ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 640/14605/16-ц

провадження № 22ц/818/1504/18

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

імена (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» в особі Харківського відділення Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2017 року в складі судді Бородіної Н.М.,

у с т а н о в и в:

В вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») в особі Харківського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання зобов`язання за договором кредиту припиненим, розірвання договору кредиту, визнання припиненим договорів застави та поруки, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 26 грудня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту № 837/18-27/36/7-252, відповідно до умов якого йому надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 106 830 грн. 00 коп. зі сплатою 0,01% річних з кінцевим терміном погашення до 20 грудня 2014 року.

В цей же день укладено Договір відновлюваної кредитної лінії № 837/18-27/36/7-253 відповідно до умов якого сторони погодили, що кредит буде здійснюватися окремими частинами (траншами) зі сплатою 15% річних в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом - 6 159 грн. 59 коп. - з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 20 грудня 2014 року.

26 грудня 2007 року з метою забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором укладено договори: Застави № 837/19-27/36/7-151, предметом якого є транспортний засіб марки Skoda, модель Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2; Поруки № 837/19-27/36/7-072, згідно з яким ОСОБА_2 поручився перед АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», за виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором.

26 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством Національна Акціонерна Страхова Компанія «ОРАНТА» (далі - ВАТ НАСК «ОРАНТА») також укладено Договір добровільного страхування вказаного транспортного засобу (Банківське КАСКО) № К837-040-07-СТ.

Зазначає, що на виконання умов кредитного договору він сплатив суму в розмірі 106 894 грн. 94 коп., отже зобов'язання є припиненим у зв'язку з виконанням його належним чином. Однак відповідачем нарахована загальна заборгованість станом на 15 вересня 2016 року в загальному розмірі 6 097 грн. 01 коп., що підтверджується сальдовою відомістю.

12 лютого 2016 року він направив відповідачу листа з пропозицією скасувати будь-яку заборгованість за основним договором, у зв'язку з чим письмово підтвердити належне виконання ним умов кредитного договору, припинення договорів поруки та застави, та скасувати обтяження з рухомого майна. Однак відповіді він не отримав.

Пунктом 3.1.2 Договору відновлюваної кредитної лінії № 837/18-27/36/7-253 від 26 грудня 2007 року передбачено, що кредитор зобов'язаний у разі невиконання позичальником підтвердження щодо сплати страхового платежу за Договором страхування, в порядку, передбаченому пунктом 3.3.9 цього Договору, протягом останнього робочого дня періоду сплати страхового платежу, передбачений договором страхування, надати позичальнику кредит шляхом списання відповідної суми коштів з позичкового рахунку, вказаного в пункті 2.1. цього Договору, в межах максимального ліміту заборгованості, в порядку та у спосіб, визначені цим договором. Однак незважаючи на відсутність обставин щодо зупинення надання кредиту (пункт 2.9.), відповідач станом на 27 грудня 2008 року списання коштів з позичкового рахунку за другий період страхування не здійснив, у зв'язку з чим договір страхування було припинено, що підтверджується листом страхувальника від 01 лютого 2011 року. В січні 2010 року він за власною ініціативою сплатив транш за договором відновлюваної кредитної лінії № 837/18-27/36/7-253 від 26 грудня 2007 року за вже недіючим договором страхування, а відповідач незаконно зарахував частину грошей на погашення заборгованості, чим збільшив розмір заборгованості.

Банк підвищив відсоткову ставку по кредитному договору в односторонньому порядку, повідомивши його про зміну листом від 01 жовтня 2008 року за № 25-3-04-01/96-2765 без внесення змін шляхом підписання окремого договору. Отже, вважає, що заборгованість, яка виникла станом 27 грудня 2008 року в розмірі 403 грн. 83 коп., нарахована відповідачем неправомірно, що є суттєвим порушенням умов договору.

