Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 317/246/14Головуючий у 1-й інстанції Громова І.Б.
Пр. № 22-ц/778/3030/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» (надалі - Банк) на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 08 червня 2018 року за заявою ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення пропущеного строку для їх пред'явлення

у справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення з житлового приміщення

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року Банк звернувся до суду із вищезазначеною заявою, в якій просив видати дублікат виконавчих листів у цій справі та поновити термін для їх пред'явлення до виконання.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 08 червня 2018 року (а.с. 122) у задоволенні заяви Банку у цій справі відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (а.с. 126-138) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимого заяви Банку у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідачів у справі.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується (п. 8 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною скаргою відкрито (а.с. 142), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 144).

Учасниками справи відзив на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі апеляційному суду поданий не був.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання 23 серпня 2018 року повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи з додержанням вимог ЦПК України (а.с. 146, 150-152) всі учасники цієї справи не з'явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Навпаки, встановлено, що Банк, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали апеляційному суду заяви (а.с. 153-156), в яких просили розглядати дану справу апеляційним судом за їх відсутністю та відсутністю їх представників.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

За змістом ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Встановлено, що апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 23 липня 2018 року (ухвала апеляційного суду а.с. 142).

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх учасників цієї справи і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив заяви Банку, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи.

В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у разі неявки в судове засіданні всіх учасників справи…, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 1 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вищезазначеної заяви Банку у повному обсязі, керувався ч. 1 п. 17 п.п.17.4 Розділу ХІІІ Перехідних положень, ст. 260 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, та виходив із необґрунтованості цієї заяви Банку та відсутності правових підстав для задоволення останньої у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції - такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.

Так, судом першої інстанції було правильно, що заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 08.04.2014 року (а.с. 79-85) позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» у цій справі були задоволені у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Банку шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 17.08.2007 року, реєстровий № 2567, а саме на нерухоме майно: житловий будинок НОМЕР_1, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору дарування від 30.03.2004 року, реєстраційний номер 999, загальною площею 52,7 кв. м, житловою площею 34,5 кв.м з метою погашення заборгованості за кредитним договором № 2246 від 17.08.2007 року, розмір якої становить 47875,03 грн., із них: заборгованість за кредитом - 30767,77 грн., заборгованість за відсотками - 7191,41 грн., пеня за прострочення відсотків - 1312,43 грн., пеня за прострочення кредиту - 5615,12 грн., заборгованість 3 % річних від простроченої суми відсотків по кредиту - 418,32 грн., заборгованість 3 % річних від простроченої суми кредиту - 2121,09 грн., сума індексації простроченого боргу з урахуванням індексу інфляції - 448,89 грн., шляхом його реалізації на прилюдних торгах за початковою ціною його реалізації на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Виселено всіх мешканців, а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з будинку АДРЕСА_1 зі зняттям усіх з реєстраційного обліку в Управлінні Державної Міграційної служби Запорізької області.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку судовий збір у розмірі 478,75 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Зазначене заочне рішення суду першої інстанції набрало законної сили.

Належні допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

На заяву Банку (вх. № від 05.05.2014 року та від 12.05.2014 року а.с. 90-95) судом першої інстанції Банку були надіслані виконавчі листи у цій справі (а.с. 96).

Виконавчі листи були отримані Банком 19.05.2014 року (поштове повідомлення а.с. 97).

У травні 2018 року Банк звернувся до суду першої інстанції у цій справі із заявою (а.с. 104-119), в якій просив:

- видати дублікати виконавчих листів № 317/246/13-ц на виконання вищезазначеного заочного рішення суду у цій справі,

- поновити термін для пред'явлення до виконання вищезазначених виконавчих листів.

В обґрунтування своєї заяви Банк посилався на те, що вищезазначені виконавчі листи були пред'явлені Банком до Запорізького районного відділу ДВС ЗМУЮ (надалі перейменовано у Запорізький районний відділ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області).

06.11.2017 року на адресу вказаної ДВС банком були надіслані 4 (чотири) запити про хід виконавчих проваджень відносно вищезазначених боржників (а.с. 111-114).

