ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року

м.Суми

Справа №585/2310/14-ц

Номер провадження 22-ц/788/1312/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І.

учасники справи:

позивач (відповідач) - ОСОБА_1,

представник позивача (відповідача) - ОСОБА_2,

відповідач (позивач) - ОСОБА_3,

представник відповідача (позивача) - адвокат ОСОБА_4

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 червня 2018 року в складі судді Євлах О.О., ухваленого у м.Ромни

в с т а н о в и в:

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08.02.2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Роменська міська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння, та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - приватний нотаріус Роменського районного нотаріального округу Білашенко Людмила Володимирівна, про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва, будівельні роботи та будівельні матеріали, визнання права в власності на частину страхового відшкодування, коштів на картковому рахунку та 39,71 % транспортного засобу, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль OPEL ASTRA 1.61 16 V, 2008 року випуску, кузов НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

В решті вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Позов ОСОБА_6 залишено без задоволення.

Скасовані заходи забезпечення позову вжиті відповідно до ухвали Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02.03.2015 року, у вигляді арешту та заборони на відчуження на: 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 та малу архітектурну форму - кіоск (загальною площею 15 кв.м), що розташований на орендованій земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2

15.05.2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 10 592 грн. 00 коп., понесених нею на проведення повторної судово - почеркознавчої експертизи, оскільки суд не вирішив питання про відшкодування цих витрат під час ухвалення рішення.

Додатковим рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04.06.2018 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення в частині відшкодування судових витрат (вартості експертизи), понесених ОСОБА_1 в суді при розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Роменська міська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: приватний нотаріус Роменського районного нотаріального округу Білашенко Людмила Володимирівна про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва, будівельні роботи та будівельні матеріали, визнання права власності на частину страхового відшкодування, коштів на картковому рахунку та 39,71% транспортного засобу - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 10 592,00 грн. понесених витрат, пов'язаних з проведенням повторної судово-почеркознавчої експертизи у справі.

Не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване додаткове рішення та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що вимога про стягнення 10 592,00 грн. витрат на проведення експертизи позивачем ОСОБА_1 та її представником взагалі не заявлялася, а тому, посилання суду першої інстанції на те, що судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат є таким, що не відповідає дійсності і в даному випадку, застосування судом ст. 270 ЦПК України, не може бути підставою для винесення додаткового рішення у справі. З посиланням на п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначає, що ОСОБА_1 заявлено вимогу, що не досліджувалася в судовому засіданні та не було заявлено взагалі, а тому, на її думку, суд першої інстанції повинен був відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, роз'яснивши їй право на звернення до суду з такою вимогою на загальних підставах.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не погодився з апеляційною скаргою, надіславши відзив, у якому вважає додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04.06.2018 року законним та обґрунтованим та таким, що підлягає залишенню без змін, а апеляційну скаргу такою, що підлягає залишенню без задоволення.

Від третіх осіб відзивів не надходило.

Відповідно до п. 3 розділу ХIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних суддів у відповідних апеляційних округах.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_4 не підлягає задоволенню.

Задовольняючи заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення та стягнення з ОСОБА_6 витрат за проведення повторної судово - почеркознавчої експертизи в сумі 10 592 грн. 00 коп., суд першої інстанції, з урахуванням положень ч.ч. 1,3 ст. 133, ч.8 ст.141 ЦПК України та ст. 270 ЦПК України та тієї обставини, що експертиза у справі призначалася ухвалою суду і витрати на її проведення були понесені позивачем ОСОБА_1, що документально підтверджується, однак судом при ухваленні основного рішення не було вирішено питання про розподіл вказаних судових витрат між сторонами, дійшов до висновку про наявність підстав для її задоволення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1-3, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Частиною 1 статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05.08.2016 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у справі було призначено повторну судово - почеркознавчу експертизу у справі (а.с. 226, 227 том 2).

Відповідно до положень частини 1 та пункту 2 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, пов'язані із проведенням експертизи.

Частиною 6 ст.139 ЦПК України визначено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як зазначено у абзаці 1 пункту 35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що кошти в сумі 10 592,00 грн. за проведення призначеної у даній справі повторної судово - почеркознавчої експертизи, згідно копії квитанції № 0.0.621910622.1 від 21.09.2015 року, було сплачено ОСОБА_7, яка не є стороною у справі (а.с. 238 том 2).

Доказів того, що платник за квитанцією - ОСОБА_7 мала повноваження на вчинення таких дій в інтересах ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Ухвалюючи додаткове рішення у справі та задовольняючи заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відшкодування на користь позивача витрат за проведення повторної судово - почеркознавчої експертизи, суд першої інстанції зазначену обставину не врахував, чим допустив порушення матеріального та процесуального права.

Відповідно до пунктів 1 та 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи,порушення норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 задовольнити частково.

Додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 червня 2018 року скасувати.

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: С.Г. Хвостик

О.І. Собина