Постанова

Іменем України

22 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 487/2005/13-ц

провадження № 61-926св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: АнтоненкоН. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_7 як Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2016 року у складі судді Павлової Ж. П. та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Галущенка О. І., Самчишиної Н. В., Лисенка П. П.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2010 ОСОБА_4 звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_5, третя особа - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк», про визнання права власності на ? частину майна, що є спільною сумісною власністю, стягнення компенсації.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 травня 2009 року встановлено факт проживання сторін однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу з листопада 1996 року по 15 лютого 2008 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася дочка ОСОБА_8, а 15 лютого 2008 року вони зареєстрували шлюб.

23 квітня 2002 року за договором купівлі-продажу було придбано житловий будинок АДРЕСА_1, право власності на який оформлено за відповідачем.

На підставі договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2007 року та рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2007 року за ОСОБА_5 зареєстровано нежитловий об'єкт по АДРЕСА_2

У період спільного проживання відповідач одноособово заснував ПП«Фаворит Миколаїв» і має право на 100 % капіталу цього підприємства.

У 2008 році придбано транспортний засіб марки «Lexus», 2008 року випуску держаний номерний знак НОМЕР_1, який зареєстровано за відповідачем.

20лютого 2008 року нею з відповідачем укладено попередній договір про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, однак умови договору відповідач не виконав.

ОСОБА_4 просила визнати вказане майно спільною сумісною власністю її та відповідача, визнати за нею право власності на 1/2 частину цього майна, стягнути на її користь2 827 200 грн компенсації 50 % активів ПП «Фаворит».

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2013 року справу передано за підсудністю до Заводського районного суду м. Миколаєва.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2016 року позов задоволено частково. Визнано майно, яке придбане ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за час спільного проживання об'єктом права спільної часткової власності. Визнано за ОСОБА_4 право власності на1/2 частини: житлового будинку по АДРЕСА_1; нежитлового об'єкту по АДРЕСА_2; транспортного засобу марки «Lexus», 2008 року випуску державний номерний знак НОМЕР_2. В задоволенні позовних вимог про стягнення грошових коштів в якості компенсації у сумі 2 827 200 грн відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 850 грн.

Рішення районного суду мотивовано тим, що майно набуте сторонами в період проживання однією сім'єю є об'єктом права спільної сумісної власності, а тому за позивачем слід визнати право власності на половину в цьому майні.

ОСОБА_5 оскаржив в апеляційному порядку рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2016 року в частині що стосується автомобіля марки «Lexus», 2008 року випуску державний номерний знак НОМЕР_2.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку ніким не оскаржувалося та не було предметом апеляційного перегляду.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення районного суду в межах його оскарження є законним і обґрунтованим, спірний автомобіль було придбано в період шлюбу, він є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в якому їх частки є рівними.

У касаційній скарзі, поданій 21 грудня 2017 року до Верховного Суду, ОСОБА_7 як Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2016 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими, прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного і всебічного з'ясування обставин справи.

Ухвалою Верховного Суду від 15 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Заводського районного суду м. Миколаєва.

26 березня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

24 липня 2017 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_9 на касаційну скаргу, мотивований тим, що судами ухвалені законні й обґрунтовані рішення, з правильним застосування норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права. Судові рішення права банку не порушують, оскільки іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Предметом касаційного перегляду є ухвала апеляційного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2016 рокута рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2016 року в частині визнання транспортного засобу марки «Lexus», 2008 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 об'єктом права спільної сумісноївласності та визнанняза ОСОБА_4 прававласності на 1/2його частини. В іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядалося в апеляційному порядку, а тому в цій частині оскаржуване рішення не є предметом касаційного перегляду.

Суди встановили, що 15 лютого 2008 року сторони зареєстрували шлюб.

14 квітня 2008 року придбано автомобіль марки «Lexus»ES 350, 2008 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1, який зареєстровано на ім'я відповідача.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Встановивши, що автомобіль набутий сторонами у період шлюбу, належить до спільного майна подружжя, суд першої інстанції, з який погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про його поділ.

Доводи касаційної скарги в частині незгоди з судовими рішеннями, які є предметом касаційного перегляду, висновків судів не спростовують, зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення обставин справи щодо іншого майна - предмета спору. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи правового аналізу не потребують, оскільки вони зводяться до незгоди з рішенням суду в частині, що не переглядається в касаційному порядку.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 як Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на ? частину автомобіля марки «Lexus»ES 350, 2008 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1, що є спільною сумісною власністю, та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат