Справа № 2/714/129/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2018 р. м. Герца

Герцаївський районний суд Чернівецької області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_1
за участі : секретаря судових засідань ОСОБА_2
позивачкиОСОБА_3
представника позивачкиОСОБА_4
представника відповідачаОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратило право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить житловий будинок, що розташований в м. Герца по вул. А.Пумну, 13 Герцаївського району Чернівецької області.

У вказаному жилому будинку зареєстроване місце проживання колишнього чоловік, тобто відповідача ОСОБА_6 та їх трьох дітей.

Так як відповідач участі в утриманні будинку не приймає, постійно та систематично порушує правила співжиття створюючи їй та дітям неможливі умови для проживання, позивачка просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зобовязати його усунути перешкоди у користуванні будинком шляхом виселення.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила його задовольнити з підстав наведених у ньому.

Представник позивачки ОСОБА_4, вимоги позивачки підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на те, що житловий будинок який розташований по вул. А.Пумну, 13 в м. Герца Герцаївського району Чернівецької області є власністю позивачки, зареєстрованого у встановленому законодавством порядку. Спірне домоволодіння хоч і було побудовано сторонами за час їх шлюбу, проте відповідач участі у його утриманні не приймає. Починаючи з 2017 року відповідач постійно вчиняє скандали та сварки свідченням чого слугує неодноразові звернення позивачки до органів поліції. Зважаючи на те, що відповідач систематично порушує правила спільного проживання і робить неможливим для позивачки та дітей проживання з ними в одному будинку, посилаючись на норми ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України, представник позивачки задовольнити вимоги позивачки.

Представник відповідача ОСОБА_5 проти задоволення вимог позивачки заперечував про що надав відзив на позов з посиланням на те, щожитловий будинок в якому проживає відповідач та зареєстроване місце його проживання був побудований останнім за час шлюбу із позивачкою, тому вказаний будинок є спільним майном подружжя. Сама обставина розірвання шлюбу не може слугувати підставою виселення відповідача з власного будинку.

Вислухавши пояснення учасників процесу та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

ОСОБА_3 є власницею жилого будинку розташованого в м. Герца по вул. А.Пумну, 13 Герцаївського району Чернівецької області відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.03.2014 року та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07 березня 2014 року (а.с. 11,12).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6, тобто сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 листопада 1999 року по 05 вересня 2014 року (а.с. 14).

Сторонами визнається, що з часу укладення шлюбу і по нині, разом із дітьми проживають у будинку розташованому в м. Герца по вул. А.Пумну, 13 Герцаївського району Чернівецької області, про що також свідчить довідка про склад сімї видана Герцаївською міською радою (а.с. 6).

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України гарантовано право кожній особі на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

За правилами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Права власності яке закріплено у ст. 317 ЦК України гарантує власникові право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності.

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ст. 156 ЖК України), проте можуть бути позбавленні права користування житлами у порядку та з підстав визначених статтею 157 ЖК України, якою встановлено, що члени сім'ї власника житлового будинку можуть бути виселені у випадках, передбачених частиною 1 статті 116 цього Кодексу.

Право членів сімї власника житла на користування житлом закріплено також у статті 405 ЦК України.

Втім, згідно із ч. 2 даної статті, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Ураховуючи вищенаведене, зважаючи на те, що відповідач проживає за зареєстрованим місцем проживання - м. Герца по вул. А.Пумну, 13 Герцаївського району Чернівецької області, то правових підстав для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням відсутні.

Згідно із ч.1 ст. 116 ЖК України, виселення члена сім'ї наймача (власника) будинку і інших осіб, що проживають разом з ним, можливо у тому випадку, якщо вони систематично руйнують або псують житло, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила спільного проживання і роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського спливу виявилися безрезультатними.

Пленум Верховного Суду України у п. 17 своєї постанови №2 від 12 квітня 1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України» розяснив, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Таким чином, для застосування цієї норми необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Судовим встановлено, що між позивачкою та відповідачем останнім часом мають місце скандали та сварки про що свідчать звернення позивачки до органів поліції (а.с. 17-21).

За постановою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 13 березня 2018 року ОСОБА_6 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення насильства у сімї через сварку вчинену із дружиною ОСОБА_3 ( а.с. 50)

Водночас, неприязні відносини що склалися між сторонами не є правовою підставою для виселення відповідача з житлового будинку в м. Герца по вул. А.Пумну, 13 Герцаївського району Чернівецької області, так як позивачкою не доведено суду факту систематичного порушення відповідачем правил співжиття, вчинення ним аморальних поступків, а також не надано суду доказів на підтвердження того, що до відповідача застосовувались заходи громадського впливу, які не дали результату, що є обовязковою умовою для застосування норм статті 116 ЖК України.

З урахуванням викладеного та з огляду на вищевказані положення законодавства, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки до відповідача про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, що в м. Герца по вул. А.Пумну, 13 Герцаївського району Чернівецької області заявлені безпідставно, через що не підлягають задоволенню.

Керуючись, ст.ст. 12, 13, 89, 259, 263-265, 280, 282, 283 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Герцаївський районний суд протягом 30-и днів з дня його проголошення, а у разі проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27 серпня 2018 року.

Суддя