Справа № 428/3218/18
Провадження №2/428/509/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі головуючого судді - Журавель Т.С., при секретарі - Андрусишин Н.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27.03.2018 року вказану позовну заяву будо залишено без руху та позивачу надано строку для усунення недоліків.

26.04.2018 року позивач надав до суду заяву про усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду від 27.03.2018 року.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26.04.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що з 17.01.2018 року батько позивача - ОСОБА_3 подарував позивачу квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. В даній квартирі зареєстровані позивач та відповідач, яка чинить перешкоди позивачу у користуванні квартирою, змінила замки та не дає йому ключі від квартири. У зв'язку з тим, що позивач позбавлений можливості користуватися своєю власністю, останній звернувся з даним позовом до суду.

Відповідач надала до суду письмовий відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що власником спірної квартири позивач став тільки у січні 2018 року, а при зміні власника спірної квартири, в нотаріально засвідченому договорі відчуження (який міститься в матеріалах справи) не було встановлено пункту про виселення, зняття з реєстрації місця проживання відповідачки та її цивільного чоловіка у зв'язку зі зміною власника квартири. Таким чином, позивач погодився та прийняв в дар спірну квартиру з зареєстрованими та проживаючими в ній особами. Відповідач зазначає, що позивач є рідним братом відповідача по матері. Спірну квартиру було придбано батьками позивача і відповідача у шлюбі, та записано на одного із батьків - ОСОБА_3. Саме з його згоди відповідач вселилася в спірну квартиру у січні 1998 року, була зареєстрована за вказаною адресою з 30.01.1998 року та продовжує проживати по теперішній час. До моменту вселення у спірну квартиру відповідач проживала разом з батьками та братом у квартирі за адресою: АДРЕСА_2, у якій до теперішнього часу продовжують мешкати батьки та позивач. Через конфлікт, що виник між відповідачем та батьками, який зовсім не пов'язаний з квартирою, останні разом з позивачем вирішили таким чином наказати та позбавити житла відповідача. До виникнення конфлікту, батьки зазначали, що спірну квартиру залишать їй, а трикімнатну переоформлять на позивача. Саме тому відповідач використовувала та поліпшувала квартиру за власні кошти та кошти свого цивільного чоловіка, несла всі витрати по її утриманню. 08.02.2018 року позивач прийшов у спірну квартиру, та підтвердив документально своє право на спірну квартиру, оглянувши у квартирі усі поліпшення зроблені відповідачем, повідомив про намір виселити відповідача з чоловіком зі своєї власності, та запропонував відшкодувати затрачені на поліпшення кошти. Більше до спірної квартири позивач не приходив, та не виявив бажання проживати у спірній квартирі. Особистих речей позивача у зазначеній квартирі не має. Відповідач також зазначає, що останні маніпуляції з вхідними дверима здійснювалися у 2014 році, тому посилання позивача на те, що вона змінила замки на вхідній двері та перешкоджає позивачу користуватися квартирою є безпідставними. Цивільний чоловік відповідача заселився у спірну квартиру у 2014 році зі згоди колишнього власника. Також зі згоди батьків відповідача у спірній квартирі було замінено віконні та балконні блоки на металопластикові конструкції, шляхом цільового кредитування ПАТ «Державний ощадний банк України». Цільовий кредитний договір на придбання метало-пластикових конструкцій був оформлений на цивільного чоловіка відповідача - ОСОБА_4 та на теперішній час є погашеним у повному обсязі. З огляду на викладене, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Учасники справи, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не відомі.

Суд вважає, що нез'явлення позивача та його представника не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні, яке відбулося 28.11.2018 року, позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись при цьому на доводи, викладені у позові, та просили його задовольнити.

Представник позивача додатково зазначила, що відповідач самовільно вселила у квартиру, яка належить позивачу, співмешканця ОСОБА_4 Крім того, на даний час відповідач перестала оплачувати комунальні послуги, в результаті чого вже виникла досить велика заборгованість.

Позивач додатково вказав, що батько подарував йому квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач його до квартири не пускає, ключі від вхідних дверей надати позивачу відмовляється. Позивач з цього питання звертався до поліції, але останні повідомили, що вказані спірні питання слід вирішувати в судовому порядку. Крім того, під час розмови відповідач повідомила позивача, що всі питання щодо квартири вона буде вирішували лише через суд. Зі слів відповідача йому також відомо, що у співмешканця відповідача є власна квартира, тому їм є куди виселятися.

