_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/6341/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2018 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Коваленко О.Б.

За участю секретаря Маценко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

16.10.2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачка ОСОБА_1 пояснила суду, що позивачці належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 31 травня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі №4699 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 Відповідач, ОСОБА_4 є колишнім чоловіком, шлюб розірвали 16 травня 2014 року, він зареєстрований в квартирі, але з травня 2014 року ні жодного дня не мешкав за вищевказаною адресою. Місце знаходження відповідача не відоме. Позивачка змушена сплачувати комунальні платежі за відповідача, що порушує її права як власника житла. Позивачка просить позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило.

При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який повідомлений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки, пояснення свідків, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що згідно договору дарування від 31 травня 2003 року ОСОБА_1 належить квартира за адресою: м. Одеса, пр.-т ОСОБА_5АДРЕСА_3 (а.с.6).

16 травня 2014 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Згідно з актом від 05.10.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4, з травня 2014 року по теперішній час не проживає.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, які були допитані у судовому засіданні пояснили суду, що вони знайомі з позивачкою ОСОБА_1, знали колишнього чоловіка позивачки ОСОБА_2. Також свідки підтвердили, що відповідач ОСОБА_2 не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, з травня 2014 року по теперішній час.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

На підставі ч. 1 ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї , інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 77-80, 263-265, 280 283, 352 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_5.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Суддя Коваленко О. Б.