02 листопада 2011 року він звернувся до Публічного акціонерного товариства «ВТБ банк», а 26 квітня 20122 року - до Акціонерного товариства «ОТП Банк» з метою отримання споживчого кредиту в розмірі 5 000 грн. 00 коп., однак в наданні кредиту йому було відмовлено, оскільки відповідач надав Товариству з обмеженою відповідальністю «Перше Всеукраїнське бюро кредитних історій» інформацію про наявність у нього простроченої заборгованості.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати припиненим його зобов'язання за Договором кредиту № 837/18-27/36/7-252 від 26 грудня 2007 року; розірвати Договір відновлюваної кредитної лінії № 837/18-27/36/7-253 від 26 грудня 2007 року; визнати припиненими договори Застави № 837/19-27/36/7-151 від 26 грудня 2007 року та Поруки № 837/19-27/36/7-072 від 26 грудня 2007 року; зобов'язати відповідача здійснити заходи щодо виключення предмету застави з державного реєстру обтяжень рухомого майна; зобов'язати відповідача надати відповідну інформацію до всіх бюро кредитних історій, до яких надавалися відомості щодо нього за Договором кредиту № 837/18-27/36/7-252 від 26 грудня 2007 року та Договором відновлюваної кредитної лінії № 837/18-27/36/7-253 від 26 грудня 2007 року; стягнути з ПАТ «Укрсоцбанк» збитки в загальному розмірі 17 462 грн. 03 коп. (800 грн. 00 коп. за нотаріальне посвідчення договорів застави та поруки; 14 219 грн. 07 коп. комісії, 2 442 грн. 96 коп. незаконно утримуваних відповідачем коштів), 3 281 грн. 60 коп. незаконно отриманих коштів, 10 000 грн. 00 коп. - дохід у вигляді неотриманих банківських кредитів та 500 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

20 червня 2017 року Щербак Ольга Анатоліївна - представник ПАТ «Укрсоцбанк» подала заперечення на позовну заяву, в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заперечення мотивовані тим, що позов не є доведеним, оскільки не підтверджений належними та допустимим доказами.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог не надано.

02 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Апеляційного суду Харківської області з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив обставин у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, та не застосував норму матеріального права, яка підлягала застосуванню.

Відповідач рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області в складі судді Пилипчук Н.П. від 07 березня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області в складі колегії судів Пилипчук Н.П., Кругової С.С., Маміної О.В. від 25 квітня 2018 року справа призначена до розгляду в суді апеляційної інстанції.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-УШ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

29 жовтня 2018 року вказану апеляційну скаргу передано до Харківського апеляційного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 26 грудня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту № 837/18-27/36/7-252, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 106 830 грн. 00 коп. зі сплатою 0,01% річних з кінцевим терміном погашення до 20 грудня 2014 року.

Відповідно до пункту 1.1. умов цього договору ОСОБА_1 зобов'язався погашати суму основної заборгованості за графіком, щомісячний платіж становить 1 271 грн. 78 коп., останній платіж підлягав сплаті 20 грудня 2014 року в сумі 1 272 грн. 26 коп.

26 грудня 2007 року укладено Договір відновлюваної кредитної лінії № 837/18-27/36/7-253 відповідно до умов якого сторони погодили, що кредит буде здійснюватися окремими частинами (траншами) зі сплатою 15% річних в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом - 6 159 грн. 59 коп. - з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 20 грудня 2014 року.

26 грудня 2007 року з метою забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором укладено Договір застави № 837/19-27/36/7-151, предметом якого є транспортний засіб марки Skoda, модель Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2.

Відповідно до пункту 3.2. Договору застави № 837/19-27/36/7-151 від 26 грудня 2007 року право застави припиняється виконанням заставодавцем забезпечених заставою зобов'язань за Договором кредиту, а також в інших випадках передбачених статтями 28 і 29 Закону України «Про заставу».

26 грудня 2007 року з метою забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором укладено Договір поруки № 837/19-27/36/7-072, згідно з яким ОСОБА_2 поручився перед АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», за виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором.

Відповідно до пункту 6.2. Договору поруки № 837/19-27/36/7-072 від 26 грудня 2007 року цей договір набирає чинності з дати його укладання та нотаріального посвідчення.

26 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ НАСК «ОРАНТА» укладено також Договір добровільного страхування транспортного засобу (Банківське КАСКО) № К837-040-07-СТ.

