Постанова

Іменем України

04 червня 2018 року

м. Київ

справа № 756/1220/16-ц

провадження № 61-23420св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представник позивача - ОСОБА_7,

відповідач - Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація,

представники відповідача: ОСОБА_8, ОСОБА_9,

третя особа - ОСОБА_10,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду м. Києва у складі суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Панченка М. М. від 14 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації (далі - Оболонська РДА в м. Києві), третя особа: ОСОБА_10, про визнання протиправним та скасування розпорядження, визнання недійсним ордеру на жиле приміщення.

Позовна заява мотивована тим, що вони є співвласниками 62/100 частин у квартирі спільного заселення АДРЕСА_1. Ця частина квартири належить їм у рівних частинах на підставі свідоцтва про право власності на житло.

Їх родина потребує поліпшення житлових умов, перебуває на квартирному обліку. У вказаній квартирі звільнилося ізольоване жиле приміщення - кімната площею 10,4 кв. м. У відповідь на їх звернення Оболонська РДА в м. Києві відмовила в наданні в користування зазначеної житлової кімнати, чим порушила вимоги статті 54 ЖК Української РСР.

Відповідно до розпорядження Оболонської РДА в м. Києві від 17 березня 2015 року ОСОБА_10 була надана вказана кімната, на підставі чого він отримав ордер на жиле приміщення, виданий Оболонською РДА в м. Києві.

У зв'язку з викладеним позивачі просили визнати протиправним та скасувати розпорядження Оболонської РДА в м. Києві від 17 березня 2015 року про надання житлової площі ОСОБА_10 та видачі ордеру на жиле приміщення - кімнату № 2, площею 10,4 кв. м, у загальній двокімнатній квартирі АДРЕСА_1, визнати недійсним ордер, виданий 23 березня 2015 року Оболонською РДА в м. Києві на ім'я ОСОБА_10 на зайняття житлового приміщення, яке складається з однієї кімнати, площею 10,4 кв. м у квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києві у складі судді Шумейко О. І. від 28 листопада 2016 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Оболонської РДА в м. Києві від 17 березня 2015 року «Про надання житлової площі».

Визнано недійсним ордер на жиле приміщення, виданий Оболонською РДА в м. Києві 23 березня 2015 року на ім'я ОСОБА_10 на право зайняття жилого приміщення, жилою площею 10,4 кв. м, яке складається з однієї кімнати в комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем були порушені вимоги статті 54 ЖК Української РСР, оскільки не було враховано першочергове право позивачів на зайняття спірного жилого приміщення.

Рішенням апеляційного суду апеляційного суду м. Києва від 14 березня 2017 року апеляційну скаргу Оболонської РДА в м. Києві задоволено.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачі не є наймачами, а є власниками частини квартири, тому правових підстав для застосування під час вирішення спору частини другої статті 54 ЖК Української РСР немає, а спірне ізольоване житлове приміщення може бути надане в загальному порядку. Розпорядженням Оболонської РДА в м. Києві від 29 травня 2014 року до облікової справи ОСОБА_10 внесені зміни і у зв'язку із онкологічним захворюванням він перебуває у позачерговому списку на отримання житла, а позивачі станом на 17 березня 2015 року не перебували у позачерговому списку на отримання житла, а перебували в загальній черзі на отримання житла, тому розпорядження Оболонської РДА в м. Києві від 17 березня 2015 року прийнято відповідно до вимог діючого законодавства і без порушення прав позивачів.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_10 було надано спірне житлове приміщення незаконно, адже він сам погіршив свої житлові умови, розлучившись із дружиною й прописавшись в гуртожитку. ОСОБА_4 має хронічне психічне захворювання і тому має право на першочергове надання жилого приміщення. Тому суд апеляційної інстанції неправильно застосував статтю 54 ЖК Української РСР і не застосував положення пункту 67 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470 (далі - Праивла).

Крім того, ОСОБА_10 не подавав до суду апеляційну скрагу, тобто рішення суду першої інстанції він не оскаржував, а суд апеляційної інсатнції не мав права вирішувати спір про надання житлового приміщення іншій особі.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

07 травня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що позивачі відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12 серпня 2008 року є співвласниками 62/100 частин у квартирі спільного заселення АДРЕСА_1 у рівних частинах та займають кімнату площею 17,1 кв. м.

Квартира АДРЕСА_1 складається із двох кімнат, площею 17,10 кв. м та 10,4 кв. м, остання є комунальною власністю.

13 травня 2014 року на підставі статті 54 ЖК Української РСР позивачі звернулися із заявою до голови Оболонської РДА м. Києві із заявою про надання їм кімнати, площею 10,4 кв. м, яка звільнилася в указаній квартирі.

Розпорядженням Оболонської РДА в м. Києві від 17 березня 2015 року «Про надання житлової площі» відповідно до пункту 54 Правил кімната № 2, житловою площею 10,40 кв. м (загальною площею 16,40 кв. м) у загальній двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 надана ОСОБА_10 На підставі вказаного розпорядження 23 березня 2015 року ОСОБА_10 видано ордер на заселення у вказану кімнату.

Станом на 17 березня 2015 року позивачі не перебували у позачерговому списку на отримання житла, а перебували у загальній черзі на отримання житла.

ОСОБА_10 не відмовився від отримання спірної кімнати, а не проживає в ній у зв'язку із запереченнями проти цього позивачів.

За змістом статті 54 ЖК УРСР ізольоване жиле приміщення, що звільнилося в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, на прохання наймача, що проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов (стаття 34), надається йому, а в разі відсутності такого наймача - іншому наймачеві, який проживає в тій же квартирі. При цьому загальний розмір жилої площі не повинен перевищувати норми, встановленої статтею 47 цього Кодексу, крім випадків, коли наймач або член його сім'ї має право на додаткову жилу площу. Якщо розмір ізольованої кімнати, що звільнилася, є меншим за встановлений для надання одній особі, зазначена кімната у всіх випадках передається наймачеві на його прохання. Правила, передбачені частинами першою і другою цієї статті, застосовуються незалежно від належності жилого будинку. Якщо ізольоване приміщення, що звільнилося, не може бути відповідно до правил частини другої цієї статті передано наймачеві, який проживає в цій квартирі, його надають іншим особам у загальному порядку

Відповідно до статті 43 Житлового кодексу Української PCPгромадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Статтею 51 ЖК УРСР визначено, що жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрації) від 11 вересня 2014 року № 1017 «Про деякі питання розподілу житлової площі в місті Києві» визначено, що розподіл та передачу в установленому порядку житлових приміщень районним в місті Києві державним адміністраціям від імені виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) здійснює Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з урахуванням загальноміського автоматизованого банку даних «Квартоблік».

Відповідно до частини першої статті 59 ЖК Української РСР ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

За таких обставин суд апеляційної інстанції, належним чином дослідивши наявні в матеріалах справи докази і правильно застосувавши вказани норми права, дійшов до правильного висновку, що оскільки не було встановлено, що ордер на спірну кімнату ОСОБА_10 був виданий із порушенням вимог діючого законодавства та з порушенням прав позивачів (власників частини квартири), які на час видачі ордеру ОСОБА_10 не мали перед ним переважного права на отримання спірної кімнати та не перебували у позачерговому списку на отримання житла, то відсутні підстави для задоволення позову.

Крім того, оскільки позивачі не є наймачами, а є власниками частини квартири, то апеляційний суд вірно зазначив, що положення частини другої статті 54 ЖК Української РСР не застосовуються, тому лише в загальному порядку спірне ізольоване жиле приміщення може бути надане.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 14 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

О.В.Білоконь

Є.В.Синельников