Провадження №2/760/241/18
Справа №760/9983/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила поділити спільне майно, яке є об'єктом спільної сумісної власності:

визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з відповідними технічними характеристиками;

припинити за ОСОБА_4 право спільної сумісної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з відповідними технічними характеристиками;

визнати за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з відповідними технічними характеристиками;

припинити за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з відповідними технічними характеристиками;

визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на автомобіль Honda Accord, 1.8 І, 2001 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1;

припинити за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на автомобіль Honda Accord, 1.8 І, 2001 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1 та стягнути судові витрати з відповідача.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 08.06.2002 року було зареєстровано шлюб.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05.07.2017 року шлюб між сторонами розірвано.

За час сумісного життя у шлюбі сторонами було набуто наступне майно: квартира АДРЕСА_1; квартира АДРЕСА_2; автомобіль Honda Accord, 1.8 І, 2001 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1.

У зв'язку із наявністю спору про поділ майна подружжя, позивач вважає, що зазначене майно підлягає поділу.

Керуючись положеннями ч. 2 та ч. 3 ст. 70 СК України позивач просила відступити від засади рівності часток за наступних обставин.

Зазначила, що з нею залишаються проживати неповнолітні діти: син ОСОБА_5, 2009 р.н. та донька ОСОБА_6, 2004 р.н. На даний час позивач фактично проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 в м. Києві, яка цілком відповідає їх інтересам. Дана квартира знаходиться у близькості з дошкільним закладом «Сяйво», до якого ходить син сторін та з гімназією «Ерудит» до якої ходить донька сторін.

Також, зазначила, що саме вона є постійним користувачем, водієм автомобіля Honda Accord, 1.8 І, 2001 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1, який їй необхідний для пересування на роботу, для господарських справ та для догляду за дітьми.

Відповідач практично зазначеним автомобілем не користується, ніде не працює та фактично не займається веденням домашнього господарства, а тому автомобіль необхідний саме їй.

В разі відступлення від засади рівності часток, відповідач ОСОБА_4 в жодному разі не буде позбавлений місця проживання, йому фактично залишається квартира за адресою: АДРЕСА_2, яка цілком задовольнить його особисті інтереси та потреби та від частки якої позивач відмовляється.

На підставі викладеного просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 12.06.2017 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 04.07.2017 року у справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 30.08.2017 року задоволено клопотання представника позивача про забезпечення доказів.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала посилаючись на те, що дійсно квартира АДРЕСА_1 та автомобіль Honda Accord, 1.8 І, 2001 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1 є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, однак 1/3 частина квартири за адресою: АДРЕСА_2, є особистою приватною власністю відповідача, так як вона набута за час шлюбу внаслідок її приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 57 СК України та не може бути об'єктом поділу майна, оскільки не перебуває у спільній сумісній власності.

Крім того, по 1/3 частині у квартирі АДРЕСА_2 належить позивачу та їх донці та на даний час зазначена квартира здається в оренду.

Відповідач разом із сім'єю проживає у квартирі АДРЕСА_1 з 2006 року та твердження позивача стосовно того, що відповідач не займається домашнім господарством також не відповідають дійсності.

Так само і твердження позивача про те, що відповідач не працює не відповідають дійсності, оскільки відповідач за вислугою років отримує пенсію з 31.12.2008 року. Також, відповідач з виходу на пенсію весь час працював, проте не офіційно. Наразі 31.07.2017 року відповідач уклав угоду на роботу з польським роботодавцем з 01.08.2017 року по 31.10.2017 року на випробувальний термін з подальшим працевлаштуванням.

