Постанова

Іменем України

24 травня 2018 року

м. Київ

справа № 314/4026/13

провадження № 61-14255 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

учасники справи:

позивач - Токмацька місцева прокуратура Запорізької області

відповідачі - Вільнянська районна державна адміністрація Запорізької області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - на постанову Апеляційного

суду Запорізької області від 01 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Воробйової І. А.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року виконуючий обов'язки Запорізького міжрайонного екологічного прокурора, правонаступником якого є прокурор Вільнянського району Запорізької області, звернувся до суду в інтересах держави до Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області,

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним розпорядження та повернення земельної ділянки у власність держави.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що розпорядженням голови Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області від 17 січня 2011 року № 31 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для подальшої передачі у власність ОСОБА_4 на території Петро-Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. Цим же розпорядженням земельну ділянку з кадастровим № НОМЕР_1 площею 1,1000 га передано у власність ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства.

26 червня 2011 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, який зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00404. На підставі договору дарування від 05 липня 2011 року ОСОБА_4 відчужила зазначену земельну ділянку ОСОБА_5, який за договором купівлі-продажу від 29 серпня 2013 року продав її ОСОБА_6

Проведеною Запорізькою міжрайонною екологічною прокуратурою перевіркою установлено, що спірна земельна ділянка розташована у прибережній захисній смузі річки Дніпро, тобто відноситься до земель водного фонду, її передача ОСОБА_4 здійснена всупереч вимогам статей 20, 59, 60, 84 Земельного кодексу України та статей 88, 89 Водного Кодексу України, що є підставою для визнання розпорядження голови Вільнянської райдержадміністрації Запорізької області недійсним.

Ураховуючи, що передана у власність ОСОБА_4 земельна ділянка вибула з володіння держави, як власника, незаконно та поза її волею, внаслідок прийняття державним органом незаконного рішення, вона підлягає витребуванню у власність держави.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22 січня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2014 року касаційну скаргу Дніпровської екологічної прокуратури відхилено, рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 22 січня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 жовтня 2014 року справу за заявою заступника Генерального прокурора України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2014 року допущено до провадження Верховного Суду України.

Постановою Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року заяву заступника Генерального прокурора України задоволено, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 15 травня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року касаційну скаргу Дніпровської екологічної прокуратури задоволено частково, рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 22 січня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 січня

2016 року у задоволені позову відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову у вигляді арешту земельної ділянки.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 січня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог.

Визнано недійсним розпорядження голови Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області від 17 січня 2011 року № 31 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_4», яким ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку з кадастровим

№ НОМЕР_1 площею 1,1000 га.

Витребувано у ОСОБА_6 у власність держави земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 площею 1,1000 га.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилено, рішення Апеляційного суду Запорізької області від 21 липня

2016 року залишено без змін.

У листопаді 2017 року ОСОБА_6 звернулась до апеляційного суду з заявою про перегляд рішення апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року за нововиявленими обставинами.

Заяву мотивувала тим, що 26 жовтня 2017 року їй стали відомі обставини, які є істотними для вищезазначеної справи і впливають на правильність прийнятого судами рішення. Вони існували під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, але не були їй відомі. Зокрема, із відповіді голови Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області від 23 жовтня 2017 року стало відомо, що генеральний план села Улянівка Вільнянського району Запорізької області розроблено у 1982 році, і на даний час він не відповідає існуючій містобудівній ситуації. План зонування території або детальний план території села Улянівка Вільнянського району Запорізької області не розроблялися.

Крім того, листом від 24 жовтня 2017 року сільський голова Петро-Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області повідомив її, що генеральний план села Улянівка Вільнянського району Запорізької області відсутній, але в наявності є проект встановлення меж населених пунктів Петро-Михайлівської сільської ради народних депутатів Вільнянського району Запорізької області від 1993 року. До відповіді надана викопіровка села Улянівка, з якої неможливо встановити дійсних меж села, оскільки відсутні будь-які координати, орієнтири або назви вулиць.

Після ознайомлення її адвоката з генеральним планом 1982 року, стало відомо, що візуально територія, яку займає земельна ділянка за кадастровим

№ НОМЕР_1, позначена на плані як частина села. Водночас, вона не є спеціалістом із землеустрою, а тому остаточну відповідь на питання щодо розташування цієї ділянки може дати виключно судова земельно-технічна експертиза.

