Провадження № 22ц/782/321/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Єрмакова Ю.В.(суддя-доповідач),

суддів- Лозко Ю.П., Назарової М.В.,

за участю секретаря- судового засідання Перишкіна Т.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Луганської області у м. Сєвєродонецьку Луганської області

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот»

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області (суддя Баронін Д.Б.)

від 05 березня 2018 року

у цивільній справі про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об'єднання Азот»,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2017 року ОСОБА_3 (позивач) звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот»(відповідач) та просив суд стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

На обґрунтування наведених позовних вимог позивач послалася на наступне:

13 квітня 1992 року він працевлаштувався на підприємство відповідача, а 26 вересня 2017 року був звільнений за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом умов колективного договору. Відповідач за період з 26.09.2017 року по 27.11.2017 року не виплатив йому суму заборгованості по заробітній платі при звільненні що і спонукало його звернутися за захистом прав та інтересів до суду.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської областівід 05 березня 2018 року позовні вимоги було задоволено в повному обсязі. Суд вирішив:

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот», код 33270581, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Півоварова, 5, на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 вересня 2017 року по 27 листопада 2017 року, визначений без утримання податків й інших обов'язкових платежів, в розмірі 8249 (вісім тисяч двісті сорок дев'ять) грн. 84 коп., а також судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об'єднання Азот»(скаржник) звернулося з апеляційною скаргою, в якій просили:

Скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 березня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник послався на те, що при винесенні даного рішення судом не в повному обсязі були з'ясовані обставини справи, які мають значення, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Так, судом не враховано, що відповідно до змісту норми ст. 117 КЗпП України, підставою відповідальності власника (підприємства) за затримку розрахунку при звільнені - є склад правопорушення, який включає два юридичних факти - порушення власником строків розрахунку при звільнені (ст. 116 КЗпП) та вина власника. В постанові Верховного Суду України від 03.07.2013 року (справа - №6-64цс13) викладена правова позиція, в якій зазначено, що «за положеннями ст. 117 КЗпП України обов'язковою умовою покладання на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільнені є наявність вини підприємства».

Крім того, скаржник посилається на те, що суд не взяв до належної уваги та неправильно оцінив доказ по справі - Науково-практичний висновок Торгово-промислової палати України від 28 листопада 2017 року, який повністю підтверджує відсутність вини відповідача у невиплаті всіх сум, що належали позивачу на час його звільнення з роботи. Відповідач вважає, що доведеність матеріалами справи форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є підставою для звільнення ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» від встановленої статтею 117 КЗпП України відповідальності.

Відзив на апеляційну скаргу позивач суду не надав.

Сторони в судове засідання не з'явились, належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи, у зв'язку з чим судова колегія вважає за можливим розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Так, відповідно до правил статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, адже завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції пославшись на ст.116,117 КЗпП України дійшов висновку, що відповідачем не надано достатніх доказів відсутності вини підприємства у непроведені розрахунку при звільненні позивача, а тому вважав позов обґрунтованим.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлено, що згідно із копією трудової книжки серії НОМЕР_2, виданої 13 серпня 1975 року на ім'я ОСОБА_3, позивач був звільнений з ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» з 26 вересня 2017 року за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом умов колективного договору.

Відповідно до копії листа Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» № 3779 від 10 листопада 2017 року сума заборгованості по заробітній платі на момент звільнення ОСОБА_3 складає 24039,67 грн.

Згідно із копією судового наказу, виданого Сєвєродонецьким міським судом Луганської області 12 грудня 2017 року по справі № 428/12748/17, суд наказав стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» на користь ОСОБА_3, заборгованість по заробітній платі у розмірі 24039,67грн.

Відомості щодо часткового або повного розрахунку з позивачем по заробітній платі відсутні.

Вказані обставини не заперечуються сторонами та підтверджуються матеріалами справи.

На підтвердження настання обставин непереборної сили 28 листопада 2017 року за № 3800/2/21-10.2 Торгово-промисловою палатою України відповідачу був наданий Науково-правовий висновок згідно з яким, унеможливлення виконання Приватним акціонерним товариством «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» передбаченого частиною 1 статті 47, частиною 1 статті 83 і статтею 116 КЗпП України обов'язку щодо проведення розрахунку з кожним звільненим 26 вересня 2017 року працівником, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на території Луганської області, у тому числі: міста Сєвєродонецьк (в період з 25 травня 2014 року по 22 липня 2014 року), міста Первомайськ, міста Щастя (Луганськ) Луганської області, наслідками яких є зруйнування 17 вересня 2014 року Луганської ТЕЦ, що розташована у місті Щастя поблизу міста Луганська Луганської області, та припинення електропостачання ПС «Михайлівська - 330 кВ, що розташована біля міста Первомайськ Луганської області, яке знаходиться під контролем незаконних збройних формувань, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо.

Судом першої інстанції, наданий Науково-правовий висновок був визнаний допустимим письмовим доказом, але суд дійшов висновку, що він не засвідчує достатність обґрунтувань щодо відсутності вини відповідача у невиконанні обов'язку, передбаченого ч.1 ст.47, ч. 1 ст. 83 та ст.116 КЗпП України.

