Провадження № 2/359/40/2018
Справа № 359/659/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,

при секретарі - Степаненко А.О., Долі М.А., Шляхетко Ю.В..,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, терті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Вороньківська сільська рада Бориспільського району Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, ОСОБА_4, про визнання спільною сумісною власністю сторін та проділ майна в натурі -

В С Т А Н О В И В:

26.01.2016 ОСОБА_1 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просила:

- визнати земельну ділянку, площею 0,2500 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_6, кадастровий номер: НОМЕР_6, та розташований на ній об'єкт незавершеного будівництва, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) та ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2);

- поділити в натурі у рівних частках земельну ділянку, площею 0,2500 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_6, кадастровий номер: НОМЕР_6, та розташований на ній об'єкт незавершеного будівництва між ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) та ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2), відповідно до варіантів, запропонованих судовою будівельно-технічною експертизою, а в разі неможливості поділу вказаного майна стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію у розмірі вартості частки останнього у цьому майні (т.1 а.с.2-7).

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з травня 2007 року по квітень 2015 року. Зокрема зазначила, що відповідач з травня 2007 року проживав у квартирі позивача, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, сплачував комунальні послуги за цю квартиру. Сторони разом відпочивали, відзначали свята, подорожували. Відповідач користувався автомобілями позивача та займався їх ремонтом. Починаючі з 25.11.2007р. неодноразово разом виїжджали за кордон на відпочинок, а також з 2012 по 2015 роки брали участь у програмі штучного запліднення у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Клініка репродуктивної медицини Надія». Позивач зазначала, що протягом усього часу проживання однією сім'єю вона отримувала високу заробітну платню, яку спрямовувала на потреби сім'ї, натомість доходи відповідача протягом усього часу спільного проживання були незначними. Позивач стверджувала, що на початку проживання однією сім'єю вони вирішили побудувати будинок за містом для подальшого проживання у ньому. 03.10.2007р. вони за 23712,00 грн. придбали житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_6, з метою набуття прав на земельну ділянку, на якій розташований будинок. Право власності на будинок було оформлено на відповідача, у зв'язку із чим він значиться покупцем в договорі купівлі - продажу будинку. Проте, позивач стверджує, що будинок є спільною сумісною власністю, оскільки набутий сторонами під час проживання однією сім'єю.

Також зазначено, що рішенням Вороньківської сільської ради №366-25-V від 30.11.2007р. відповідачу для обслуговування будинку передано у власність земельну ділянку, площею 0,2500 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_6, та 10.05.2007 року виданий державний акт про право власності на земельну ділянку.

Посилаючись на вимоги ст.74 Сімейного кодексу України, а також вимоги ч.1 ст.377 ЦК України та ч.4 ст.120 ЗК України, позивач стверджувала, що, оскільки будинок, розміщений на земельній ділянці, належав сторонам на праві спільної сумісної власності, вказана ділянка є також спільною сумісною власністю сторін.

Також зазначено, що наприкінці 2007 року сторони почали будувати на земельний ділянці новий житловий будинок, у зв'язку із чим будинок, придбаний Сторонами, був знесений, та з 2008 року по 2014 рік на земельній ділянці сторонами збудоване нове нерухоме майно - житловий будинок, площею 150,6 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, який не введений в експлуатацію та не здійснено державної реєстрації права власності на нього. Позивач стверджує, що оскільки будівництвом займався відповідач як чоловік, тому усі документи, що стосуються будівництва, оформлені на останнього, проте будівництво здійснювалося не тільки за рахунок коштів сторін, як сім'ї, але і за рахунок коштів батьків позивача, які переводили ці кошти відповідачу. Зокрема зазначила, що 27.04.2011р. батько позивача, ОСОБА_7, перевів відповідачу 10000,00 грн., 12.07.2011р. мати позивача, ОСОБА_8, перевела відповідачу 20000,00 грн. Після закінчення будівництва сторони проживали в новому будинку та приймали у ньому гостей.

З урахуванням цих обставин, позивач стверджувала, що новий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці, є спільною сумісною власністю сторін, оскільки побудований під час проживання сторін однією сім'єю. Також зазначила, що у квітні 2015 року сторони розійшлися та навіть дійшли згоди щодо поділу деякого спільно нажитого майна, що розпискою від 12.09.2015р., відповідач підтвердив, що отримав від позивача майно, яке було спільно нажито, що складалося з п'ятнадцяти речей, проте, новий будинок та земельну ділянку відповідач відмовився як ділити, так і виплачувати позивачу за них компенсацію, пославшись на те, що це його особиста власність.

15.02.2016 було відкрито провадження у даній цивільній справі (т.1 а.с.49) та винесено ухвалу про забезпечення позову за заявою представника позивача ОСОБА_2, накладено арешт на нерухоме майно: земельну ділянку, площею 0,2500 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_6, що належить на праві власності ОСОБА_6 (РНОКПП : НОМЕР_2) (т.1 а.с.8,50-51).

10.03.2018 було проведено попереднє судове засідання, розглянуто та задоволено заяву представника ОСОБА_2 про виклик свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, а також клопотання про витребування доказів у Товариства з обмеженою відповідальністю «Крілінка репродуктивної медицини «Надія», у Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області та у Державної прикордонної служби України (т.1 а.с.62,63,67,68,70-71, 76-77), а також розглянуто та задоволено заяву представника позивача ОСОБА_2 про призначення судової будівельно-технічної експертизи (т.1 а.с.69,74-75).

27.07.2016 судом було розглянуто та задоволено заяву представника позивача ОСОБА_2 про призначення судової почеркознавчої експертизи (т.1 а.с.186, 189-190).

27.07.2016 було зупинено провадження у даній справі на час проведення експертиз (т.1 а.с.189-190).

07.10.2016 провадження у справі було відновлено у зв'язку з надходженням заяви представника позивача ОСОБА_15 про забезпечення доказів за клопотанням судового експерта про надання інструментальної (теодолітної) зйомки земельної ділянки (т.1 а.с.217).

12.10.2016 судом було розглянуто та задоволено заяву представника позивача ОСОБА_2 від 05.10.2016 про забезпечення доказів та клопотання від 05.10.2016 про витребування доказів, а саме: зобов'язано відповідача ОСОБА_6 допустити ОСОБА_1 та/або її представника із залученими спеціалістами для проведення інструментальної (теодолітної) зйомки земельної ділянки та проведення технічної інвентаризації об'єкту незавершеного будівництва, витребувано з Управління Держгеокадастру в Бориспільському районі належним чином завірену копію Державного акту на право власності на земельну ділянку (т.1 а.с.205-206, 220, 226-229).

12.10.2016 провадження у справі було зупинено на час проведення експертиз (т.1 а.с.227-229).

16.01.2017 було відновлено провадження у справі у зв'язку з надходженням заяви представника позивача ОСОБА_15 про роз'яснення ухвали суду від 12.10.2016 (т.2 а.с.18).

01.02.2017 було розглянуто та залишено без задоволення заяву представника позивача ОСОБА_2 про роз'яснення ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12.10.2016 (т.2 а.с.9,27-28).

01.02.2017 було зупинено провадження у даній справі на час проведення експертиз (т.2 а.с.29).

03.11.2017 провадження у справі було відновлено у зв'язку з надходженням висновку експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи (т.2 а.с.87).

01.08.2018 представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 ОСОБА_5 разом із заявою про проведення судового засідання без участі представника була подана позовна заява до відповідача ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_1, про визнання права на частку у спільному майні подружжя, з позовною вимогою: визнати за нею- ОСОБА_4, право власності на ? частину будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі самочинного будівництва закінченого будівництвом житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_2 (т.2 а.с.156).

09.08.2018 суд ухвалив: відмовити у прийнятті позовної заяви третьої особи ОСОБА_4 та повернути позовну заяву третій особі у зв'язку з тим, що відповідно до вимог ч.1 ст.52 ЦПК України подача третьою особою із самостійними вимогами позову після початку судового розгляду не допускається.

09.08.2018 представником позивача ОСОБА_2 подано заяву про визнання факту, а саме: у зв'язку з ухиленням відповідача від участі в експертизі визнати факт, що на земельній ділянці площею 0,2500 га, за адресою: АДРЕСА_2, збудований житловий будинок з надвірними спорудами, будівництво якого здійснювалось з 2008 року по 2014 рік, та який готовий до експлуатації (т.2 а.с.157).

В судовому засіданні позивач та її представник позивача ОСОБА_2 повністю підтримали заявлені позовні вимоги та викладені в позовній заяві обставини. Представник позивача просив задовольнити позовні вимоги, а також задовольнити заяву про визнання факту будівництва спірного будинку в зазначений в заяві період, коли сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, та визнати спірне нерухоме майно спільною сумісної власністю сторін. Від вимоги щодо поділу спільно нажитого нерухомого майна він не відмовляється, хоча призначена судова будівельно-технічна експертиза не була проведена та варіанти поділу не визначені, та залишає її вирішення на розсуд суду.

Представник відповідача ОСОБА_3 під час судового розгляду проти позову та викладених в позовній заяві обставин заперечував, посилаючись на те, що факт проживання сторін однією сім'єю не доведений, відповідних вимог щодо встановлення такого факту позивачем не заявлено, відсутні докази, які б підтверджували, що сторони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, придбали будинок та здійснили будівництво за рахунок спільних коштів та спільної праці. Також пояснив, що ОСОБА_6 придбав старий будинок та жовтні 2007 року його зніс після чого приватизував земельну ділянку, будинок будував за власні кошти, а ОСОБА_1 ніякого відношення до будівництва не має. Він може пояснити, що ОСОБА_6 жив в м.Києві на орендованій квартирі, а пізніше в с.Воронькові в недобудованому будинку. В м.Броварах ОСОБА_6 бував, але не проживав з ОСОБА_1 однією сім'єю, мав іншу жінку, з якою реально проживав. ОСОБА_6 жив з ОСОБА_1 останні три роки 2012-2014 роки та в цей час проходили програму, щоб народити спільну дитину.

Письмових заперечень, відзиву відповідачем та його представником подано не було.

Відповідно до заяви від 09.08.2018 року представник відповідача просив проводити судове засідання у відсутність сторони відповідача (т.2 а.с.155).

Представники залучених судом до участі у справі в якості третіх осіб Вороньківська сільська рада Бориспільського району та Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області в призначені судові засідання жодного разу не з'явились, направили клопотання, про розгляд справи без участі їх представників.

Відповідно до листа сільського голови Вороньківської сільської ради від 09.07.2018 №215/572 (т.2 а.с.153) виконком сільської ради ніяких заперечень не має, просить розглянути цивільну справу без участі представника сільської ради за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до направлених до суду письмових пояснень представника за довіреністю третьої особи Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області (т.1 а.с.152-154) зазначено, що 11.06.2013 на адресу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області на об'єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_2, подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт (вх. №7/10-Л-1106/113), зареєстроване Інспекцією 13.06.2013 за №КС 14, у якому зазначено, що замовником будівництва є ОСОБА_6 (паспорт НОМЕР_14, виданий Корольовським РВ УМВС України в Житомирській області). Також звертають увагу суду, що при розгляді справ даної категорії слід встановлювати не тільки обставини за фактом спільного проживання сторін у справі, але і ту обставину, що спірне майно було придбано сторонами в результаті спільної праці.

Залучена до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4, а також її представник в призначене судове засідання 09.08.2018 не з'явились, від представника ОСОБА_5 надійшла заява про проведення удового засідання без її участі та без участі ОСОБА_4 з проханням вирішити питання про прийняття поданої нею позовної заяви про визнання права на частку у спільному майні подружжя (т.2 а.с.156). Письмових пояснень третьої особи по суті позову надано не було.

Відповідно до заяви про залучення особи в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача від 14.12.2017 (т.2 а.с.138) ОСОБА_4 зазначила, що даним спором порушуються її права та інтереси, як особи, яка, виходячи із фактичних обставин, проживала з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період 2007-2009 роки, набувала спільне майно.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи та надані документи, суд вважає, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів..

За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, зокрема ст.82 ЦПК України.

За змістом ч.5 та 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Як визнано сторонами, на ОСОБА_1 на ОСОБА_6 в зазначений в позовній заяві період з травня 2007 по квітень 2008 року не перебували у зареєстрованому шлюбі.

З долученої до матеріалів справи ухвали Апеляційного суду м.Києва від 08 вересня 2016 року за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_4 ОСОБА_16 на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 11 липня 2016 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_4, заінтересована особа ОСОБА_6, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу (т.2 а.с.115-119), судом встановлено, що 30 грудня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб.

Копія Свідоцтва про шлюб між ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_7 від 30 грудня 2015 року, виданого Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, була долучена третьою особою ОСОБА_4 до її позовної заяви про визнання права на частку у спільному майні подружжя від 01.08.2018 року (у прийнятті якою було відмовлено ухвалою суду від 09.08.2018 (т.2 а.с.156,158).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Діюче законодавство - ч.2, 4 ст.3 Сімейного кодексу України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки; сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до вимог ч.2 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд враховує, що хоча позивачем не була заявлена вимога щодо встановлення факту проживання однією сім'єю, проте позивач зазначила про цю обставину, як підставу заявленого позову, посилаючись на вимоги ст.74 Сімейного кодексу України.

За змістом ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Відповідно до роз'яснень викладених в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст.74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

За змістом положень статті 74 СК України та, враховуючи принцип змагальності, у разі пред'явлення позову про визнання майна спільною сумісною власністю чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, позивач повинен довести початок і кінець такого проживання, а також набуття в цей період спірного майна. Обставини проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, існування між ними відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, а також набуття ними спільного майна у цей період має бути підтверджено належними і допустимими доказами.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Слід також врахувати, що застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Враховуючи вищенаведені вимоги чинного законодавства, слід дійти висновку, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею необхідно вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують: 1) час придбання; 2) джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Таким чином, суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання цих осіб, а й ті обставини, що спірне майно було придбане ними внаслідок спільної праці.

Дослідивши та оцінивши в сукупності надані суду докази, проаналізувавши чинне цивільне та сімейне законодавство, суд прийшов до висновку, що позивачем не надано достатніх належних і допустимих доказів, що спірне майно було набуто сторонами під час спільного проживання однією сім'єю чоловіка і жінки, які не перебувають у шлюбі між собою, та за рахунок спільних коштів та/ або спільної праці.

Так в судовому засіданні встановлено наступне.

Свідок ОСОБА_9 показала, що проживає в одному з позивачем багатоквартирному будинку в АДРЕСА_1, поруч з квартирою позивача. З позивачем та відповідачем познайомилась у червні 2007 року, коли вони переїхали до сусідньої квартири та до 2014 року бачила обох 1-2 рази на тиждень, в тому числі відповідача, який сідав зранку в машину та їхав на роботу. Вважала, що вони чоловік та дружина, бачила їх разом на зборах, а також чоловічий одяг та взуття відповідача у спільному коридорі. Зі слів ОСОБА_1 знала, що вони живуть у приватному будинку, а через півроку знову побачила ОСОБА_1 саму, яка повідомила, що в неї неприємності із чоловіком.

Свідок ОСОБА_10 показала, що ОСОБА_1 її племінниця. Із ОСОБА_6 свідок познайомилась у 2007 році, коли вони в серпні 2007 року приїхали до неї на ювілей, святкування 50-річчя. ОСОБА_25 представила відповідача як цивільного чоловіка. Через три роки вони разом приїжджали до неї на день народження, також разом приїжджали в гості до матері ОСОБА_25, разом їздили відпочивати. Зі слів ОСОБА_1 знала, що вони з відповідачем будують будинок, після цього планують завести дітей.

