Справа № 569/6748/18
Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi ОСОБА_1,
з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в мiстi Рiвному
справу № 569/6748/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, -
Позивач ОСОБА_2 подала суду письмову заяву, в якій позов до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів підтримала у повному обсязі, просить суд його задовольнити. Розгляд справи просить провести у її відсутності на підставі поданих нею доказів. Не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, про час і місце судового засідання оповіщався у встановленому порядку. Повідомлення про причини неявки від відповідача не надійшло. Відзив на позов відповідач не подав.
Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Судом встановлено, що сторони з 02 лютого 2010 року перебували у шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішенням Рівненського міського суду від 19 серпня 2015 року по справі № 569/10039/15-ц шлюб між сторонами був розірваний, визначено місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_5 з матірю.

Рішенням Рівненського міського суду від 16 лютого 2016 року по справі № 569/16336/15-ц з відповідача на користь позивача біли стягнуті аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1000 грн щомісячно, а також додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 1489,60 грн.

Відповідно до вимог частини першої статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них.

Відповідно до вимог частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2).

Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4)

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обовязку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обовязком батьків, тобто матері та батька.

В обґрунтування позовних вимог щодо збільшення розміру аліментів позивач посилається на зміну, а саме, на погіршення її матеріального стану після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів. Вказує на те, що на теперішній час не працює і спроби працевлаштуватися виявилися безрезультатними. Крім того, значно зросли витрати на дочку, що повязано з її навчанням у школі, відвідуванням позашкільних занять з англійської мови, заняття художньою гімнастикою. На підтвердження наведених обставин позивачем долучено до позовної заяви відповідні докази.

За наведених обставин, враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обовязків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сімї, а також приймаючи до уваги положення частини другої статті 182 СК України, суд вважає необхідним та доцільним змінити розмір аліментів та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 у розмірі 2000 грн щомісячно, визнаючи вказаний розмір аліментів справедливим та розумним.

Керуючись ст.ст. 258,259,264,265,273,352,354,430 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Змінити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Рівненського міського суду від 16 лютого 2016 року по справі № 569/16336/15-ц з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судових витрат по справі, що складаються з судового збору.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2.

Суддя: Ю.П.Куцоконь