Справа № 569/7057/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар Прокопчук Л.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення аліментів на його утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. щомісячно до закінчення ним навчання.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 червня 2000 року шлюб між його батьками - ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано. Після розірвання шлюбу батько ОСОБА_2 його матеріально не підтримував, він перебував на повному утримання матері ОСОБА_5 На даний час він досяг повноліття та навчається на першому курсі на стаціонарній формі навчання на філологічно-історичному факультеті Академії ім. Яна Длугоша у Ченстохові, надання освітніх послуг здійснюється на платній основі. У звязку з навчанням він позбавлений можливості самостійно здійснювати оплату за навчання та мати будь-які доходи з обєктивних причин. Відповідач матеріальну допомогу у звязку з продовженням навчання добровільно не надає, хоча має можливість її надавати, так як є працездатним, інших утриманців немає.

Відповідач заперечує проти задоволення позову, оскільки після операції в 2010 році він був визнаний інвалідом і на даний час інвалідність продовжена на строк до 01 травня 2020 року. Розмір його пенсії складав 1 412 грн., тобто значно менше прожиткового мінімуму на одну повнолітню особу. За таких обставин надавати матеріальну допомогу на утримання позивача він не має можливості. Окрім того, він не згідний з твердженням позивача, що він його не утримував, так як саме він надавав йому кошти для оплати 1-го курсу навчання в Польщі, і після того, як він не зміг в подальшому оплачувати навчання за станом свого здоровя позивач припинив навчання за кордоном. Також, він постійно надавав йому особисту карту ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» для отримання в банкоматах коштів в м. Києві та м. Костопіль, за місцем його проживання та навчання, для його утримання.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав повністю та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Окрім того вказав, що позивач дійсно на час розгляду справи навчається за контрактом на 2 курсі економічного факультету за спеціальністю «Менеджмент» в Приватному вищому навчальному закладі «Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка ОСОБА_6» та в звязку з цим потребує матеріальної допомоги. Відповідач має можливість сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі, оскільки попри його інвалідність є працездатним. І з огляду на наявні можливості відповідача сплачувати судовий збір в розмірі 10 000 грн. по іншим справам та наймати адвокатів для захисту його інтересів не на безкоштовній основі, він не перебуває у скрутному матеріальному становищі.

Відповідач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 просила відмовити в задоволенні позову, так як відповідач є інвалідом ІІІ групи, отримував пенсію нижче прожиткового мінімуму на повнолітню особу, а на даний час, в зв'язку з переоглядом, виплата пенсії тимчасово припинена. Відповідач сам потребує матеріальної допомоги, оскільки постійно хворіє, що зумовлює необхідність у витрачанні коштів на лікування. Знайти роботу, яка не протипоказана йому за станом здоровя, він не в змозі.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи і наявні у них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, відповідач ОСОБА_2 є батьком позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ГЮ №071585 від 11 березня 1999 року (а.с.5).

На час розгляду справи позивач навчається в Приватному вищому навчальному закладі «Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка ОСОБА_6» на 2 курсі економічного факультету за спеціальністю «Менеджмент», форма навчання денна, навчання платне (за контрактом), стипендії не отримує, термін навчання до 30 червня 2021 року, що підтверджується довідкою Приватного вищого навчального закладу «Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка ОСОБА_6» №17.170 від 21 травня 2018 року та дублікатом квитанції №0.0.828344442.1 про оплату за навчання.

Відповідач у добровільному порядку не надає позивачу матеріальної допомоги на період навчання, протилежного суду не доведено.

Також встановлено, що відповідач є інвалідом ІІІ групи, інших осіб на його утриманні немає. З січня 2017 року по квітень 2017 року він отримував пенсію в розмірі 1 347 грн., а з травня 2017 року по серпень 2017 року включно - в розмірі 1 412 грн., що підтверджується довідкою про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії від 15 березня 2018 року №2244/03.

За правилами частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів (пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»): 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Пред'являючи позов, позивач зазначав, що потребує матеріальної допомоги батька, посилаючись зокрема на витрати, пов'язанні з навчанням.

У відзиві на позов та в судовому засіданні відповідач, посилаючись на незадовільний стан здоров'я, інвалідність та матеріальне становище, вказував на неспроможність утримувати свого сина.

Проте, встановивши, що позивач досягнув повноліття, продовжує навчання на платній основі (за контрактом) та потребує в зв'язку з цим матеріальної допомоги, суд доходить висновку, що відповідач, який є батьком позивача, зобов'язаний надавати сину таку допомогу до завершення навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років та може її надавати, оскільки, хоч і є інвалідом ІІІ групи, однак знаходиться у працездатному віці.

Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача суд враховує позицію позивача, а також враховує стан здоровя відповідача, наявність у нього інвалідності ІІІ групи, потребу у лікуванні та відсутність даних про перебування на утриманні відповідача інших осіб. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі, у розмірі 700 грн. 00 коп., щомісячно, до закінчення позивачем навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років, тому позов підлягає задоволенню частково. При цьому, на підставі частини першої статті 191 та статті 201 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити з дня пред'явлення позову, тобто з 10 травня 2017 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на його утримання, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, за період з 10 травня 2017 року по 09 червня 2017 року.

Стосовно розподілу судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, а саме судового збору, суд враховує, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08 липня 2011 року, позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про стягнення аліментів.

За таких обставин, з відповідача в дохід держави, відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640 грн.

Керуючись ст.ст. 6, 182, 183, 191, 199, 200, 201 СК України, ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 206, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі, у розмірі 700 (сімсот) гривень 00 копійок, щомісячно, починаючи з 10 травня 2017 року і до закінчення ОСОБА_4 навчання, але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, за період з 10 травня 2017 року по 09 червня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд Рівненської області в Апеляційний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач - ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2.

Повне судове рішення складено 07 червня 2018 року.

Суддя О.О. Першко