За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За загальним правилом, зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, установлених договором або законом (частини 1 та 2 статті 598 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною 1 статті 509, статті 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Обгрунтовуючи позов в частині визнання припиненим зобов'язань за Договором кредиту № 837/18-27/36/7-252 від 26 грудня 2007 року, ОСОБА_1 посилався на те, що він сплатив суму кредиту в розмірі 106 894 грн. 94 коп., отже зобов'язання є припиненим у зв'язку з виконанням його належним чином.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 отримав у відповідача кредитні кошти, проте зобов'язання щодо їх повернення не виконав, що підтверджується претензіями від 20 травня 2010 року № 16-15/837-1231, від 20 жовтня 2010 року № 16-15/837-102, від 21 лютого 2011 року № 16-15/837-1202, від 20- січня 2011 року № 16-15/837-1258, від 22 листопада 2010 року № 16-15/837-100, від 20 грудня 2010 року № 16-15/837-521 (а. с. 59-61 т. 1).

В пунктах 2.6., 2.6.1., 2.6.2. Договору кредиту № 837/18-27/36/7-252 від 26 грудня 2007 року сторони погодили, що у разі зміни кредитної політики внаслідок рішень законодавчої або виконавчої влади, Національного банку України, а також у разі настання іншої події, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів кредитора та яка не залежить від волі сторін, кредитор має змінити (збільшити або зменшити) процентну ставку за користування кредитом, що визначена цим Договором. Про намір змінити розмір процентів за надання кредиту кредитор зобов'язаний повідомити позичальника не пізніше ніж за сім днів до дати початку їх введення, а також надати для укладення додаткову угоду про внесення змін до цього договору. У разі, якщо позичальник погодиться зі зміненим розміром процентної ставки, він зобов'язаний протягом п'яти робочих днів підписати надану кредитором додаткову угоду про внесення змін до цього договору та повернути її кредитору.

Позивач був повідомлений про підвищення процентної ставки за Договором кредиту № 837/18-27/36/7-252 від 26 грудня 2007 року до 24% річних з 29 серпня 2008 року листом № 25-3-04-01/96-2532 від 20 серпня 2008 року. У разі незгоди з цими умовами, він мав право в будь-який час достроково повністю погасити кредит та сплатити нараховані проценти або продовжувати користуватися кредитом, сплачуючи проценти у підвищеному розмірі. Однак ОСОБА_1 кредит з урахуванням підвищеної процентної ставки не сплачував, у зв'язку з чим станом на 26 грудня 2008 року утворилась заборгованість в розмірі 403 грн. 83 коп.

З метою з'ясування обставин, що мають значення для справи, ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 30 травня 2018 року в складі колегії суддів Пилипчук Н.П.Ю Кругової С.С., Маміної О.В. за клопотанням позивача по справі призначалася судово-економічна експертиза. Перед експертом поставлені питання: 1. Чи виконані позичальником зобов'язання за Договором кредиту № 837/18-27/36/7-252 від 26 грудня 2007 року належним чином на підставі умов договору? Яку дату слід вважати датою виконання позичальником умов договору? Однак експертиза проведена не була у звья`ку з тим, що оплата за проведення експертизи згідно з разхунком № 1772 від 20 липня 2018 року до інституту не надійшла.

Отже, підстав вважати, що зобов'язання за Договором кредиту № 837/18-27/36/7-252 від 26 грудня 2007 року є припиненим у зв'язку з виконанням його належним чином немає.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними мовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (частина 2 статті 651 ЦК України).

ОСОБА_1 не був доведений факт істотного порушення відповідачем умов Договору відновлюваної кредитної лінії № 837/18-27/36/7-253 від 26 грудня 2007 року, передбачених частинами другою статті 651 ЦК України.

Оскільки факт виконання ОСОБА_1 основного зобов`язання не встановлено, факт істотного порушення умов Договору не доведено, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову про визнання припиненим зобов'язання за Договором кредиту № 837/18-27/36/7-252 від 26 грудня 2007 року та про розірвання Договору відновлюваної кредитної лінії № 837/18-27/36/7-253 від 26 грудня 2007 року.

Вимоги позову в іншій частині задоволенню не підлягають, як похідні від вимог щодо визнання припиненим Договору кредиту № 837/18-27/36/7-252 від 26 грудня 2007 року та розірвання Договору відновлюваної кредитної лінії № 837/18-27/36/7-253 від 26 грудня 2007 року.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, які ним обгрунтовано спростовано.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки позов задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 12 грудня 2018 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова