квітня 2014 року включно ОСОБА_1 на роботі не з'являвся.

Доказів того, що позивач ОСОБА_1 був відсутній на робочому місті за період 07.03.2014 року по 07.04.2014 року з поважних причин останнім не надано.

На адресу позивача, що мається у особовій справі, відповідачем 09.04.2014 року було надіслано повідомлення про звільнення з займаної посади з 08.04.2014 року.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що копія наказу №30-о/с від 08.04.2014 про звільнення ОСОБА_1 з посади юрисконсульта ОЖБК м.Чернігова за прогул була надана ОЖБК в м.Чернігові під час розгляду справи №732/1494/17 за заявою ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі ( справа №732/1494/17 а.с.43) разом з поясненнями по справі від 09.11.2017 року. Також, про ознайомлення з оспорюваним наказом свідчать і письмові пояснення ОСОБА_1 у зазначеній вище справі, які надані 21.02.2018 року ( справа №732/1494/17 а.с.206-208)

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 258-260, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1) до Об»єднання житлово-будівельних кооперативів м.Чернігова ( місто Чернігів проспект Перемоги 203А ) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі відмовити.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення виготовлено 11.12.2018 року.

Суддя Н.В.Требух