Відповідач не зловживає спиртними напоями, наркотичні засоби не вживає, на обліку у нарколога не перебуває. Має позитивні характеристики з місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Також зазначила, що позивачем попередньо не внесено відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а тому, якщо неподільна річ не може бути реально поділена між подружжям, а інший з подружжя не згодний отримати грошову компенсацію замість своєї частки, або інша сторона не бажає сплачувати таку компенсацію та відповідно попередньо не вносить на депозитний рахунок суду належну грошову суму, то суд визнає за кожним із подружжя право власності на належну їм частку в спільному майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

На підставі викладеного просила у задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши думку позивача та її представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Встановлено, що згідно свідоцтва про одруження, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, 08.06.2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб за актовим записом №396 (а.с. 10).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції 18.06.2004 року та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві 11.03.2009 року (а.с. 11-12).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05.07.2017 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 47).

Встановлено, що сторони за час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі подружжя спільно набули наступне майно:

квартиру АДРЕСА_1; квартиру АДРЕСА_2; автомобіль Honda Accord, 1.8 І, 2001 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1.

Згідно повідомлення КП КМР «КМБТІ» від 28.09.2017 року за №061/14-11843 (И-2017) квартира АДРЕСА_2 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_6 (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 13.11.2008 року; квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 27.10.2009 року (а.с. 78-81).

Позивач просила відступити від засади рівності часток та визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з відповідними технічними характеристиками та автомобіль Honda Accord, 1.8 І, 2001 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1.

Припинити за ОСОБА_4 право спільної сумісної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з відповідними технічними характеристиками та автомобіль Honda Accord, 1.8 І, 2001 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з відповідними технічними характеристиками та припинити за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на вказану квартиру, на що слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить ш на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 70 цього Кодексу встановлено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду і інтересам сім'ї.

Згідно ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Дана норма кореспондується із роз'ясненнями, які містяться у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11, згідно з якими при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 сі. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжів враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарств, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Вимагаючи збільшення частки майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивач в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не довела обставин, які б свідчили про наявність підстав для застосування до даних правовідносин положень ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України з урахуванням вказаних роз'яснень Пленуму Верховного Суду України та відступу від рівності часток між сторонами.

В ході розгляду справи відповідачем, як свідком, були надані пояснення в яких він зазначив, що проживає з позивачем та дітьми в одній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та забезпечує разом з позивачем потреби сім'ї, фактично вони ведуть спільне господарство та пов'язані спільним побутом.

Відповідач ОСОБА_4 з 31.12.2008 року отримує пенсію за вислугу років, що підтверджується розрахунком пенсії за вислугу років від 18.08.2017 року (а.с. 53).

31.07.2017 року відповідач уклав угоду на роботу з польським роботодавцем з 01.08.2017 року по 31.10.2017 року на випробувальний термін з подальшим працевлаштуванням (а.с. 51-52). Відповідач виїжджав до Польці ще 09.07.2017 року та повернувся 09.08.2017 року, що підтверджується відмітками в загранпаспорті (а.с. 54).

Вказані пояснення не були спростовані позивачем та її представником.

Також, позивачем ОСОБА_1 не надано суду доказів, що ОСОБА_4 не дбає про матеріальне забезпечення сім'ї, приховує, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачає його на шкоду інтересам сім'ї.

Крім того, в судовому засіданні в якості свідка було допитано ОСОБА_7, яка є сусідкою сторін по справі та яка підтвердила факт спільного проживання відповідача з дітьми та їх утримання з його сторони.

Оцінюючи покази свідка, суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки свідок не заінтересована в справі і підстав для обмови позивача або відповідача у неї немає, її покази не суперечать іншим матеріалам справи. Тому і підстав для сумніву у правдивості пояснень відповідача стосовно сумісного проживання з колишньою дружиною та дітьми по АДРЕСА_3, та їх матеріального утримання, у суду немає.

Згідно характеристики з місця проживання, виданої ОСББ «Політех» 21.08.2017 року (а.с. 48), ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 2006 року по теперішній час.

ОСОБА_4 за роки проживання за даною адресою проявив себе виключно з позитивного боку, дотримується і поважає права своїх сусідів, завжди активно приймає участь у житі будинку.

У даній квартирі ОСОБА_4 проживає з дружиною та двома дітьми, постійно займається їх вихованням. Працює, утримує власну родину.

