РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року Шевченківський районний суд Харківської області в складі:

гол-чого судді Стеганцова С.М.,

за участю секретаря Реуцької Н.В.,

учасники справи відповідачка ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представник третьої особи приватний нотаріус ОСОБА_4,

розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання права на обовязкову частку у спадщині, третя особа: приватний нотаріус Шевченківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4, -

в с т а н о в и в:

Позивач по справі звернулася до Шевченківського районного суду Харківської області з вказаним позовом, яким просить суд визнати за нею, як за повнолітньою непрацездатною дитиною, право на обовязкову частку у спадщині в розмірі 1/ 4 частини після смерті своєї матері ОСОБА_6, померлої 04 липня 2017 року.

В обґрунтування позову вказує, що 04 липня 2017 року померла її мати ОСОБА_6, після чого вона звернулася з письмовою заявою до приватного нотаріуса ОСОБА_4 з приводу прийняття обовязкової частки у спадщині.

15 січня 2018 року приватним нотаріусом було видано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом за № 14/01-16 від 15.01.2018 року у звязку з тим, що на день смерті спадкодавця ОСОБА_5 не була непрацездатною особою за віком, а спадкодавець належну їй земельну ділянку заповіла у власність іншій доньці ОСОБА_1

Позивач по справі вважає, що її права на обовязкову частку у спадщині було порушено вищезазначеною відмовою нотаріуса, так як на день смерті матері 04.07.2017 року вона знаходилась на пенсії за вислугою років і мала вік 55 років, тому просить визнати за нею право на обовязкову частку у спадщині після смерті матері у розмірі 1/ 4частини.

Представник позивача по справі ОСОБА_2, що діє на підставі Договору про надання правової допомоги (а.с.42) у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог, посилаючись на Рішення Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року (справа № 1-1/2014) у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 ЦК України, яким зазначено, що зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 ЦК України щодо права на обов'язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях ч. 3 ст. 75 СК України, яка відносить до категорії «непрацездатні», інвалідів I, II та III груп, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний».

А саме посилається на ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-ХIV, з наступними змінами,абз. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і ст.1, 2 , 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ.

Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 тисяч 756 гривень.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3, що діє на підставі Договору про надання правової допомоги (а.с.37-39) у судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що ніякого спору між позивачем та відповідачем в даний час не існує, отже позов подано не до тієї особи, що є підставою для відмови в задоволенні позову у повному обсязі, на підтвердження чого було подано відзив на позовну заяву. Відзив на позовну заяву було подано представником відповідача не в строк зазначений судом, але до закінчення підготовчого провадження тому суд вирішує справу з врахуванням поясненнь представника відповідача (а.с.79-81).

В суді представник відповідача зазначила, що позивач претендує на обовязкову частку у спадщині у відповідності до вимог ч. 1 ст. 1241 ЦК України, але в Постанові Пленуму Верховного Суду України у п. 19 « Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено перелік осіб, які мають право на обовязкову частку, що визначений ст. 1241 ЦК України, даний перелік є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує.

Також представник відповідача зазначає, що в ст. 1 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» зазначено, що непрацездатні громадяни це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами,у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у звязку з втратою годувальника. Позивачка народилася 13 серпня 1961 року. Матір позивачки спадкодавця ОСОБА_6 померла 04 липня 2017 року. На день відкриття спадщини (смерті спадкодавці) позивачка не досягла пенсійного віку встановленого статтею 26 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Вихід на пенсію за вислугою років на не свідчить про її непрацездатність і права на обовязкову частку у спадщині не дає, також представник відповідача зазначив, що позивач на день відкриття спадщини працювала.

Третя особа приватний нотаріус Шевченківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 також заперечував проти позовних вимог. Зазначив, що на день смерті спадкоємиця ОСОБА_5 не була непрацездатною особою за віком, а належну земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва спадкодавиця заповіла у власність іншій доньці ОСОБА_1

Суд, вислухавши доводи сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, вивчивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, повязані зі спадкуванням за заповітом.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно фактичних обставин справи позивач ОСОБА_5 за свідоцтвом про народження серії IV-УР № 480628 від 30.10.1961 року - (дошлюбне прізвище «Коваленко») являється рідною донькою ОСОБА_8 та ОСОБА_6 (а.с.27).

Зміна прізвища позивача з «Коваленко» на «Лисенко» підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 4 від 17.01.2018 року (а.с.26).

В подальшому позивач змінила прізвище з «Лисенко» на «Дворнік», що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 0 від 17.01.2018 року (а.с.25).

Позивач є пенсіонером за вислугою років з 06.05.2006 року, отримує пенсію відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на час відкриття спадщини їй виповнилось 55 років.

Згідно довідки № 811/42-11 від 16.01.2018 року, виданої Купянським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Харківської області, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку при управлінні як одержувач пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 06 травня 2006 року (а.с.24, 216).