Виявлені обставини є юридичними фактами, що мають істотне значення для справи, оскільки рішення суду в частині встановлення факту знаходження земельної ділянки за межами населеного пункту грунтується лише на повідомленнях Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області, а не на проекті землеустрою щодо встановлення меж села Улянівка Вільнянського району Запорізької області та не на генеральному плані цього населеного пункту. Вони входять до предмета доказування, та можуть мати вирішальний вплив при вирішенні справи по суті.

Посилаючись на наведене, просила переглянути рішення Апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року за нововиявленими обставинами, скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відхилити апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області, залишивши в силі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 січня 2016 року.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 01 лютого 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_6 про перегляд рішення апеляційного суду від 21 липня 2016 року за нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції виходив з того, що наведені заявником обставини не є нововиявленими в розумінні пункту 1 частини 2 статті 367 ЦПК України 2004 року, що була чинною на момент звернення з відповідною заявою, оскільки є новими доказами, що грунтуються на припущенні.

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у березні 2018 року, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального, просить скасувати постанову апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що ухвалюючи рішення про задоволення позову прокурора, яке заявник просила переглянути за нововиявленими обставинами, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до інформації наданої Державною інспекцією сільського господарства в Запорізькій області від 15 січня 2013 року та від 05 березня 2013 року, спірна земельна ділянка, знаходиться на відстані 10 метрів від затоки річки Дніпро у 100 метровій прибережній захисній смузі та розташована за межами населеного пункту - села Ульянівка, що спростовує висновок суду першої інстанції про те, що спірна земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_4 з урахуванням діючого на той час проекту землеустрою щодо розмірів та меж водоохоронної зони і прибережної смуги вздовж річки Дніпро.

Заявнику лише у жовтні 2017 року стало відомо, що територія, яку займає земельна ділянка за кадастровим № НОМЕР_1 позначена на генеральному плані села Улянівка Вільнянського району Запорізької області, 1982 року, як частина цього села. Оскільки встановити місцезнаходження земельної ділянки, що межує з населеним пунктом, в межах або поза межами цього населеного пункту можливо лише за допомогою аналізу проекту землеустрою, вважав помилковими висновки суду апеляційної інстанції, зроблені на підставі листів Державної інспекції сільського господарства у Запорізькій області, без огляду генерального плану цього населеного пункту.

Ураховуючи, що ані суд, ані заявник не є спеціалістами у сфері землевпорядкування та геодезії, питання фактичного розташування земельної ділянки можливо було вирішити виключно у спосіб проведення відповідної експертизи, у призначенні якої суд безпідставно відмовив, чим позбавив заявника можливості довести свої вимоги.

Посилаючись на наведене, представник заявника просив задовольнити касаційну скаргу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з дотриманням вимог процесуального права, доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду, не спростовують.

Відповідно до статті 361 ЦПК України 2004 року, рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених у пунктах 1 та 2 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами, є: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; встановлена Конституційним судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду не виконане.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Обставини, що обгрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишилися невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Процесуальні недоліки розгляду справи, зокрема неповне встановлення фактичних обставин справи не вважаються нововиявленими обставинами. Такі обставини можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Заявник, як на нововиявлені обставини, посилається на позначення спірної земельної ділянки як частини села Уляновка Вільнянського району Запорізької області на генеральному плані цього села від 1982 року, тобто на обставини які існували на час розгляду справи, і могли бути відомими йому за належного виконання ним чи його представником процесуальних прав, зокрема у спосіб звернення до суду з клопотанням про направлення запиту щодо наявності або відсутності генерального плану населеного пункту. Зазначений процесуальний недолік щодо неповного з'ясування обставин справи не може вважатися нововиявленою обставиною. До того ж, як правильно вказав суд апеляційної інстанції, зазначені заявником обставини грунтуються на припущенні для доведеності яких необхідне призначення у справі судової земельно-технічної експертизи, а тому вони не можуть вважатися нововиявленою обставиною, що має істотне значення для справи, і може вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для перегляду рішення Апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року за нововиявленими обставинами. Доводи касаційної скарги таких висновків суду не спростовують, а зводяться до їх переоцінки.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Запорізької області від 01 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В.О. Кузнєцов

А.С. Олійник