АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року місто Київ.

Справа 757/16469/17

Апеляційне провадження № 22-ц/796/4499/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Іванченко М.М., Рубан С.М.,

секретар судового засідання Задерей І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року, у складі судді Москаленко К.О. постановленої в приміщенні суду в місті Києві (інформація про час постановлення ухвали та дату складання повного тексту ухвали відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

22 березня 2017 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року клопотання представника позивача про призначення експертизи задоволено.

Призначено у даній справі технічну експертизу документів. Провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та прийняти нову, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В скарзі посилався на те, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права.

Зазначав, що не погоджується з даною ухвалою як в частині призначення експертизи так і в частині зупинення провадження. Вказував на те, що в матеріалах справи достатньо інших доказів для вирішення спору і призначення експертизи є лише способом затягнути розгляд справи з метою не повернення боргу відповідачу.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник доводи скарги підтримали.

Представник позивача проти задоволення скарги заперечувала.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Призначаючи судову експертизу, місцевий суд виходив з того, що з метою всебічного повного і об'єктивного з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань слід призначити технічну експертизу документів та зупинити провадження у справі до одержання висновку експерта.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком місцевого суду з огляду на таке:

Судом встановлено, що в судовому засіданні представник позивача подала клопотання про призначення судової технічної експертизи.

Обґрунтовуючи вказане клопотання, посилався на те, що відповідач просив стягнути з позивача суму боргу, проценти за користування грошовими коштами та штрафні санкції за період з 02.12.2015 року, а не з 02.12.2016 року, достеменно знаючи при цьому, що спірна розписка була складена 01.12.2015 року, а не 01.12.2014 року, а тому існує реальна загроза, що при задоволенні позовних вимог відповідача заявлених в провадженні Голосіївського райсуду м. Києва, з позивача будуть стягнути грошові кошти за період з 02.12.2015 року. Тому, постала необхідність в проведенні технічної експертизи давності рукописного документу, а саме розписки від 01.12.2014 року, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на суму 59 000 (п'ятдесят дев'ять тисяч) доларів США.

Як закріплено у ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Досягнення завдань цивільного судочинства забезпечується, зокрема, за допомогою доказування - одного із основоположних елементів правосуддя.

Серед джерел доказів, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є висновок експерта.

Призначення та проведення експертизи у цивільному судочинстві регулюється статтями 103-113 ЦПК України, Законом України «Про судову експертизу» від 25.02.1994 року № 4038-XII, «Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 (далі «Інструкція»).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 103 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу у справі.

В даному випадку між сторонами виник спір, щодо дати укладення боргової розписки та зазначення в останній дати повернення коштів, отриманих в борг, що в свою чергу впливатиме на визначення розміру штрафних санкцій за несвоєчасне повернення боргу, а для встановлення факту відповідності дати складання розписки, дійсній даті укладення договору позики необхідні спеціальні знання, а тому судом обґрунтовано задоволено клопотання про призначення експертизи у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи.

Під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими сторони обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі з підстави призначення судом експертизи, суд повинен з'ясувати, чи можливий подальший розгляд справи. Якщо час, необхідний для призначення експертизи відомий заздалегідь, то суд може відкласти розгляд справи на цей строк. У випадку, коли час проведення експертизи визначити неможливо, то доцільно зупинити провадження у справі.

Зупинення провадження настає тоді, коли проведення експертизи доручено поза судом експертам відповідних установ і для її виконання потрібний тривалий час.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що проведення експертизи доручено експертам КНДІСЕ, для її проведення потрібний значний проміжок часу, тому призначення судом першої інстанції експертизи є підставою для зупинення провадження у справі відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 252 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що необхідності в проведенні експертизи у суду не було, колегія суддів не приймає, так як позивач встановлює обсяг доказів, які він подає на підтвердження заявлених вимог. Призначення експертизи в даній справі є лише одним з таких доказів, яким суд при ухваленні рішення надаватиме правову оцінку. Доводи скарги не містять посилань на те, що призначена судом експертиза не стосується встановлення обставин, які матимуть значення для вирішення заявлених позивачем вимог. Відмова в задоволенні клопотання позбавить позивача права на судовий захист та справедливий розгляд даної справи, що є основним завданням цивільного судочинства.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали апеляційний суд не вбачає, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильності зробленого судом першої інстанції висновку про необхідність призначення у справі експертизи та відповідно зупинення провадження на час її проведення.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова складена 06 червня 2018 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді: Рубан С.М.

Іванченко М.М.