04 липня 2017 року мати позивача ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 596640 (а.с.110).

Постановою від 15 січня 2018 року приватним нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що на день смерті спадкодавця вона не була непрацездатною особою за віком, а померла ОСОБА_6 належну їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва заповіла у власність іншій доньці ОСОБА_1 (а.с.6).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її у відповідності до вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України.

Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру щодо ОСОБА_6, померлої 04 липня 2017 року, наявна Спадкова справа, заведена 10 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Шевченківського районного нотаріального округу ОСОБА_4 (а.с.56-66).

Відповідно до ст. 1241 ЦК України право на обов'язкову частку в спадщині мають право: малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Представник позивача в суді зазначає, що слідуючи логіці Рішення Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року (справа № 1-1/2014) у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 ЦК України зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 ЦК України щодо права на обов'язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях ч. 3 ст. 75 СК України, яка відносить до категорії «непрацездатні», інвалідів I, II та III груп, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний», які зазначені в статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-ХIV, з наступними змінами,абз. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» ст.1, 2 , 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ.

Натомість за змістом ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - непрацездатні громадяни це - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

В ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» також зазначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення жінками віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років (дві умови).

За повідомленням Шевченківського відділу обслуговування громадян ОСОБА_9 обєднаного управління Пенсійного фонду України ОСОБА_5, перебуває на обліку в управлінні як отримувач пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 06 травня 2006 року (а.с.24, 216).

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Коло субєктів права на обовязкову частку вичерпно визначено статтею 1241 ЦК України і не підлягає розширювальному тлумаченню.

Стосовно окремих вказаних субєктів вимагається наявність у них такої ознаки, як непрацездатність.

Визначення поняття непрацездатної особи міститься в ч.3 ст.75 Сімейного кодексу України та в ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»:

Непрацездатним вважається той з подружжя, який досяг пенсійного віку встановленого законом, а також особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Посилання представника позивача на ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-ХIV за якою позивач відноситься до осіб, які втратили працездатність і досягла встановленого законом пенсійного віку, як особа, яка досягла пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, суперечить з інститутом спадкування, який має цивільно-правову, а не соціально-забезпечувальну природу.

Практика використання норм законодавства про соціальне та пенсійне забезпечення при визначенні поняття і ознак непрацездатності у відносинах спадкування не узгоджується з соціальними функціями держави.

Автоматично застосовувати законодавство про соціальне та пенсійне забезпечення до цивільно-правових відносин немає достатніх підстав.

Для застосування до особи положень ст.1241 ЦК Кодексу щодо права на обовязкову частку у спадщині необхідно керуватися положеннями законів (ч.3 ст.75 Сімейного кодексу України, ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»), які дають визначення поняття непрацездатної особи, та вказують саме на досягнення особою пенсійного віку.

Пунктом 2 ч.1 статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсійний вік для жінок встановлений у 60 років, для жінок які народились з 1 квітня 1961 року по 31.12.1961 рік ( в редакції чинній на момент смерті спадкодавця 04.07.2017 рік).

Соціальне та пенсійне законодавство захищає осіб, які працювали в особливо складних умовах і гарантує їм право на пенсію зі зниженням пенсійного віку, але ця обставина не підтверджує право особи на обов'язкову частку у спадщині.

У разі, якщо особа досягла пенсійного віку, але продовжує трудову діяльність, вона не позбавляється права на обовязкову частку у спадщині.

У осіб, які не досягли встановленого чинним законодавством пенсійного віку, але які мають право на отримання пенсії на пільгових підставах, право на обовязкову частку у спадщині не виникає, а їм лише гарантується право на пенсію зі зниженням пенсійного віку,

Отримання позивачем пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не свідчить про те, що позивач досяг пенсійного віку, тобто про його непрацездатність в розумінні ст.1241 ЦК України, як особи, що має право на обов'язкову частку у спадщині, оскільки на день смерті спадкодавця позивач мала 55 років, а не 60 років, як це передбачено ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і працювала завгоспом в школі (довідка директора школи а.с. 214).

Посилання представника позивача на ст.12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» , а саме на те, що умови призначення пенсій за віком встановлювались цим законом, за яким право на пенсію за віком мають жінки після досягнення 55 років, - не відповідає дійсності, так як положення Закону «Про пенсійне забезпечення» на момент відкриття спадщини діяло лише в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і вислугу років.

Суд також не бере до уваги посилання представника позивача на рішення Конституційного Суду України від 11.02.2014 року у справі № 1-1/2014, де розтлумачено зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 ЦК України щодо права на обовязкову частку у спадщині, оскільки останнє стосується непрацездатних громадян, які визнані інвалідами, у тому числі дітей-інвалідів.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України,

ст.ст. 1216, 1233, 1241 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання права на обовязкову частку у спадщині, третя особа: приватний нотаріус Шевченківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення складено 04 червня 2018 року.

Суддя Шевченківського

районного суду ОСОБА_10