Свідок ОСОБА_11 показав, що познайомився з ОСОБА_6 у 2007 році, коли приїздив в м.Київ на курси та жив у сестри ОСОБА_1 на квартирі з 10 травня по 8 червня 2007 року, яку вона орендувала в м.Києві. Він бачив, що ОСОБА_6 приходив до ОСОБА_1 в орендовану квартиру, а також два пакети з речами останнього. В листопаді 2008 чи 2009 року він приїжджав до сестри в гості в м.Бровари, де вона жила разом з ОСОБА_6. Заїжджав на ділянку, де вони будували будинок, бачив фундамент та стіни. Сторони приїжджали до нього в гості до м.Житомир не один раз, оскільки ОСОБА_1 його кума, були на дні народження в його матері. Мати ОСОБА_6 приїздила до нього лікуватися в діагностичному центрі.

На підтвердження відрядження до м.Києва на курси удосконалення в Національну медичну академію післядипломної освіти ім. П.Л. Шупика (МАПО) в період з 10 травня по 8 червня 2007 року свідок надав копію наказу Управління охорони здоров'я Житомирської обласної державної адміністрації від 03.05.2007 №630-О та копію посвідчення про проходження підвищення кваліфікації до диплому №21691579 від 08 червня 2007 року (т.1 а.с.135,136).

Свідок ОСОБА_12 показав, що знає ОСОБА_6 з 2004-2005 року, ОСОБА_1 - з 2007 року. Йому відомо, що ОСОБА_6 розлучився у 2007 році, певний час жив сам у м.Борисполі, де винаймав частину будинку. Весною або літом 2007 року ОСОБА_6 познайомив його з ОСОБА_1, яка на той час жила в м.Києві. Він допомагав ОСОБА_6, який на службовому автомобілі перевозив речи ОСОБА_1 в квартиру в м.Бровари, де він потім часто бував, залишався на декілька днів, бачив ОСОБА_1 та ОСОБА_6 разом, з їх слів знав, що вони разом. 05.06.2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 були в нього на весіллі, фото з якого позивачем долучено до позовної заяви, запрошував їх як пару, і вони подарили йому спільний подарунок. Також разом у 2010 році їздили відпочивати на Канівське водосховище. Як йому відомо зі слів сторін квартира в м.Бровари була придбана ОСОБА_1 в кредит, а ОСОБА_6 придбав земельну ділянку в с.Вороньків. Він був на цій земельній ділянці вперше у 2007-2008 року, але чи був на той момент закладений фундамент будинку, не пам'ятає. Йому відомо, що на земельній ділянці побудовано будинок і гаражне приміщення на декілька виїздів двох будинків. Йому відомо, що ОСОБА_6, на будівництво будинку брав гроші в борг у директорів, де працює, та що для будівництва винаймали працівників, але хто розраховувався з будівельниками, йому не відомо. Він з дружиною був у вже побудованому будинку, де на той час жили ОСОБА_1 та ОСОБА_6. В будинку була вмебльована кухня, ванна, туалет. Вони з дружиною спали на матрацах. Також бачив обладнану сауну. Свідок також показав, що приблизно у 2014 році були придбані два автомобілі «Сіат» та «Тойота», ким та за які кошти, йому не відомо. Знав від сторін, що у ОСОБА_1 був більший дохід. Також йому відомо, що восени 2015 року у ОСОБА_6 з'явилась інша жінка.

Свідок ОСОБА_14 повідомила, що є подругою ОСОБА_1, з якою працювала у «Великій кишені». У вересні 2011 році вона познайомилась з ОСОБА_6, коли знову почала працювати з ОСОБА_1 в одній компанії. Зі слів ОСОБА_1 раніше знала, що вони зустрічаються, будують будинок. ОСОБА_1 підвозила її до роботи, і ОСОБА_6 завжди був за кермом. Вважала, що дружить із сім'єю. Знала, що живуть в квартирі, яку ОСОБА_1 купила в кредит. За чиї кошти була придбана земельна ділянка та будувався будинок, їй не відомо. Був випадок, коли вона зі сторонами їздила в магазин «Епіцентр», де вони купляли будівельні матеріали. Коли був побудований гостьовий будинок, була в ньому, бачила в будинку дві дитячі кімнати рожевого та блакитного кольору, зі слів ОСОБА_1 та ОСОБА_6 знала, що вони планують мати спільних дітей. Разом з ними відпочивала, де була свідком, як ОСОБА_6 платив за себе та за ОСОБА_1 у готелі та на гірському підйомнику.

