Єдиний унікальний номер судової справи 482/242/16-ц
Номер провадження 22-ц/812/192/18
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

10 грудня 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі: прокурора Цвікілевич Н.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 рішення, яке ухвалено Новоодеським районним судом Миколаївської області 03 вересня 2018 року, під головуванням судді Демінської О.І. в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Управління Державного Агентства Рибного Господарства у Миколаївській області до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу,

УСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року заступник керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Управління охорони, використання і відтворення біоресурсів та регулювання рибальства в Миколаївській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19 березня 2014 року державним інспектором Управління охорони, використання і відтворення біоресурсів та регулювання рибальства в Миколаївській області виявлено порушення вимог природоохоронного законодавства, вчинених ОСОБА_2, який 19 березня 2014 року перебуваючи на річці Південний Буг, в районі села Михайлівка Новоодеського району Миколаївської області, в порушення п.п.3.15, 4.14.1 Правил любительського і спортивного рибальства (далі - Правила), без відповідного дозволу на промисел, застосовуючи заборонені знаряддя лову - три ліскові сітки, використовуючи гребний гумовий човен, за допомогою яких незаконно виловив в річці Південний Буг цінні види риб, а саме: товстолоба, розміром 30 см в кількості 36 особин; щуки, розміром 25-37 см в кількості 17 особин; карася, розміром 17-22 см в кількості 22 особини; окуня в кількості 2 особини; ляща, розміром 17-30 см в кількості 6 особин; тарані, розміром 16-28 см в кількості 2 особини; краснопірки в кількості 12 особин, а всього виловлено риби загальною вагою 25.4 кг.

Відповідно до розрахунку, здійсненого Миколаїврибоохороною на підставі Такс обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення громадянами України, іноземцями та особами без громадянства цінних видів водних біоресурсів у рибогосподарських водних об'єктах України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1209 від 21 листопада 2011, та п.3.15 Правил, заподіяна рибним запасам шкода становить 17 374 грн.

Вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21 грудня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.249 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 1 700 грн., з конфіскацією знарядь і засобів вилову, та на підставі ч.4 ст.74 КК України звільнено від покарання у вигляді штрафу.

Разом з тим, станом на час подання позову, відповідачем не відшкодована завдана рибним запасам шкода у загальному розмірі 17 374 грн.

Посилаючись на викладені обставини, заступник керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь державного бюджету Новоодеського району Миколаївської області 17 374 грн.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 03 вересня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави в особі Управління Державного Агентства Рибного Господарства у Миколаївській області завдану навколишньому природному середовищу (рибним запасам) шкоду в сумі 17 374 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення районного суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд ухвалив його з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає в повному обсязі.

Так, задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що факт незаконного вилову риби відповідачем 19 березня 2014 року у річці Південний Буг в районі села Михайлівка Новоодеського району Миколаївської області є встановленим і підтверджується вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21 грудня 2015 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

З матеріалів справи убачається, що вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21 грудня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.249 КК України (незаконне зайняття рибним промислом, що заподіяло істотну шкоду) і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становило 1 700 грн., з конфіскацією знарядь і засобів вилову.

На підставі ч.4 ст.74 КК України, звільнено ОСОБА_2 від покарання у виді штрафу в розмірі 1 700 грн., з конфіскацією знарядь і засобів вилову.

Речові докази по справі -три ліскові сітки, гумовий човен, що знаходилися на зберіганні у складі Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Миколаївській області, які були вилучені у ОСОБА_2, - конфісковано в дохід держави.

Відповідно до змісту вищевказаного судового рішення встановлено, що 19 березня 2014 року, близько 04 години 50 хвилин ранку, ОСОБА_2, перебуваючи на річці Південний Буг, в районі села Михайлівка Новоодеського району Миколаївської області, діючи умисно та протиправно, в порушення вимог п.п.3.15, 4.14.1 Правил любительського та спортивного рибальства та порядку раціонального використання, охорони і відтворення риб, незаконно, без відповідного дозволу на промисел, з метою незаконного вилову риби, застосовуючи заборонені знаряддя лову - три ліскові сітки, використовуючи гребний гумовий човен, за допомогою яких незаконно виловив в річці Південний Буг цінні види риб, а саме: товстолоба, розміром 30 см в кількості 36 особин; щуки, розміром 25-37 см в кількості 17 особин; карася, розміром 17-22 см в кількості 22 особини; окуня в кількості 2 особини; ляща, розміром 17-30 см в кількості 6 особин; тарані, розміром 16-28 см в кількості 2 особини; краснопірки в кількості 12 особин, а всього виловив риби загальною вагою 25.4 кг, чим заподіяв рибним запасам і рибному господарству України істотної шкоди на загальну суму 17 374 грн., враховуючи цінність риби та втрату нею можливості участі у природному відновлені популяції (а.с.5-7).

Крім того, цим же вироком встановлено, що з досліджених в судовому засіданні документів, а саме: протоколу про адміністративне правопорушення №004251/401 від 19 березня 2014 року, складеного у відношенні ОСОБА_2 та фототаблиці до нього, з тих обставин, що викладені в цьому протоколі, опису риби, її кількості, ваги, розрахунку заподіяної шкоди, опису-оцінки виявлених знарядь незаконного вилову риби, з протоколу огляду місця пригоди від 19 березня 2014 року та доданої до нього фототаблиці вбачається, що обвинуваченого ОСОБА_2 було звинувачено в порушенні ним п.п.3.15, 4.11 Правил любительського і спортивного рибальства, та у заподіяні рибним запасам і рибному господарству України істотної шкоди на загальну суму 17 374 грн., в чому він визнав свою вину, про що зазначив в особистих письмових поясненнях в протоколі.

