Постанова

Іменем України

22 серпня 2018 року

м. Харків

справа № 619/4164/17

провадження № 22-ц/790/3942/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Піддубного Р.М. (суддя-доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

особа, дії якої оскаржуються, - державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управляння юстиції в Харківській області Овчаренко Юлія Василівна,

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 28 грудня 2017 року, постановлену у складі судді Якименко Л.О. , -

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила визнати бездіяльність державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управляння юстиції в Харківській області (міжрайонний ВДВС по Дергачівському та Золочівському районах ГТУЮ у Харківській області) Овчаренко Ю.В. щодо невиконання рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29 березня 2017 року неправомірною, скасувати постанову державного виконавця від 20 жовтня 2017 року про закінчення виконавчого провадження, зобов'язати державного виконавця виконати вищевказане судове рішення шляхом її фактичного допущення до роботи.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року скаргу ОСОБА_3 залишено без руху, надано п'ять днів для усунення недоліків скарги.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 28 грудня 2017 року скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявникові на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, просила ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги зазначила, що на виконання вимог ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року нею у встановлений цією ухвалою строк було подано клопотання, в якому усунуто зазначені в ній недоліки, а тому відсутні підстави для повернення скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суддя виходив із того, що скаргу на дії державного виконавця було подано ОСОБА_1 без дотримання вимог цивільного процесуального кодексу в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року, в установлений ухвалою суду від 14 грудня 2017 року строк недоліки скарги заявник не усунула, а тому відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 ЦПК України скарга підлягає визнанню неподаною та поверненню.

Проте погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом зазначеної норми особа, яка звертається до суду за захистом своїх прав, свобод чи інтересів, повинна дотриматися встановленого цивільним процесуальним кодексом порядку, в тому числі щодо форми, змісту позовної заяви, скарги, тощо.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України, в редакції, яка була чинною на час звернення до суду зі скаргою, позовна заява подається в письмовій формі та містити: 1) найменування суду до якого подається заява; 2) ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; 3) зміст позовних вимог; 4) ціну позову щодо вимог майнового характеру; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; 6) зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; 7) перелік документів, що додаються до заяви.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 121 ЦПК України в редакції, яка була чинною до 15 грудня 2017 року, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Аналогічні положення містить стаття 185 ЦПК України в редакції, яка набрала чинності 15 грудня 2017 року.

Статтею 383 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ст.72 ЦПК право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням строку, встановлено законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Згідно ч. 1 ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Отже, закінчення встановленого законом строку є підставою для втрати права особи на вчинення процесуальної дії, процесуальним наслідками чого є залишення заяви цієї особи без розгляду.

Як убачається із матеріалів справи, ухвалою судді Дергачівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху, оскільки заявником не вказано причину пропуску строку для звернення до суду, надано п'ять днів для усунення вказаних недоліків.

Вказану ухвалу було отримано ОСОБА_1 21 грудня 2017 року.

Відповідно до статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його порядок (ст. 123 ЦПК України).

Частиною 6 ст. 124 ЦПК України передбачено, що строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідачами засобами зв'язку.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог, викладених в ухвалі суду від 14 грудня 2017 року, 23 грудня 2017 року ОСОБА_1 було направлено поштою на адресу суду клопотання, в якому зазначено причини пропуску строку на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця та міститься прохання вважати строк не пропущеним.

Постановляючи ухвали про залишення скарги ОСОБА_1 без руху, суд першої інстанції вищевказаних положень закону не врахував, не звернув уваги на те, що скарга на дії державного виконавця за формою та змістом відповідала вимогам ст. 119 ЦПК України, у зв'язку з чим були відсутні підстави для залишення її без руху, а надавши заявнику п'ять днів для усунення недоліків суд не врахував положень ч. 6 ст. 124 ЦПК України, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про наявність встановлених законом підстав для визнання скарги неподаною та її повернення.

Оскільки порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвело до постановлення помилкової ухвали, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвала суду від 28 грудня 2017 року - скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 379, 382-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 28 грудня 2017 року скасувати.

Цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управляння юстиції в Харківській області направити для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 серпня 2018 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

А.І. Овсяннікова