Свідок ОСОБА_13 показав, що познайомився з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у 2007 році, співпрацювали у Amway. Йому було відомо, що вони проживають в м.Броварах. З 2012, після того як він з дружиною переїхали в м.Бровари, стали разом святкувати свята, покупки разом робили, їздили в Крим на 8 березня. Був на спірній земельній ділянці, коли ділянка не була забудована. ОСОБА_1 показувала йому проект дизайну будинку. У 2013 році був в гостях на дні народження ОСОБА_1, і на той момент вони жили у збудованому гостьовому будинку.

На долучених до позовної заяви фотознімках, які надавались свідкам для огляду, допитані в судовому засіданні свідки впізнали ОСОБА_1 та ОСОБА_6; на фото №12 свідок ОСОБА_10 впізнала мати ОСОБА_27, коли остання приїздила до м.Житомира лікуватися в діагностичному центрі; на фото №№5-6 свідок ОСОБА_12 впізнав себе, ОСОБА_6 та ОСОБА_1, а на фото №9 - своє весілля, яке відбулось 05.06.2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на ньому (т.1 а.с.18-25).

Крім показань допитаних в судовому засіданні свідків, з досліджених письмових доказів встановлено наступне.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 19 квітня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_28, реєстровий №4202, ОСОБА_1 («Покупець») придбала у власність квартиру АДРЕСА_1. За змістом вказаного договору продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 404000 гривень, які отримані продавцем від покупця до підписання цього договору (п.2.1 Договору). Покупець у своїй заяві, що є невід'ємною частиною цього Договору та зберігається в справах приватного нотаріуса, стверджує, що квартира купується нею не перебуваючи у шлюбі та не перебуваючи у фактичних шлюбних стосунках, шлюбних контрактів та договорів вона ні з ким не укладала (п.4.4 Договору) (т.1 а.с.10-12).

Суд звертає увагу, що згідно з показаннями свідків ОСОБА_12 ОСОБА_14 квартира була придбана ОСОБА_1 в кредит, проте будь-яких належних і допустимих доказів на спростування цих показань запрошених представником позивача свідків, позивачем та її представником надано не було.

Суд також звертає увагу, що за вищевказаним договором квартира була придбана позивачем ОСОБА_1 19 квітня 2007 року, за її нотаріально посвідченою заявою, не перебуваючи у шлюбі та не перебуваючи у фактичних шлюбних стосунках, а за змістом позовної заяви, з травня 2007 року вони почали проживати з ОСОБА_6 на орендованій квартирі в м.Києві.

Згідно з висновком експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 27.09.2017 №6096/6097/17-32 підпис від імені ОСОБА_1 у рядку «Підпис платника» у квитанції КП «Броваритеплоенегомережа» виконаний рукописним способом, без попередньої технічної підготовки та технічних засобів. Рукописні записи у квитанції КП «Броваритеплоенергомережа» на 01.02.2009, квитанції ВАТ «КИЇВОБЛГАЗ» від 22.03.2008 виконані ОСОБА_6. Підпис від імені ОСОБА_1 у рядку «Підпис платника» у квитанції КП «Броваритеплоенергомережа» на 01.02.2009 виконаний не ОСОБА_1. Даний підпис виконаний ОСОБА_6 (т.2 а.с.78-84).

Обидві зазначені квитанції підтверджують оплату комунальних послуг від імені платника ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.13, т.2 а.с.82).

Відповідно до копії Договору від 18.02.08, укладеного на бланку ТОВ «ЕМВЕЙ Україна», номер Amway 1841497, він заповнений від імені заявника ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, та 2-го заявника ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, з проханням надати статус Привілейованого учасника Amwey, в якому адреса заявника зазначена: АДРЕСА_1 (т.1а.с.14).