Також, у судовому засіданні були допитані у якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 зазначив, що позивач є його сином, а відповідач є донькою його дружини. Коли відповідачу виповнилося 16 років, вона, при оформленні паспорта, забажала взяти прізвище ОСОБА_3 та по батькові ОСОБА_6. Всиновлення проведено не було, оскільки була відсутня згода її батька. Квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, отримав та викупив свідок. З самого початку було вирішено, що вказана квартира буде належати його сину - позивачу у справі. У той час коли у квартирі ніхто не проживав свідок разом з дружиною зробили у ній ремонт. До 2014 року позивач навчався в м. Луганську в університеті, а відповідач також мешкала та працювала у м. Луганську. У 2014 році відповідач повернулася та стала проживати у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1. У серпні 2015 року свідок дізнався, що відповідач змінила замок у вхідних дверях вказаної квартири. Через деякий час відповідач поїхала працювати до м. Луганська та свідку стало відомо, що у квартирі залишився проживати її співмешканець - ОСОБА_4 На прохання свідка дати йому ключі від змінено замка відповідач відмовила. Починаючи з 31.09.2017 року свідок кожного місяця приходив до квартири, щоб записати показання лічильника по електроенергії, але двері йому ніхто не відчиняв. 17.01.2018 року свідок подарував належну йому квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, своєму сину - ОСОБА_1 Відповідач до квартири позивача, який є її власником, не пускає, квартиру не звільняє та ключі від вхідних дверей не дає. На даний час свідок з відповідачем не спілкуються.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 вказала, що позивач є її сином від другого шлюбу, а відповідач - донька від першого шлюбу. Її донька у 16 років за власним бажанням змінила прізвище на ОСОБА_5 та по батькові на ОСОБА_6. Її чоловік, працюючи у Сєвєродонецькій міській раді, отримав квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яку згодом викупив. У їхній родині з самого початку було вирішено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, буде належати їх сину - ОСОБА_1. Позивач, навчаючись в університеті, мешкав у м. Луганську. Близько року у м. Луганську мешкала і відповідач. У період коли відповідач мешкала та працювала у м. Луганську, комунальні послуги по вказаній квартирі сплачували свідок разом зі своїм чоловіком. Приблизно у 2015 року відповідач просила переоформити особовий рахунок для сплати комунальних платежів на неї, ОСОБА_3 відмовив та сказав, що ця квартира буде переоформлена на їх сина - ОСОБА_1 Без згоди свідка та ОСОБА_3 відповідач вселила у квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, свого співмешканця - ОСОБА_4 Нерухоме майно, яке перебуває у власності відповідача, на даний час відсутнє. 17.01.2018 року ОСОБА_3 подарував їх сину квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. На прохання відповідача звільнити квартиру, остання відповіла відмовою.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що згідно копії договору дарування квартири серії НОМЕР_2 від 17.01.2018 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

У відповідності до копії довідки Відділу адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку про склад сім'ї №18116 від 24.01.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 станом на 24.01.2018 року зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

07.06.2018 року позивач звернувся до Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області з заявою про надання допомоги потрапити до квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, отримати від неї ключі та провести бесіду зі ОСОБА_2 на виконання вимог ЦК України.

Згідно листа Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області №16543/111/34/2018 від 06.07.2018 року позивачу повідомлено, що його звернення до Сєвєродонецького відділу поліції було зареєстровано до ЖЄО № 10437 від 07.06.2018 року і по ньому проведена необхідна перевірка. У зверненні та по результатам перевірки у ситуації, що склалася вбачаються цивільно-правові відносини які відносяться до компетенції суду. Також з гр. ОСОБА_2 проведено профілактичну бесіду у рамках компетенції поліції. Ознак кримінального правопорушення у викладеному факті не вбачаються, відомості до ЄРДР не вносились. Попередні заяви позивача були розглянуті згідно чинного законодавства.

Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно ст. 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Судом встановлено, що з 17.01.2018 року власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, є позивач. Відповідач є членом сім'ї колишнього власника та не є членом сім'ї позивача, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать його дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Поясненнями позивача, його представника та показами свідків підтверджується, що позивач та відповідач разом не проживають та спільне господарство не ведуть.

Аналізуючи викладене, вбачається, що право членів сім'ї власника квартири користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 року у справі №638/13030/13-ц.

З огляду на зазначене, вбачається, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, та показами свідків, є достовірними та обґрунтованими, сумніву у суду не викликають, а тому, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий 31.01.1997 року Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області), такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного проваджен

Суддя Т. С. Журавель