Опис, оцінка, та розрахунок заподіяної шкоди рибним запасам держави, внаслідок порушення відповідачем природоохоронного законодавства, зроблено відповідно Такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1209 від 21 листопада 2012 року та складає 17 374 грн.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, з врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_2 у спричиненні шкоди рибним запасам України є доведеною.

При цьому, правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про тваринний світ», Законом України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» та Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища».

Відповідно до положень ст.13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За приписами ст.3 Закону України «Про тваринний світ», об'єктами тваринного світу, на які поширюється дія цього Закону України, є у тому числі риби в усьому їх видовому і популяційному різноманітті та на всіх стадіях розвитку, які перебувають у стані природної волі, утримуються у напіввільних умовах чи в неволі.

Згідно з п.4 ч.2 ст.10 Закону України «Про тваринний світ», громадяни відповідно до закону зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу.

У ст.1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» зазначено, що добування (вилов) це є вилучення водних біоресурсів із середовища їх перебування.

За змістом ст.10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», посадові особи органів рибоохорони здійснюють державний контроль та управління в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та мають такі повноваження, як здійснювати державний контроль (нагляд) за дотриманням правил використання, порядку придбання та збуту об'єктів тваринного світу в частині водних біоресурсів; давати обов'язкові до виконання письмові вказівки (приписи) про усунення порушень у галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів; перевіряти документи на право використання водних біоресурсів, зупиняти транспортні (у тому числі плавучі) засоби та проводити огляд речей, транспортних (у тому числі плавучих) засобів, знарядь рибальства, добутої продукції та інших предметів; здійснювати державний контроль (нагляд) за дотриманням правил використання, порядку придбання та збуту об'єктів тваринного світу в частині водних біоресурсів; визначати розмір збитків, завданих рибному господарству, за затвердженими таксами та методиками; складати протоколи та розглядати в установленому законом порядку справи про адміністративні правопорушення у галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів; подавати позови про відшкодування шкоди, заподіяної суб'єктами господарювання та громадянами, внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів.

Відповідно до вимог ст.63 Закону України «Про тваринний світ», порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу несуть особи, винні в незаконному вилученні об'єктів тваринного світу з природного середовища.

Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Розмір компенсації за незаконне добування, знищення або пошкодження видів тваринного світу, а також за знищення чи погіршення середовища їх існування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Розмір шкоди, заподіяної незаконним виловом риби обчислюється на підставі постанови Кабінету Міністрів України» «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів» від 21 листопада 2011 року № 1209.

Згідно з ч.4 ст.68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Відповідно п.п.3.15, п.6.3 Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України №19 від 15 лютого 1999 року, зареєстрованих Міністерством юстиції України 28 квітня 1999 року за № 269/3562, заборонений лов водних живих ресурсів із застосуванням, зокрема, промислових та інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань; застосування заходів адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних осіб від відшкодування в повному обсязі збитків, заподіяних рибному господарству внаслідок порушення цих Правил рибальства.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову прокурора, оскільки відповідач порушив вимоги законодавства про охорону тваринного світу та в результаті незаконного вилову риби заподіяв збитки тваринному світу.

Щодо доводів апеляційної скарги про неможливість прокурора здійснювати представництво інтересів держави в особі вищевказаних в позовній заяві державних органів в даному цивільному провадженні, то колегія суддів виходить з наступного.

Так, відповідно до ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка в тому числі здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Аналогічні положення закріплені у ст.121 Конституції України (в редакції, яка діяла на час звернення прокурора до суду з позовом).

Тлумачення п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України, з урахуванням практики ЄСПЛ, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п.3 ч.2 ст.129 Конституцій України).

Відповідно до положень ч.2 ст.45 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час звернення прокурора до суду) з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду.

Згідно ч.1 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, яка діяла на час звернення прокурора до суду) представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Частина 3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, яка діяла на час звернення прокурора до суду) передбачає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Звертаючись до суду із позовом в інтересах держави, уповноваженим органом якої виступало Управління охорони, використання і відтворення біоресурсів та регулювання рибальства в Миколаївській області, а в подальшому, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року №895 «Про затвердження Положення про Державне агентство рибного господарства України» - Управління Державного Агентства Рибного Господарства у Миколаївській області, прокурор посилався на те, що діями відповідача ОСОБА_2 була спричинена шкода рибним запасам України, що свідчить про порушення інтересів держави та відповідно до ст.131-1 Конституції України, а також ст.121 Конституції України і ст.23 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, які діяли на час звернення прокурора до суду) є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури.

Таким чином, пред'явлення керівником Вознесенської місцевої прокуратури позову в інтересах держави відповідає вимогам законодавства. Прокурором зазначено осіб в інтересах яких ним заявлено позов, визначено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах та дотримано встановленого ст.23 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, яка діяла на час звернення прокурора до суду) порядку щодо обґрунтування підстав для здійснення представництва суб'єкта владних повноважень у суді.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку відповідно до вимог ЦПК України та незгоди з висновками суду першої інстанції по їх оцінці.

Обґрунтованих доводів про порушення судом першої інстанції норм процесуального або матеріального права, а також посилання на обставини, які давали б суду апеляційної інстанції підстави для переоцінки доказів та спростування висновків суду, апеляційна скарга також не містить.

Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 03 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 13 грудня 2018 року