В наданих позивачем копіях постанови в справі про адміністративне правопорушення серія АІ №318095 від 11.07.2010, постанови в справі про адміністративне правопорушення серія ВК1 №104462 від 19.03.2013 та в протоколі про адміністративне правопорушення серія АБ2 №231999 від 19.05.2013, адреса особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, зазначена АДРЕСА_5.

Як стверджує позивач, та як підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 та НОМЕР_9 позивачу на праві власності належать автомобіль TOYOTA COROLLA, легковий седан-В, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, дата державної реєстрації 23.05.2013, та автомобіль SEAT ALTEA XL, універсал-В легковий, 2013 року випуску, дата державної реєстрації 18.12.2013, реєстраційний номер НОМЕР_4 (т.1 а.с.28,29).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10, виданого 07.12.2013 строком дії до 31.12.2015, воно видано на належний позивачу вищевказаний автомобіль TOYOTA COROLLA, легковий седан-В, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рам) НОМЕР_11, ОСОБА_6, адреса: АДРЕСА_2, з відміткою - не є власником та особливою відміткою: для участі в міжнародному русі, дійсне до 31.12.2015 (т.1 а.с.30,31).

На досліджених в судовому засіданні копії наряд-замовлення №КСР0011347 від 25.12.2013 на виконання робіт ФОП ОСОБА_23 на заміну автосигналізації автомобіль SEAT ALTEA XL, 1.6 TDI 50МКП, номерний знак НОМЕР_4, пробіг 16, замовник ОСОБА_1, а також Акті виконаних робіт №ТСС0000806 від 29.11.2014 на ремонтні роботи автомобіля SEAT ALTEA XL, 1.6 TDI 50МКП, номерний знак НОМЕР_4, пробіг 29950, замовник ОСОБА_1, підпис від імені замовника, як стверджує позивач виконаний ОСОБА_6 (т.1 а.с.32,33).

Суд звертає увагу, що обидва автомобілі 2013 року випуску були набуті у власність позивачем ОСОБА_1 у 2013 році, тобто в період, коли, як стверджує позивачем, вони проживали з ОСОБА_6 однією сім'єю. Проте, зі змісту позовної заяви, позивач стверджує, що автомобілі є її особистою приватною власністю, а відповідач лише користувався ними та займався ремонтом.

З досліджених в судовому засіданні довідок про доходи ОСОБА_1 вбачається наступне:

-її нарахована заробітна плата за період роботи в ТОВ «реал,-Гіпермаркет Україна» з січня 2012 по грудень 2012 включно становить 398199 грн. 16 коп., з якої утримано НДФЛ - 63778 грн. 63 коп., утримано ЄСВ - 8064 грн.34 коп. (т.1 а.с.35);

-її виплачена заробітна плата за період роботи в ТОВ «реал,-Гіпермаркет Україна» з жовтня 2012 по березень 2013 включно становить 134055 грн. 19коп. (т.1 а.с.34);

-її виплачена заробітна плата за період роботи в ТОВ «реал,-Гіпермаркет Україна» з жовтня 2012 по березень 2013 включно становить 134055 грн. 19коп. (т.1 а.с.34).

Крім того, з досліджених відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_6 встановлено, що доходи позивача в період з травня 2007 року по березень 2013 року включно значно перевищували доходи відповідача (т.1 а.с.60, 87-88, ).

Згідно з інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Прикордонної служби України, наданої на запит суду в листах від 18.01.2016 №64/П-73 та від 21.03.2015 №0.64-5212/0/15-16 (т.1 а.с.57-58, 119-120) встановлено позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_6 разом перетинали державний кордон України:

-16.01.2012, виїзд з України, в пункті пропуску Шегіні транспортним засобом реєстраційний номер якого НОМЕР_12;

-25.01.2012, в'їзд в Україну, в пункті пропуску Косино транспортним засобом реєстраційний номер якого НОМЕР_12;

-14.06.2012, виїзд з України, в пункті пропуску Платонове транспортним засобом реєстраційний номер якого НОМЕР_12;

-25.06.2012, в'їзд в Україну, в пункті пропуску Платонове транспортним засобом реєстраційний номер якого НОМЕР_12;