Згідно із 4-ма листами начальника Запорізького районного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області від 11.11.2017 року (а.с. 115-118) згідно перевірки в реєстрі АСВП було встановлено, що виконавчі листи № 317/246/13-ц, видані Запорізьким районним судом Запорізької області 24.06.2014 року, не виявлено, однак підтвердити, чи надходили виконавчі документи до відділу немає можливості, оскільки журнал загальної вхідної кореспонденції знищено, у відділі вказані виконавчі документи не перебувають.

При цьому, суд першої інстанції правильно звернув увагу у цій справі на номер вищезазначених виконавчих листів № 317/246/13-ц, який не відповідає номеру цієї справи №317/246/14-ц.

Однак, що саме вказаний номер мали виконавчі листи, дублікати яких Банк просив видати у цій справі суд першої інстанції, підтверджується наданими копіями 8 (восьми) вказаних виконавчих листів, які були надані Банком у цій справі апеляційному суду до його вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі (а.с. 131-138) та які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України, як докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги Банку.

Відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства України, під час розгляду заяви про видачу дублікату виконавчого документа суд зобов'язаний з'ясувати, чи є воно чинним та не було скасовано, чи виконано рішення повністю або частково, чи не призведе видача дубліката виконавчого документа до отримання стягувачем неналежного; також суд має встановити, за яких обставин та ким втрачено виконавчий документ. Якщо виконавчий документ був втрачений при пересилці, до подання про видачу дублікату втраченого виконавчого документу повинно бути додано довідки органів зв'язку або державного виконавця.

Крім того, в силу вимог п. 17.4 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

При вищевикладених обставинах суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Банк не надав суду жодних належних, допустимих доказів того, що виконавчі документи були втрачені саме при пересилці їх поштою, до заяви не додані довідки органів зв'язку або державного виконавця про втрату виконавчих листів.

Так, дійсно в силу вимог ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Проте, суд першої інстанції правильно вважав, що Банк не довів суду першої інстанції поважних причин для поновлення останнім строку для пред'явлення до виконання вищезазначених виконавчих документів по боржникам у цій справі.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні вищезазначеної заяви Банку у цій справі у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги Банку не спростовують фактичних обставин цієї справи, правильно встановлених судом першої інстанції на час постановлення оскаржуємої ухвали у цій справі, та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, є безпідставними, не ґрунтуються на процесуальному законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними і пов'язані з дійсними істотними труднощами для вчинення дій.

Відповідно до положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, згідно з якою кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов'язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного строку.

Право на вчинення дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Зазначені в заяві Банком причини пропуску процесуального строку на отримання дублікатів виконавчих листів у цій справі не свідчать про наявність об'єктивних перешкод для звернення останнього з заявою у цій справі до суду у передбачений законом строк, до закінчення строку, встановленого для пред'явлення цих виконавчих документів до виконання.

А відповідно, суд першої інстанції правильно зазначав, що в силу вимог п. 17.4 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у цій справі судом першої інстанції не може бути виданий дублікат виконавчого документу, по якому вже на момент звернення закінчився строк, встановлений для його пред'явлення до виконання.

Так, Банком у цій справі не було надано належних, допустимих доказів (супроводжувальні листи Банку до виконавчих листів, відповідні заяви Банку про прийняття цих виконавчих листів до примусового виконання на адресу будь-якої виконавчої служби із відміткою виконавчої служби про їх отримання чи із відповідними повідомленнями останньої про їх отримання поштою тощо), що вищезазначені виконавчі листи після їх отримання Банком у травні 2014 року взагалі надсилались останнім для примусового виконання будь-якій державній виконавчі службі, у тому числі Запорізькому районному відділу ДВС ЗМУЮ (надалі перейменовано у Запорізький районний відділ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області), та зокрема у встановлений для цього законом строк для примусового виконання, що могло б свідчити у тому числі також про будь-яке переривання останнього взагалі.

