ПОСТАНОВА

Іменем України

22 серпня 2018 року м. Кропивницький

справа № 396/375/18

провадження № 22-ц/781/1504/18

Головуючий у суді І-ї інстанції Шепетько В.І.

Апеляційний суд Кіровоградської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.

секретар судового засідання Кравченко Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2018 рокуза позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договром від 28 жовтня 2010 року в сумі 113863,10 грн. , що складається із: 6535,11 грн. заборгованості за кредитос, 97532,82 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом, 3896,93 грн. - заборгованності за пенею та комісією, а також штрафів: 500 грн. (фіксована частина) і 5398,24 (процентна складова), а також судового збору в розмірі 1762 грн.

Позовна заява мотивована тим, що з метою отримання банківських послуг відповідач підписала Заяву №б/н від 28 жовтня 2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 6100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до умов договору сторони погодили відповідні базові процентні ставки за користування кредитними коштами, а також визначили відповідальність за порушення строків сплати плетежів.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_2 станом на 02 березня 2018 року має заборгованість у вказаному розмірі, яку добровільно відмовляється погашати.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2018 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалося тим, що у матеріалах справи відсутні належним чином оформлені оригінали документів: заяви та Умов та правил надання банківських послуг, з підписом відповідача, а також доказів того, що ОСОБА_2 саме з такими умовами була ознайомлена та надала свою згоду, Банком не надано.

У липні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк», яке змінило назку на АТ КБ «ПриватБанк», подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вказане судове рішення , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що є доведеним факт укладання між позивачем та відповідачем договору, який складається не лише із заяви позичальника, а також з Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки сама процедура укладення даного договору не передбачає підписання позичальником стандартних Умов та Правил надання банківських послуг, а факт ознайомлення з цими Умовами позичальника засвідчується відповідними записами та його підписом в заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами, не спростованими відповідачем, підтверджується факт укладення між сторонами договору та факт існування заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків згідно умов договору, вимоги позивача про стягнення цієї заборгованості з відповідача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» не направила.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги і надав розрахунок заборгованості по кредитному договору в межах позовної давності і строку дії картки, відповідача ОСОБА_2, яка частково визнала позовні вимоги і погодилась із наданим представником позивача розрахунком заборгованості в сумі 11017,15 грн., вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам норм процесуального права.

Встановлено і підтверджується матеріалами справи, що відповідач з 28 жовтня 2010 року є клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» і підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у анкеті-заяві (а.с.8).

В межах даного кредитного договору ОСОБА_2 одержала декілька карток, зокрема 28 жовтня 2013 року - кредитну карту "GOLD", термін дії якої до 31 серпня 2017 року, що підтверджується довідкою банку (а.с. 78), витягом з програмного комплексу банку із зображенням фото клієнта з карткою (а.с. 112, 201), користувалась коштами у межах кредитного ліміту та до початку 2015 року погашала заборгованість відповідно до умов договору, що відображено у виписці по картковому рахунку на її ім'я (а.с. 106-109), не заперечувалось відповідачем.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором через невиконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань по договору станом на 02 березня 2017 року утворилася заборгованість в сумі 113863,10 грн. , що складається із: 6535,11 грн. заборгованості за кредитом, 97532,82 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом, 3896,93 грн. - заборгованності за пенею та комісією, а також штрафів: 500 грн. (фіксована частина) і 5398,24 (процентна складова).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції, посилаючись на вимоги ст. 203 ЦК України щодо змісту та форми правочину, ч. 2 ст. 95 ЦПК України щодо правил подачі письмових доказів та їх копій, звернув увагу на заперечення відповідача факту укладення будь-яких угод із позивачем, і зазначив, що ненадання оригіналу або належним чином завіреної копії заяви про приєднання до умов та правил банківських послуг, про відсутність оригіналу якої заявлено позивачем, не дають правових підстав для задоволення позову.

З такими висновками суду першої інстанції в повнеому обсязі не можна погодитись.

Відповідач визнала, що вона підписувала анкету- заяву від 28 жовтня 2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно якої отримала декілька карток, в тому числі 28 жовтня 2013 року - кредитну карту "GOLD", термін дії якої до 31 серпня 2017 року, за допомогою вказаної карти отримала кредит у розмірі 6100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. До 2015 року погашала кредит, проте порушувала терміни чергової сплати та не в повному обсязі вносила кошти на щомісячне погашення кредиту і процентів.

Із наданих банком розрахунків вбачається, що відповідач порушила умови договору, не сплачувала нараховані банком відсотки, не погашала взяту суму кредитного ліміту, внаслідок чого виникла заборгованість.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Установивши, що Умови та Правила надання банківських послуг, на підставі яких здійснено розрахунок заборгованості, відповідачем не підписувалися і нею заперечується факт укладення кредитного договору саме на вказаних Умовах, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову повністю, не вирішивши питання про стягнення заборгованості у межах позовної давності, про застосування якої заявляла відповідач у своєму відзиві на позов (а.с. 55-57).

Під час апеляційного розгляду справи судом встановлено, що строк дії кредитної картки, на яку відповідач отримала кредитний ліміт, закінчився 31 серпня 2017 року.

З позовом до суду банк звернувся у березні 2018 року, а відтак банк вправі вимагати повернення кредиту у межах строку позовної давності, передбаченої статтею 257 ЦК України, в тому числі заборгованість за процентами, що виникла з 06 березня 2015 року у межах строку кредитування (до 31серпня 2016 року).

Як вбачається із розрахунку банку, наданого з урахуванням вказаних меж: заборгованість складає по тілу кредита 6535,11 грн., за відсотками, нарахованими по базовій ставці на кредитну карту "GOLD" - 27,60 %, за період з 06 березня 2015 року по 31 серпня 2017 року, в сумі 4482,04 грн. (а.с.202).

ОСОБА_2 погодилась із вказаним розміром кредитної заборгованості в загальній сумі 11017,15 грн., про що подала до апеляційного суду письмову заяву (а.с.203).

Тобто позовні вимоги банку є доведеними в частині наявної у ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в сумі 11017,15 грн., що складається із заборгованості за кредитом - 6535,11 грн., та за відсотками, нарахованими по базовій ставці на кредитну карту "GOLD" - 27,60 %, за період кредитування в межах позовної давності (з 06 березня 2015 року по 31 серпня 2017 року) в сумі 4482,04 грн., що відповідно підлягає стягненню.

При цьому апеляційним судом враховано постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), яка зробила висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи те, що встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та вказані норми матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскаржуване судове рішення в частині вирішення спору про стягнення кредитної заборгованості та процентів за користування кредитом, не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для його скасування і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову у цій частині та відмову у задоволенні за необгрунтованістю і безпідставністю позовних вимог щодо стягнення пені, комісії та штрафів.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", необхідно стягнути зГерлінг О.О. на користь АТ КБ «Приватбанк» (ПАТ КБ «Приватбанк») сплачений судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 425,96 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Апеляційний суд Кіровоградської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити задовольнити частково.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, інд. номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1, на користь акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", , місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, кредитну заборгованість в сумі 11017 гривень 15 копійок, з яких: 6535 гривень 11 копійок - по кредиту (тіло кредиту), 4482 гривні 04 копійки - за процентами за користування кредитом; та витрати на судовий збір в сумі 425 грн. 96 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення (постанову) складено 23 серпня 2018 року.

Головуючий: С.М. Єгорова

Судді: О.Л. Дуковський

Л.М. Дьомич