ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/541/18
Провадження №2/477/475/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі: головуючого у справі судді Глубоченка С.М.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_7 Катаріни до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_6,

про визначення додаткового строку

для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

27 березня 2018 року позивач ОСОБА_7 Катаріна звернулася до суду із позовом, в якому просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_8, померлої 15 грудня 2016 року, терміном у три місяці з дня набрання законної сили рішення суду.

В обґрунтування позову позивач вказувала, що 15 грудня 2016 року померла її матір ОСОБА_8, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с.Галицинове Вітовського району Миколаївської області по вул. Садовій, 39, яку вона успадкувала після смерті матері ОСОБА_9, а також частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с.Галицинове Вітовського району Миколаївської області по вул. Лісовій, 10, що належала померлій на праві власності. У встановлений законом строк вона не звернулась з заявою про прийняття спадщини, оскільки існувала її домовленість з відповідачем ОСОБА_5 щодо повідомлення про наміри прийняття спадщини відповідачу ОСОБА_3 та нотаріальну контору. Зі слів батька їй стало відомо, що відповідач ОСОБА_3 шляхом введення батька (відповідача ОСОБА_3П.) в оману, змусив останнього передати до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 Оскільки домовленість перестала існувати, вона 30 серпня 2017 року уповноважила ОСОБА_5 вести її справи по оформленню спадщини. Звернувшись в січні 2018 року через представника до Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області, отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через пропуск строку звернення з такою заявою.

Ухвалою суду від 11 травня 2018 року витребувано з Державної прикордонної служби України інформацію про перетин позивачем ОСОБА_7 Катаріною державного кордону України в період з 15 грудня 2016 року по 30 серпня 2017 року.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати 17 жовтня 2018 року, уточнено анкетні дані позивача ОСОБА_7 Катаріни.

11 травня 2018 року від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається про не визнання позову в повному обсязі.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач ОСОБА_3 у відзиві зазначив, що вказані у позовній заяві причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8, спадкоємцем якої він є, не є поважними та обєктивними, оскільки відсутні будь-які причини, що повязані з обєктивними, непереробними, істотними труднощами для спадкоємця, якими тимчасова хвороба дитини не є. Вказав, про безпідставність посилання позивача на існування домовленості з відповідачем ОСОБА_5 щодо повідомлення йому та нотаріальну контору про наміри прийняття спадщини, включення її в коло спадкоємців та введення відповідача ОСОБА_5 в оману щодо відмови від спадщини, оскільки вказані обставини є надуманими.

У судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Крім обставин, викладених у позовній заяві, суду пояснила, що позивач постійно з 14 травня 2013 року проживає у Королівстві Норвегія. Подати заяву про прийняття спадщини в період шестимісячного строку з часу відкриття спадщини позивач не мала можливості через хворобу сина, відстань від її місця проживання до Посольства України у Королівстві Норвегія значна, тому вона не мала можливості залишити малолітню дитину без нагляду для написання заяви про прийняття спадщини. Вказала, що в період перебування на території України в грудні 2016 року позивач не зверталася до органів нотаріату, оскільки була засмучена смертю матері та таке перебування було короткострокове.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3, крім обставин, які зазначені у відзиві на позовну заяву у вступному слові пояснив, що в його сімї існувала домовленість щодо розподілу майна у разі смерті батьків, зокрема, позивачу переходить квартира у м. Миколаєві, а йому житловий будинок у с. Галицинове Вітовського району Миколаївської області. Ще при житті батьків позивач квартиру відчужила та одержала за неї кошти. Вказував, що у звязку з наявним у сімї конфліктом, позивач цим позовом намагається всіляко зашкодити йому.

Представник позивача адвокат ОСОБА_4 підтвердила обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, додатково пояснила, що причини пропуску строку для прийняття спадщини позивачем є неповажними. Перебуваючи на території України позивач мала змогу звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, так само із аналогічною заявою вона мала змогу звернутися і до Посольства України у Королівстві Норвегія, оскільки відстань між Посольством та місцем проживання позивача є незначним, але вона цього не зробила. Хвороба дитини є тимчасовою, приїжджаючи до України позивач залишала дитину у Норвегії, тому не зрозуміло чому вона не могла залишити дитину на 2-3 години для відвідування Посольства. Крім цього, позивач 30 серпня 2017 року свідомо відмовилася від спадщини на користь батька.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, просив позов задовольнити. Суду пояснив, що померла ОСОБА_8 була його дружиною. Він був введений в оману відповідачем ОСОБА_3 та помилково відмовився від спадщини, яка залишилася після смерті дружини. Повністю підтвердив обставини, які викладені в позовній заяві та у вступному слові представника позивача. Вважав, що його діти відповідач ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_7 Катаріна мають рівні права щодо спадщини.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_6 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Вказала, що померла ОСОБА_8 є її рідною сестрою. Підтвердила, що в сімї сторін дійсно існувала домовленість щодо розподілу майна у разі смерті батьків, зокрема, позивачу переходить квартира у м. Миколаєві, а відповідачу ОСОБА_3 житловий будинок у с. Галицинове Вітовського району Миколаївської області. Вважала, що рідну дочку померлої не можна позбавляти спадщини, оскільки її племінниця, позивач по справі, пропустила строк прийняття спадщини з поважних причин. Позивач дійсно приїжджала в Україну у грудні 2016 року, але вона не зверталася до нотаріуса, оскільки морально страждала через смерть матері, а також її перебування на території Миколаївської області було близько 2-3 днів.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши вступні слова представника позивача, відповідачів та представника відповідача ОСОБА_3, третьої особи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

