Справа № 211/2747/18
Провадження № 2/211/1553/18
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

27 серпня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С. В.

при секретарі Польчик Л.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

за відсутності: відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, яка втратила право на користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником домоволодіння № 107 по вул. Південній у м. Кривому Розі на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17.12.2010 року та свідоцтва про право на спадщину від 04.04.2003 року.

У вказаному домоволодінні також зареєстрована її донька ОСОБА_2 (відповідач по справі). У 2008 році відповідач вийшла заміж та виїхала на постійне місце проживання до Швейцарії, наміру повертатися до України не має. На даний час відповідач участі в утриманні житла та сплаті комунальних платежів не приймає, натомість позивач сплачує комунальні послуги по факту реєстрації відповідача.

Тому позивач просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Південна, домоволодіння № 107.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити, в подальшому звернулася до суду з заявою про закінчення розгляду справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином через оголошення на сайті суду https://dv.dp.court.gov.ua/sud0411/gromadyanam/viklik/139.

Допитана в якості свідка ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_1, мешкає на цій вулиці з 2003 року, ОСОБА_2, доньку позивача, не бачила з 2008 року, за місцем реєстрації вона не мешкає, знає зі слів позивача, що остання виїхала до Швейцарії на постійне місце мешкання.

Вислухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину від 17.12.2010 року та свідоцтва про право на спадщину від 04.04.2003 року є власником домоволодіння № 107 по вул. Південна в м. Кривому Розі (а.с. 6, 7 копії витягу, свідоцтва).

На даний час у вищевказаному домоволодінні зареєстровані сторони по справі, а також ОСОБА_4, ОСОБА_4 (а.с. 9 копія довідки).

У матеріалах справи міститься Акт від 11.06.2018 року, складений мешканцями сусідніх домоволодінь по вул. Південній у м. Кривого Рогу, посвідчений головою квартального (вуличного) комітету (а.с. 8), із змісту якого вбачається, що за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Південна, буд. 107, ОСОБА_2 фактично не мешкає з 2008 року.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності зі ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст.71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст.405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР,ст. 405 ЦК України).

Наявність реєстрації ОСОБА_2у домоволодінні за вищевказаною адресою позбавляє можливості позивача здійснювати право власності у повному обсязі.

Судом достовірно встановлено, що відповідач не мешкає у домоволодінні № 107 по вул. Південній у м. Кривому Розі з 2008 року по даний час без поважних причин (тобто понад один рік), доказів стосовно поважних причин не проживання відповідача в даній квартирі у судовому засіданні не добуто; наявність будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачем з приводу порядку користування спірним житлом, тривалості строку збереження права користування ним у судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, тому суд приходить до висновку про необхідність визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме спірним домоволодінням, розташованим за вищевказаною адресою, у зв'язку з відсутністю в ньому без поважних причин понад одного року.

Відповідно до ст. ст. 6, 8 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється за її особистим повідомленням, подання якого є обовязковим у разі зміни місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання у разі неподання особою відповідної заяви здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення її права користування житловим приміщенням.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 16, 319, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 19, 76, 81, 82, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, яка втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровану за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, домоволодіння № 107, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Південна, домоволодіння № 107.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_5