Так, за змістом ч.1 ст. 47 КЗпП України, в ласник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається із цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Оскільки трудовим законодавством не врегульовані відносини з приводу відшкодування майнової шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на такі відносини.

Ураховуючи позовні вимоги у цій справі, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

За змістом статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується з правильністю висновку суду першої інстанції про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 28 листопада 2017 року за № 3800/2/21-10.2 не є достатнім доказом, який безумовно підтверджує настання для ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) щодо виконання передбачених законодавством України про працю обов'язків роботодавця при звільненні працівників. Інших доказів на підтвердження відсутності такої вини відповідач суду першої інстанції не надав. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності за несвоєчасне та неповне проведення розрахунку з працівником при його звільненні.

Тому, доводи скаржника про те, що судом не було взято до належної уваги та неправильно оцінено доказ по справі - Науково-практичний висновок Торгово-промислової палати України від 28 листопада 2017 року, який повністю підтверджує відсутність вини відповідача у невиплаті всіх сум, що належали позивачу на час його звільнення з роботи, не заслуговує на увагу.

Науково-правовий висновок на підтвердження настання обставин непереборної сили від 28 листопада 2017 року за № 3800/2/21-10.2, наданий відповідачем, як доказ по справі, щодо унеможливлення виконання Приватним акціонерним товариством «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» передбаченого частиною 1 статті 47, частиною 1 статті 83 і статтею 116 КЗпП України щодо обов'язку проведення розрахунку з кожним звільненим 26 вересня 2017 року працівником, був досліджений та оцінений судом першої інстанції з урахуванням всіх встановлених обставин щодо перешкоджання виконанню відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем та з урахуванням всіх доказів, які були надані сторонами і були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з зазначеного науково-правового висновку, на його обґрунтування покладено головне твердження про те, що унеможливлення виконання обов'язку, передбаченого ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 83 та ст. 116 КЗпП України, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території Луганської області, у тому числі: міста Сєвєродонецьк (в період з 25.05.2014 року по 22.07.2014 pоку), міста Первомайськ, міста Щастя (місто Луганськ) Луганської області, наслідками яких є зруйнування 17 вересня 2014 року Луганської ТЕЦ, що розташована у місті Щастя поблизу міста Луганська Луганської області, та припинення електропостачання ПС «Михайлівська - 330 кВ», що розташована біля міста Первомайськ Луганської області.

При цьому, судом з'ясовувалися питання щодо впливу зазначених у висновку форс-мажорних обставин на виплату заробітних плат у 2015, 2016 роках, та, як зазначено у рішенні суду, відповідач підтвердив, що заробітна плата у вказаних роках виплачувалася у повному обсязі та заборгованості за ці роки підприємство перед працівниками не має.

З урахуванням встановленого, судова колегія погоджується з висновком суду про те, що випадки систематичної невиплати заробітної плати певним працівникам на підприємстві при звільненні виникли лише в 2017 році - після спливу трьох років з часу зруйнування Луганської ТЕЦ та припинення електропостачання ПС «Михайлівська - 330 кВ», що зазначено у науково-правовому висновку на обґрунтування дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та чим саме обґрунтовує свої заперечення відповідач.

Тобто, ті ж самі обставини, які тривають з 2014 року та зазначені у науково-правовому висновку (обставини непереборної сили), не впливали на виконання обов'язків Приватним акціонерним товариством «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» щодо виплат заробітних плат у 2015,2016 роках, а тому не можуть вважатися достатнім доказом того, що ці ж самі обставини вплинули на виконання своїх обов'язків підприємством у 2017 році, а саме на день звільнення позивача, тобто 26 вересня 2017 року, а тому не можуть беззаперечно підтверджувати відсутність вини підприємства щодо невиконання обов'язку, передбаченого ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 83 та ст. 116 КЗпП України.

Разом із апеляційною скаргою відповідач подав додаткові письмові докази (щодо енергетичного забезпечення), які до суду першої інстанції не подавалися. Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Докази неможливості подання до суду першої інстанції долучених до апеляційної скарги письмових документів з причин, що об'єктивно не залежали від відповідача, не надано. За таких обставин суд апеляційної інстанції зазначені письмові докази не приймає.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що питання щодо можливості самостійно вирішити питання енергопостачання підприємства та належної організації господарської діяльності підприємства, судом не розглядалося, а тому ці докази не надавалися, не заслуговують на увагу, оскільки тягар доказування відсутності вини підприємства, а також обставин щодо унеможливлення виконання обов'язку, передбаченого ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 83 та ст. 116 КЗпП України, лежить на відповідачеві, а тому саме він повинен був надати всі докази на обґрунтування своїх заперечень щодо вимог позивача, які б у їх сукупності давали б підстави дійти висновку суду про відсутність вини підприємства у невиплаті заробітної плати працівнику.

Отже, виходячи зі змісту апеляційної скарги та наведених у ній доводів, є підстави вважати, що ці доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, містять у собі суб'єктивне тлумачення обставин справи та вимог закону.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а також поясненнями сторін.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 25 серпня 2018 року.

Головуючий

Судді