15 грудня 2016 року померла ОСОБА_8, що обєктивно підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП №266287 від 23 серпня 2017 року, виданого Вітовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (а.с.6).

Позивач ОСОБА_7 Катаріна є дочкою померлої ОСОБА_8.

Родинні відносини позивача з померлою ОСОБА_8 як дочки та матері підтверджуються свідоцтвом про народження ОСОБА_10 серії І-ФП №101720 від 04 квітня 2009 року, свідоцтвом про одруження серії І-ФП №081242 від 21 квітня 2004 року, свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ФП №018746 від 16 січня 2007 року та свідоцтвом про шлюб від 21 січня 2009 року, виданого Південною реєстраційною конторою Холменстранд Королівства Норвегія (а.с.10, 11, 12, 13-16).

ОСОБА_7 Катаріна є громадянкою України, постійно проживає з 14 травня 2013 року в Королівстві Норвегія та перебуває на постійному консульському обліку в Посольстві України у Королівстві Норвегія (а.с.145).

Зі змісту спадкової справи №71/2017 до майна померлої 15 грудня 2017 року ОСОБА_8 вбачається наступне.

15 червня 2017 року відповідач ОСОБА_5 звернувся до Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про відмову від спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_8 на користь свого сина ОСОБА_3, а також заявою повідомив, що спадкове майно є особистою власністю спадкодавця (зворотна сторона а.с.64, а.с.65).

Згідно довідки Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 30 травня 2017 року №646 на день відкриття спадщини разом з спадкодавцем були зареєстровані та проживали відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3, а також онука спадкодавця ОСОБА_11 (зворотна сторона а.с.70).

Заявою від 19 січня 2018 року відповідач ОСОБА_5, який діяв в інтересах позивача ОСОБА_7 Катаріни повідомив про наміри позивача приймати спадщину після смерті матері ОСОБА_8 (а.с.85)

Листом від 20 січня 2018 року №75/02-14 Вітовська державна нотаріальна контора Миколаївської області повідомила відповідача ОСОБА_5, який діяв в інтересах позивача ОСОБА_7 Катаріни, про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом через пропуск шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.86).

У відповідності до частини 1 статті 1269 ЦК України, частини 1 статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Позивач, як спадкоємець померлої першої черги, на день відкриття спадщини з спадкодавцем постійно не проживала та не була зареєстрована з нею за однією адресою, що підтверджується дослідженою у судовому засіданні довідкою Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 30 травня 2017 року №646.

Відповідно до частини 1 та частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно розяснень, які містяться вПостанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд вирішує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчинення цих дій.

Звертаючись до суду з позовом, позивач та її представник у судовому засіданні зазначили поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини хворобу дитини позивача, яка перебувала на грудному вигодовуванні та неможливість прибути до Посольства України у Королівстві Норвегія протягом встановленого шестимісячного строку для прийняття спадщини, а також неможливість звернення до органів нотаріату під час перебування в України у грудні 2016 року через незначний час такого перебування.

На думку суду, зазначені обставини не є поважними з огляду на таке.

Позивач ОСОБА_7 Катаріна, відповідно до свідоцтва про народження від 09 лютого 2016 року є матірю малолітнього ОСОБА_7 Матіаса (а.с.20).

З епікризу з лікарні від 30 березня 2017 року вбачається, що дитина ОСОБА_7 Матіас був госпіталізований до педіатричного відділення лікарні з 29 березня 2017 року по 30 березня 2017 року з приводу обструктивного бронхіту. Виписаний в «хорошій формі» (а.с.21-22).

З епікризу відділення швидкої допомоги від 13 травня 2017 року, дитина ОСОБА_7 Матіас був госпіталізований з інфекцією дихальних шляхів 07 травня 2017 року о 09:41 годині та виписаний 07 травня 2017 року о 09:54 годині (а.с.23-24).

Вказані лікарські документи свідчать про короткотривалі захворювання дитини позивача та не підтверджують наявність у дитини стану, який потребує постійного догляду саме матірю.

З пояснень сторін вбачається, що позивач залишила свого малолітнього сина з чоловіком у Норвегії під час її перебування на території України у грудні 2016 року.

Зазначена обставина ставить під сумнів пояснення представника позивача про постійне перебування малолітнього ОСОБА_7 Матіаса на грудному вигодовуванні.

Виходячи з відкритих загальнодоступних джерел в мережі Інтернет Google Maps - Google Карти (режим доступу https://www.google.com.ua/maps) встановлена відстань, яка прокладена через міжнародні автомобільні дороги та територіальні автомобільні дороги з міста Свелвік (місце проживання позивача) до м. Осло (де розташоване Посольство України у Королівстві Норвегія) 65,5 км та 58,5 км.

Тобто, відстань між місцем проживання позивача у Королівстві Норвегія та Посольством України у Королівстві Норвегія є незначною.

Крім цього, суд констатує, що в період перебування на території України з 16 грудня 2016 року (у робочі дні), в тому числі на території Вітовського району Миколаївської області, відповідач мала достатньо часу для звернення із заявою про прийняття спадщини, як до будь-якого нотаріуса, так і до Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, яка в силу Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про нотаріат» виконує, в тому числі, нотаріальні дії по посвідченню справжності підписів заявників та посвідченню довіреностей.

Відповідно до підпункту 3.5. пункту 3 Глави 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мінюсту України від 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрованого в Мінюсті України 22 лютого 2012 року за №282/20595, якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Отже, чинне національне законодавство не вимагає особистої присутності спадкоємців для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки таке прийняття можливе, як через представника, так і шляхом надсилання відповідних заяв поштою.

На переконання суду, протягом часу прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8, померлої 15 грудня 2016 року, тобто з 15 грудня 2016 року по 15 червня 2017 року, позивач мала обєктивну можливість звернутися до Посольства України у Королівстві Норвегія для нотаріального посвідчення справжності її підпису у заяві про прийняття спадщини для подальшого надсилання такої заяви до органів нотаріату України або посвідчення довіреності для представлення її інтересів іншими особами.

При цьому, факт звернення позивача ОСОБА_7 Катаріни 15 вересня 2017 року до Посольства України у Королівстві Норвегія для посвідчення довіреності, якою вона уповноважила свого представника ОСОБА_5 представляти її інтереси в органах нотаріату та судах, а також 30 серпня 2017 року для посвідчення справжності її підпису на заяві про відмову у прийнятті спадщини свідчить про її обізнаність можливості оформлення спадщини через представника (а.с.17, 18).

Суд вважає, що позивач ОСОБА_7 Катаріна не була обмежена в праві надіслати поштою заяву про прийняття спадщини, складену нею без посвідчення справжності її підпису.

Також, позивач вважала поважною причиною пропуску строку існування її домовленості з відповідачем ОСОБА_5 щодо повідомлення про наміри прийняття спадщини відповідачу ОСОБА_3 та нотаріальну контору, та в подальшому її включення до кола спадкоємців.

Суд вважає, що факт введення в оману щодо відмови від спадщини не підтверджений жодними належними та допустимими доказами та розцінює зазначене, як припущення позивача, в той час, як судове рішення не може ґрунтуватися на будь-яких припущеннях.

На думку суду, наведені у позовній заяві та представником позивача у судовому засіданні причини пропуску строку для прийняття спадщини не є поважними, з огляду на приписи частини 3 статті 1272 ЦК України.

Суд не приймає визнання позову відповідачем ОСОБА_5, оскільки позов до відповідача ОСОБА_5 предявлений безпідставно та він не є належним відповідачем.

Як встановлено у судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_8, померлої 15 грудня 2016 року не прийняв, відмовившись від неї на користь відповідача ОСОБА_3

У визначений законодавством строк своїм правом про відкликання заяви про відмову від спадщини не скористався.

Серед іншого, суд відмічає, що станом на день розгляду справи по суті, існує декілька волевиявлень позивача щодо спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_8.

Так, заявою від 30 серпня 2017 року позивач відмовилась від спадщини на користь батька ОСОБА_5, 15 вересня 2017 року уповноважила його вести її справи щодо оформлення спадкових прав на майно, а 27 березня 2018 року звернулася із позовною заявою для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини.

Ураховуючи викладені обставини, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у повному обсязі через його необґрунтованість.

Керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач ОСОБА_7 Катаріна, паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії КР №003513 виданий 19 вересня 2010 року, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, Королівство Норвегія;

відповідач ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, який зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2;

відповідач ОСОБА_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, який зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2;

третя особа ОСОБА_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, яка зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3.

Повний текст рішення складено 13 грудня 2018 року.

СУДДЯ С.М.ГЛУБОЧЕНКО