Безпідставними при вищевикладених обставинах є посилання Банку в його апеляційній скарзі у цій справі на те, що суд першої інстанції не перевірив журнали вхідної кореспонденції Запорізького районного відділу ДВС ЗМУЮ (надалі перейменовано у Запорізький районний відділ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області), у тому числі ті, які були знищені на підставі Інструкції за збігом 3-річного з строку їх зберігання, за відсутності у цій справі належних допустимих доказів Банку про те, що вищезазначені виконавчі листи Банком останньому взагалі надсилались.

Тим біль, що реєстрація надходження на примусове виконання всіх виконавчих листів будь-яким відділом державної виконавчої служби здійснювалась в Єдиному реєстрі виконавчих проваджень, функціювання якого введено ще наказом Міністерства юстиції України "Про затвердження Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень" від 20.05.2003 N 43/5, з 2017 року нова назва - Автоматизована система виконавчих проваджень (скорочено - АСВП).

Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень - це комп'ютерна база даних, яка створена за допомогою автоматизованої системи і відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення та надання відомостей про виконавчі дії. Держателем Єдиного реєстру є Державна виконавча служба України, яка забезпечує його ведення. Адміністратором Єдиного реєстру є державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, яке має прямий доступ до комп'ютерної бази даних і відповідає за її створення, впровадження, матеріально-технічне та технологічне забезпечення, збереження і захист даних, що містяться в Єдиному реєстрі. До Єдиного реєстру обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій. Унесення відомостей до Єдиного реєстру здійснюється державним виконавцем або уповноваженою посадовою особою органу ДВС.

Якщо б Банк дійсно надавав на примусове виконання вищезазначені виконавчі листи, то інформація про останні та рух відповідних виконавчих проваджень за останніми, якщо б вони дійсно відкривались, обов'язково була б наявна у вказаному Реєстрі.

Однак, остання у вказаному Реєстрі відсутня (інформація виконавчої служби а.с. 111-118).

Цим додатково спростовуються доводи Банку про те, що ним вищезазначені виконавчі документи надсилались будь-якій виконавчій службі на примусове виконання взагалі.

Не можна втратити при пересильці те, чого не надсилали. Доводи Банку у цій частині ґрунтуються виключно на припущеннях.

Належні допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Також додатковим підтвердженням того, що оригінали вищезазначених виконавчих листів досі можуть знаходитись у Банку є той факт, що Банком було надано копії останніх до апеляційної скарги у цій справі.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у видачі дублікатів виконавчих листів у цій справі, оскільки дублікат виконавчого листа видається у разі втрати оригіналу виконавчого листа на підставі доказів, що підтверджують його втрату.

Однак, належні допустимі докази втрати Банком вищезазначених оригіналів виконавчих листів у цій справі відсутні та Банком апеляційному суду не надані.

Хоча апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв у цій справі повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги Банку.

Лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання по суті, можуть бути підставою для скасування або зміни оскаржуємої ухвали у цій справі.

Проте, встановлено, що у цій справі відсутні такі порушення норм процесуального права судом першої інстанції при постановленні оскаржуємої ухвали у цій справі відсутні.

Будь-які описки в оскаржуємій ухвалі суду першої інстанції у цій справі, зокрема в ПІБ боржника за виконавчими листами тощо, не можуть бути підставою для скасування правильної по суті ухвали суду першої інстанції у цій справі апеляційним судом за результатами розгляду вищезазначеної апеляційної скарги Банку, а можуть бути виправлені у подальшому за ініціативою суду чи за заявою учасників справи судом першої інстанції в порядку ст. 269 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку, як особи, яка подала апеляційну скаргу у цій справі, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з додержанням вимог ЦПК України.

Встановлено, що оскаржуємою ухвалою суд першої інстанції не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі або ж її зміни.

Крім того, у разі відмови Банку у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору у розмірі 1762,00 грн. (а.с. 125), сплаченого ним при подачі вищезазначеної скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 12, 141, 367-368, 371-372, 374-375, 381-384, 433, п. п. 8, 17.4 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 08 червня 2018 року цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови у цій справі апеляційним судом складений 28.08.2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.