Постанова

Іменем України

20 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 766/10695/16-ц

провадження № 61-20164св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5 (позивач за зустрічним позовом), Корабельний районний відділ державної виконавчої служби міста Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області,

треті особи: приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Воєводина Ірина Миколаївна, публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», виконавчий комітет Корабельної районної у місті Херсоні ради в особі служби у справах дітей,

відповідачі за зустрічним позовом - ОСОБА_7, ОСОБА_8 в інтересах якого діє ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 березня 2017 року у складі судді Гаврилової Д. В. та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 27 червня 2017 року у складі колегії суддів: Бездрабко В. О., Кузнєцової О. А., Приходько Л. А.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, Корабельного районного відділу державної виконавчої служби міста Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, треті особи: приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Воєводина І. М., публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України», служба у справах дітей виконавчого комітету Корабельної районної у місті Херсоні ради, про визнання недійсними результатів прилюдних торгів та визнання недійсним свідоцтва про право власності.

Позовна заява мотивована тим, що 08 жовтня 2008 року між ОСОБА_4 та ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Держаний ощадний банк України», укладено кредитний договір, відповідно до умов якого вона отримала від банку кредит у розмірі 270 000,00 грн під 20,5 % річних, з кінцевим терміном повернення коштів 07 жовтня 2018 року.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 08 жовтня 2008 року нею передана в іпотеку банку належна позичальнику на праві власності квартира АДРЕСА_1. Того ж дня, між ОСОБА_7 та банком укладений договір поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором, рішенням Комсомольського районного суду міста Херсона від 18 березня 2010 року стягнуто солідарно із неї та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором у розмірі 290 350,63 грн. На підставі вказаного рішення місцевим судом виданий виконавчий лист.

В ході виконання судового рішення Корабельним районним відділом Державної виконавчої служби місті Херсона ГТУЮ в Херсонській області 05 вересня 2016 року проведено електронні торги з реалізації предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1, переможцем яких визнаний ОСОБА_5

Позивач вважає, що електронні торги з реалізації предмета іпотеки проведено з порушенням норм чинного законодавства, а саме державним виконавцем порушено черговість проведення стягнення, оскільки таке стягнення повинно здійснюватися за рахунок усього належного боржнику майна - коштів, іншого рухомого майна, тощо. Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не ухвалювалося, то відсутні підстави для реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів.

Також державним виконавцем не проведено рецензування звіту про оцінку арештованого майна.

У спірній квартирі зареєстрований та проживає онук позивача ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вчинення продажу квартири відбулося без попередньої згоди органу опіки та піклування, з порушенням положень статті 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей».

ОСОБА_4 просила визнати недійсними електронні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, що є предметом іпотеки - трикімнатної квартири, за адресою: АДРЕСА_1; визнати недійсними та скасувати акт про проведення електронних торгів з реалізації предмета іпотеки від 05 вересня 2016 року та свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 1271 від 05 вересня 2016 року.

У листопаді 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_7 та до малолітнього ОСОБА_8, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_7, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності від 05 вересня 2016 року та акту старшого державного виконавця про проведені електронні торги з реалізації предмета іпотеки від 05 вересня 2016 року є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

Після придбання зазначеного об'єкту нерухомості, йому стало відомо, що в квартирі є зареєстрованими та проживають ОСОБА_4, ОСОБА_7 та малолітній ОСОБА_8

Посилаючись на те, що відповідачі за зустрічним позовом не є членами сім'ї власника квартири, в добровільному порядку житлове приміщення не звільняють та не знімаються із реєстраційного обліку, просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1; виселити ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які зареєстровані і проживають у цій квартирі, зі зняттям їх з реєстраційного обліку у відділі реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 29 березня 2017 року у задоволені первісного позову відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.

Визнано ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 із квартири АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради.

Рішення суду першої інстанції мотивоване, що електронні торги із реалізації нерухомого майна проведено відповідно до вимог чинного законодавства, тому відмовив у задоволенні позовних вимог. Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5, як новий власник, має право вимоги по усунення перешкод у користуванні власністю та не має правового обов'язку забезпечувати житлом ОСОБА_4, яка втратила право власності щодо спірної квартири, а отже і члени сімї колишнього власника втратили право користування зазначеним житлом.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 27 червня 2017 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 березня 2017 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

11 липня 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 березня 2017 року та ухвалу апеляційного Хмельницької області від 27 червня 2017 року, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що реалізований на електронних торгах предмет іпотеки - трикімнатна квартира АДРЕСА_1, була придбана ОСОБА_4 не за рахунок кредитних коштів, а тому підстави для виселення без надання іншого постійного жилого приміщення відсутні.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суд встановив, що рішенням Комсомольського районного суду міста Херсона від 18 березня 2010 року стягнуто солідарно із ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на користь ВАТ «Державний ощадний банк» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 290 350,63 грн.

14 квітня 2010 року видано виконавчий лист № 2/1076, за яким державним виконавцем 23 квітня 2010 року відкрито виконавче провадження.

Встановлено, що саме боржник ОСОБА_4 просила провести виконання рішення суду від 18 березня 2010 року шляхом звернення стягнення на належну їй квартиру АДРЕСА_1.

05 вересня 2016 року проведені електронні торги з реалізації предмета іпотеки, згідно якого переможцем визнаний ОСОБА_5

05 вересня 2016 року ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Оскільки відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 ЦК України).

Аргументи заявника про те, що електронні торги, на яких реалізовано предмет іпотеки, без наявності рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки є такими, що проведено з порушенням вимог закону, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 25 липня 2017року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 07 вересня 2016року, у задоволенні скарги ОСОБА_4 на дії державного виконавця з підстав неотримання державним виконавцем дозволу органів опіки і піклування на реалізацію вказаної квартири, право користування якою має ОСОБА_8; порушення прав заявника на проведення рецензування звіту оцінки майна, відмовлено.

Законність дій державного виконавця щодо підготовки проекту заявки на реалізацію арештованого нерухомого майна, право користування яким мають діти, без дозволу органів опіки та піклування щодо продажу квартири; без проведення рецензування звіту про оцінку майна та направлення такої заявки до ДП «Сетам», була предметом перегляду в іншій справі, рішення в якій набрало законної сили та є чинним.

Згідно із частиною четвертою статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право на яке або право користування яким мають діти, необхідний дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Отже, згідно чинного законодавства на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідно дозвіл органів опіки та піклування. За отриманням відповідного дозволу звертаються батьки, або особи, що їх замінюють.

Згідно відповіді Служби у справах дітей виконавчого комітету Комсомольської районної у місті Херсоні ради від 09 листопада 2015 року ОСОБА_4 роз'яснено вимоги закону, однак станом на 09 листопада 2015 року звернень за дозволом на продаж спірного житла, право користування яким має малолітній ОСОБА_8, до органу опіки та піклування не надходило.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном новий власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання осіб, такими, що втратили право користування житлом, їх виселення та зняття із реєстраційного обліку.

Право членів сім'ї власника житла користуватися цим жилим приміщенням виникає та існує лише за наявності права власності в особи, членами сім'ї якої вони є. Із припиненням права власності втрачає право користування жилим приміщенням, як бувший власник майна, так і члени його сім'ї.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів встановили, що ОСОБА_4 втратила право власності щодо спірної квартири, а тому дійшли обґрунтованого висновку що і члени сім'ї колишнього власника - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 втратили право користування зазначеним житлом. Отже, ОСОБА_5, як новий власник, має право вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю.

Іншій аргументи касаційної скарги є аналогічними аргументами, викладеними ОСОБА_4 в апеляційній скарзі, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 27 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська