Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 759/9374/13-ц

провадження № 61-744св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 серпня 2013 року у складі судді Наборозняка М. І. та на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року у складі суддів: Лапчевської О. Ф., Кравець В. А., Кулікової С. В.,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя. Посилаючись на те, що між нею та відповідачем не досягнуто у добровільному порядку згоди про поділ спільного майна, просила суд поділити рухоме та нерухоме майно, що є спільною власністю подружжя.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 серпня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, виділено позивачу та відповідачу рухоме майно на суму 117 000 грн. кожному, визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 (далі - квартира) та визнано за ОСОБА_5 право власності на ? частину зазначеної квартири в порядку поділу майна подружжя з припиненням його права власності на всю квартиру.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до статей 60, 70 СК України набуте сторонами у шлюбі майно підлягає поділу між ними у рівних частинах.

Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю подало апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 серпня 2013 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, і судом першої інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

У грудні 2017 року Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 серпня 2013 року та на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року, в якій просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині поділу квартири є незаконними, необґрунтованими, оскільки ухвалені з неповним з'ясуванням усіх обставин, які мають значення для вирішення справи, судами надана неправильна оцінка доказам у справі. Суди не звернули увагу на те, що квартира була предметом спору в справі про стягнення з ОСОБА_5 коштів за договором позики, а тому, вирішуючи спір про її поділ у цій справі, не врахували борги подружжя за зобов'язаннями про повернення коштів за договором позики, укладеним між ОСОБА_5 та Фірмою «Т.М.М.», що призвело до неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, щокасаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 грудня 2017 року касаційну скаргу Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, а 21 грудня 2017 року дану скаргу передано судді - доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано з Святошинського районного суду м. Києва зазначену справу та зупинено виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 серпня 2013 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

29 січня 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_4 на касаційну скаргу Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 серпня 2013 року та на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року, який мотивований тим, що судові рішення першої та апеляційної інстанцій є законними, обґрунтованими та ухваленими з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги є безпідставними.

Ухвалою Верховного Суду від 26 березня 2018 року дану справу призначено до судового розгляду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Предметом касаційного оскарження є рішення апеляційного суду в частині позовних вимог про поділ квартири. В частині вирішення позовних вимог про поділ рухомого майна рішення апеляційного суду не оскаржується, а тому не переглядається в касаційному порядку.

Суди встановили, що позивач та відповідач з 05 квітня 1983 року перебувають у шлюбі і на день звернення до суду з позовом про поділ майна їх шлюб не розірвано.

За час спільного проживання подружжя за спільні кошти придбало квартиру та інше майно.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними (частина перша статті 70 СК України).

Суд першої інстанції встановивши, що майно набуто за час шлюбу подружжям за спільні кошти, є спільним сумісним майном подружжя, а також, що згоди про поділ спільного майна подружжя сторони не досягли, дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, зокрема, спірної квартири, у рівних частках.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, Фірма «Т.М.М.» посилалася на те, що квартира була предметом спору в справі про стягнення з ОСОБА_5 коштів за договором позики, і суд, вирішуючи спір про поділ майна подружжя, не врахував борги подружжя за зобов'язаннями ОСОБА_5 про повернення коштів за договором позики, укладеного між ним та Фірмою «Т.М.М.»

Суд апеляційної інстанції на підставі наданих сторонами доказів, встановлених обставин справи та виходячи з положень статті 60, частини першої статті 69 СК України погодився з висновком суду першої інстанції про те, що майно, набуте позивачем та відповідачем за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю та підлягає поділу між ними у рівних частках.

З огляду на наведене, висновок судів першої та апеляційної інстанцій узгоджується зі встановленими обставинами справи та відповідає нормам матеріального права.

Доводи касаційної скарги Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю про те, що квартира була предметом спору в справі про стягнення з ОСОБА_5 коштів за договором позики, не заслуговують на увагу, оскільки були предметом розгляду судом апеляційної інстанції, яким надана належна правова оцінка.

Інші доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а лише ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судами з додержанням норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без

змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи те, що ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2017 року зупинено виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 серпня 2013 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року до закінчення касаційного провадження, виконання рішення на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Оскільки оскаржувані судові рішення залишено без змін, а касаційна скарга - без задоволення, судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 серпня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішенняСвятошинського районного суду м. Києва від 16 серпня 2013 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В.І. Крат

В. П. Курило