Конфліктних ситуацій та скарг від сусідів за весь час його проживання не надходило. ОСОБА_4 не зловживає алкоголем, не курить.

Згідно довідки №384463 від 21.08.2017 року, виданою Київською міською наркологічною клінічною лікарнею «СОЦІОТЕРАПІЯ» ОСОБА_4 за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває (а.с. 49).

Враховуючи викладене, підстав для збільшення частки майна дружини - позивача ОСОБА_1, у порядку, визначеному ч. ч. 2, 3 ст.70 СК України, немає.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 не погоджується на компенсацію за належну йому на праві спільної сумісної власності 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, крім цього позивачем не було запропоновано такого варіанту поділу.

Також, позивачем не було внесено на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1, в рівних частинах, а саме за кожним по 1/2 частини зазначеної квартири.

Щодо вимог позивача про визнання за нею права власності на автомобіль Honda Accord, 1.8 І, 2001 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1, то слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що автомобіль Honda Accord, 1.8 І, 2001 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1, зареєстрований на ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 від 29.06.2006 р.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_4 не погоджується на компенсацію за належну йому на праві спільної сумісної власності 1/2 частини автомобіля Honda Accord, 1.8 І, 2001 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1 та крім того, позивач не заявляла такої вимоги.

Також, позивачем не було внесено на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

З огляду на те, що придбаний у період шлюбу автомобіль Honda Accord, 1.8 І, 2001 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1 є спільною сумісною власністю подружжя, зазначений автомобіль підлягає розподілу, але в рівних частинах відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, оскільки як вже зазначалося, підстав для збільшення частки майна дружини ОСОБА_1, у порядку, визначеному ч. ч. 2, 3 ст.70 СК України, немає.

Щодо вимог позивача стосовно квартири АДРЕСА_2, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 47 Конституції України затверджено, що кожен має право на житло. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання.

Отже, виходячи з того, що в Україні діє загальний режим спільності майна подружжя, згідно з яким майно, набуте в шлюбі, вважається таким, що належить подружжю, то у зв'язку з цим речі, набуті за час шлюбу, автоматично підпадають під режим спільного майна подружжя, за виключенням майна набутого за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, а також житла, набутого за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить позивачу ОСОБА_1, відповідачу ОСОБА_4 та їх дочці ОСОБА_6 на праві власності в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.11.2008 року, виданого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією (а.с. 46).

Позивач визначила предметом позову про поділ майна подружжя вищевказану квартиру та у позовній заяві посилається як на підставу позову саме на законодавство, яке регулює правовідносини, що виникли саме між подружжям.

Однак, зазначенні посилання позивача є хибними, оскільки квартира АДРЕСА_2 в силу Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та ст. 57 СК України не може бути об'єктом поділу майна подружжя, оскільки не перебуває у спільній сумісній власності.

На підставі викладеного у вимогах позивача стосовно поділу квартири АДРЕСА_2 слід відмовити.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 6720,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково, враховуючи предмет позову та те, що майно розподілено між сторонами в рівних частинах, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог в розмірі 3360,00 грн.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року, ст.ст. 157, 159, 160, 166, 171, 243 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Поділити майно, яке є об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН НОМЕР_2) та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_8, ІПН НОМЕР_3) на квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН НОМЕР_2) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_8, ІПН НОМЕР_3) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН НОМЕР_2) та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_8, ІПН НОМЕР_3) на автомобіль Honda Accord, 1.8 І, 2001 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН НОМЕР_2) право власності на 1/2 частину автомобіля Honda Accord, 1.8 І, 2001 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_8, ІПН НОМЕР_3) право власності на 1/2 частину автомобіля Honda Accord, 1.8 І, 2001 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, ІПН НОМЕР_3, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, фактично проживає за адресою: . АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1, судовий збір в сумі 3360,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1;

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, ІПН НОМЕР_3, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, фактично проживає за адресою: . АДРЕСА_1.

Суддя