Ухвала

07 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 761/38140/14-ц

провадження № 61-47619ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року у справі за позовом Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (далі - КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до довідки від 14 листопада 2012 року № 307, виданої Комунальним підприємством ЖЕК «Ярославська», відповідач є власником особового рахунку у квартирі АДРЕСА_1. Позивач виконує функції з утримання будинку, надання житлово-комунальних послуг та проведення розрахунків з квартиронаймачами житлових приміщень будинку за надані комунальні послуги. Однак, відповідач не виконував свої обов'язки по своєчасному внесенню квартплати та плати за комунальні послуги, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 65 515,16 грн. У порядку досудового врегулювання спору позивачем було надіслано відповідачу вимогу-попередження з пропозицією сплатити заборгованість, але вона залишилась без задоволення. У грудні місяці 2011 року позивач звертався до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідача за комунальні послуги та згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2011 року, суд відмовив у прийнятті заяви про видачу судового наказу. У зв'язку з вищевикладеним, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за надані житлово-комунальні послуги та відшкодувати судові витрати, пов'язані із розглядом справи.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року, позов КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» кошти у розмірі 65 846,53 грн. У задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за спожитий газ - відмовлено.

29 листопада 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району».

Касаційна скарга містить посилання заявника на те, що у цій малозначній справі наявні підстави, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення 65 515,16 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (176 200,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що ця справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики щодо питання процесуальної можливості участі повіреного в судових органах від власного імені, але в інтересах свого довірителя, який фактично надає житло-комунальні послуги, є необґрунтованими, оскільки заявником не наведено мотивів, які б свідчили, що оскаржувані рішення у цій справі не відповідають усталеній практиці.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що ця справа становить значний суспільний інтерес, оскільки схема правовідносин з надання споживачам житлово-комунальних послуг із застосуванням інституту представництва є душе поширеною, принаймні у Шевченківському районі м. Києва є безпідставними, оскільки не підтверджені жодними доказами.

Отже, формальні посилання заявника на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, без наведення відповідного обґрунтування, не може бути підставою для висновків суду касаційної інстанції, що у цій справі наявні обставини, за яких рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює ціну позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ураховуючи, що оскаржувані судові рішення прийняті у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року у справі за позовом Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак