Справа № 509/2695/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кочко В.К.,

при секретарі - Савченко М.В.,

за участю позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідачів - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про припинення права власності на 1/4 частину житлового будинку та стягнення грошової компенсації за 1/4 частину житлового будинку, -

В С Т А Н О В И В:

18.06.2015 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів, у якому просили суд припинити право власності ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на 1/4 частину житлового будинку №7, який знаходиться по вул. Т.Шевченка 79, в смт.Овідіополь, Овідіопольського району Одеької області; присудити на користь ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 грошову компенсацію за 1/4 житлового будинку №79, який знаходиться по вул. Т. Шевченка, в смт.Овідіополь Одеської області, яка з урахуванням земельної складової та ПДВ становить 27 439 гривень, на депозитний рахунок Овідіопольського районного суду Одеської області; визнати за ОСОБА_3, ОСОБА_11 та ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку №79, який знаходиться по вул. Т.Шевченка в смт.Овідіополь, Одеської області, на яку припиняється право власності відповідачів.

В обгрунтування позову зазначили, що житловий будинок №79, який знаходиться в смт.Овідіополь по вул. Т.Шевченка, був успадкований за законом чотирьома співвласниками: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_12

Відповідно до рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.08.2011 року по справі 2-1225/11 ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_8 є спадкоємцями 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, який розміщений по вул. Т.Шевченка, 79, смт.Овідіополь Одеської області.

Позивачі, також зазначають, що за ними зареєстровано право власності на 3/4 частки житлового будинку № 79, який знаходиться по вул. Т.Шевченка в смт.Овідіополь Одеської області, про що, свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, в той час, частка відповідачів не була приватизована і правовстановлюючі документи відсутні, та позивачі не мають змоги реалізувати своє право на проведення приватизації земельної ділянки.

В судовому засіданні позивачі позовні вимоги та їх обґрунтування, що викладені в позовній заяві, підтримали в повному обсязі, посилаючись на вищевказані обставини.

Відповідач, ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі.

Відповідачі, ОСОБА_5, ОСОБА_9. ОСОБА_8 в судове засідання не зявилися, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню по наступним підставам.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 321 ЦПК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України, яка регулює правовідносини щодо здійснення права спільної часткової власності, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ч.1 ст. 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких, суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні, а саме: частка є незначною і не може бути виділена у натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно з ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається гідно із законом або є неможливим ( ч.2 ст. 183 цього Кодексу) співвласник, який бажає виділу , має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його часки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливий за наявності хоча б однієї з чотирьох передбачених ч. 1 ст. 365 ЦК України підстав, проте таке припинення в усякому випадку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, і за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об'єкта, який є спільним майном.

Таких правових висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, які у відповідності до приписів ст. 360-7 ЦПК України.

В постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа № 6-68цс14), зазначено, що відповідно до п. 4 ч. 1ст. 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

До того ж, основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України, відповідно до якого закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а також не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, між сторонами склалися правовідносин щодо припинення права на частку у спільному майні за вимогою одного із співвласників.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.08.2011 року по справі 2-1225/11 ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_8 є спадкоємцями 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, який розміщений по вул. Т.Шевченка, 79, смт.Овідіополь Одеської області.

За позивачами зареєстровано право власності на 3/4 частки житлового будинку № 79, який знаходиться по вул. Т.Шевченка в смт.Овідіополь Одеської області, про що, свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Позивачі у справі в якості підстав для припинення права відповідачів на частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок, який розташований за Адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт.Овідіополь, вул. Т.Шевченка, № 79, зазначають, що частки відповідачів є незначними, спільне володіння і користування майном є неможливим, а припинення права власності на частку в майні не завдасть відповідачам істотної шкоди.

Разом з тим, частка відповідачів у спірному майні складає 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд.

Також, позивачами не доведено, що припинення права власності відповідачів на частки у вказаному майні не завдасть їм істотної шкоди.

До того ж, відповідач ОСОБА_6 заперечує проти отримання ним компенсації вартості його часток у спірному майні, а за приписам ч.2 ст. 364 ЦК України, вказана компенсація може бути надана співвласникові лише за його згодою.

Також, позивачами не внесено на депозитний рахунок суду суму компенсації вартості часток у будинку, що належать відповідачам.

Також, суд вважає, що позивачами не доведено, що спільне володіння і користування спірним майном є неможливим, оскільки сторони проживають за різними адресами, спільно володіти та користуватись цим майном навіть не намагались, і як було встановлено в судовому засіданні.

При таких обставинах, вимоги позивачів щодо припинення права власності відповідачів на належні їм частки будинку та визнання позивачами права власності на ці обєкти нерухомого майна в цілому, стягнення з позивачів на користь відповідачів дійсної (ринкової) вартості належних відповідачам часток спірного майна, задоволенню не підлягають.

Так, відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі ст.405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником.

Керуючись ст.ст.12,13,76-82,89,141,258,259,265 ЦПК України, ст.ст.356,358,360,364 ЦК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про припинення права власності на 1/4 частину житлового будинку та стягнення грошової компенсації за 1/4 частину житлового будинку - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд Одеської області, а в разі складання рішення у повному обсязі - з дня складання у повному обсязі.

Суддя: ОСОБА_16