Провадження № 2/263/600/2018
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2018 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Скрипниченко Т.І., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Маріупольської міської ради по Центральному району, про внесенння змін до договору між батьками відносно виконання батьківських прав та визначення місця проживання дитини, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4, про спонукання до виконання умов договору,-

в с т а н о в и в:

У провадженні суду перебуває справа № 263/16205/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Маріупольської міської ради по Центральному району, про внесенння змін до договору між батьками відносно виконання батьківських прав та визначення місця проживання дитини, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4 про спонукання до виконання умов договору.

15.08.2018 року позивачем ОСОБА_2 подано заяву про забезпечення позову, де остання просить призупинити дію п. 1.3 Договору між батьками щодо виконання батьківських прав та визначення місця проживання дитини, укладеного 21 лютого 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 володимирівною до набрання законної сили рішення суду по справі №263/16205/17. Заяву обгрунтовує тим, що фактично між нею та ОСОБА_3 виник спір щодо місця проживання неповнолітньої дитини. Дитина знаходиться у батька, дитину матері не повертає. Відповідач самостійно бажає змінити постійне місце проживання дитини, прикриваючись п. 1.3 оспорюваного Договору, тим самим психологічно травмує дитину та має на меті тільки свої амбітні плани, а не піклування дитиною. Вважає, що відповідач зловживає своїми батьківськими правами та діє всупереч інтересам дитини, здійснює на неї тиск, про що свідчать записи розмов надані відповідачем, тому просить забезпечити позов.

У відповідності до ч.1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч.4 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

На підставі ч. 2 ст. ст. 247 цього Кодексу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи заяви про забезпечення позову, суд прийшов наступного.

Суд встановив, що між сторонами виник спір з приводу виконання батьківських прав та визначення місця проживання дитини, судовий розгляд триває, остаточне рішення у справі не прийнято.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач просить суд забезпечити позов шляхом призупинення дії п. 1.3 Договору між батьками щодо виконання батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 21.02.2015 року, у п.1.3. Договору зазначено, що місцем проживання дитини батьки визначили фактичне місце проживання батька. У разі зміни місця проживання дитини, батько зобовязується попереджувати матір письмово із вказанням точного місця проживання дитини не пізніше одного місяця з моменту зміни місця проживання.

Відповідно до ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасників справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Виходячи із ч.3 ст. 151 ЦПК забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ч.ч. 3, 10 ст. 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до переконання, що відсутні підстави для застосування норм ст. ст. 149, 150 ЦПК України, адже обравши такий спосіб забезпечення позову, суд фактично ухвалить рішення за позовними вимогами без розгляду справи по суті, що є не допустимим.

Крім того, суд враховує, що такий захід забезпечення позову може призвести до порушення прав на даний час також і дитини.

Таким чином, суд приходить висновку, що у заяві про забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-153, 258, 258-261, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд ,-

п о с т а н о в и в :

В задоволенні заяви позивачки ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Суддя: ОСОБА_5