-24.01.2013, виїзд з України, в пункті пропуску Шегіні транспортним засобом реєстраційний номер якого НОМЕР_12;

-04.02.2013, в'їзд в Україну, в пункті пропуску Ягодин транспортним засобом реєстраційний номер якого НОМЕР_12;

-29.10.2014, виїзд з України, в пункті пропуску Бориспіль-D, рейс 517 «Київ-Тбілісі»

-02.11.2014, в'їзд в Україну, в пункті пропуску в пункті пропуску Бориспіль-D, рейс 518 «Тбілісі-Київ»;

-30.11.2014, виїзд з України, в пункті пропуску Нові Яриловичі транспортним засобом реєстраційний номер якого НОМЕР_4;

-05.12.2014, в'їзд в Україну, в пункті пропуску Нові Яриловичі транспортним засобом реєстраційний номер якого НОМЕР_4, що, як встановлено судом відповідає належному позивачу на праві власності автомобілю SEAT ALTEA XL, універсал-В легковий, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 (т.1 а.с.29).

Крім того, з вищезазначеної інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Прикордонної служби України, викладеної в листі від 21.03.2015 №0.64-5212/0/15-16 (т.1 а.с.119-120) вбачається, що відповідач ОСОБА_6 перетинав державний кордон України на належному позивачу транспортному засобі автомобілі НОМЕР_5:

-10.12.2013, виїзд з України, в пункті пропуску Кучурган;

-11.12.2013, в'їзд в Україну, в пункті пропуску Платонове;

-14.04.2014, виїзд з України, в пункті пропуску Нові Яриловичи;

-17.04.2014, в'їзд в Україну, в пункті пропуску Нові Яриловичи;

-17.08.2014, виїзд з України, в пункті пропуску Краківець;

-21.08.2014, в'їзд в Україну, в пункті пропуску Шегині;

-03.03.2015, виїзд з України, в пункті пропуску Платонове;

-08.03.2015, в'їзд в Україну, в пункті пропуску Порубне.

Згідно з відповіддю Товариства з обмеженою відповідальністю «Клініка репродуктивної медицини Надія» від 15.03.2016 №81/3 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з 2012 по 2015 роки разом проходили лікування в Клініці «Надія» як пацієнти та брали участь у програмі штучного запліднення. Згідно медичної карти вперше пацієнти звернулись до Клініки «Надія» - 05.06.2012 року, останній візит ОСОБА_31 відбувся - 26.03.2015 року, а ОСОБА_6 - 28.03.2015 року (т.1 а.с.89). А згідно з долученої до відповіді заявою ОСОБА_6 від 28.03.2015 на ім'я генерального директора клініки «Надія», відповідач просив не проводити програму переносу розмноження ембріонів клієнтці ОСОБА_1 без його письмової згоди (т.1 а.с.114).

Згідно з наданими позивачем копіями квитанцій ПАТ «ВіЕйБі Банк» №1048660 від 2 квітня 2011 року та №472054 від 12 липня 2011 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на картковий рахунок на ім'я ОСОБА_6 було перераховано 10000 грн. та 20000 грн. відповідно (т.1 а.с.41).

Відповідно до розписки, складеної на російській мові від імені ОСОБА_6, датованої 12.09.2015, факт складання якої відповідачем та його представником не заперечується (т.1 а.с.42), вказаною розпискою відповідач підтверджує, що отримав від ОСОБА_1 майно, яке було спільно набуте, а саме: диван-ліжко, «рубленный» стіл +2 лави +2 табурета; стільці для саду 5 штук; етажерка дерев'яна; варильна ел. Поверхня; ел.обігрівач; газонокосарка; бензокоса; ел.дриль; шуруповерт; пральна машина; телевізор «Філіпс»; холодильник «Тошиба», водяний насос , планшет.

Також, судом встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку від 03 жовтня 2007 року, реєстровий №1290, ОСОБА_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, купив житловий будинок №15 з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 (т.1 а.с.36-37). Договір зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 17 жовтня 2007 року та у Великоолександрівської сільської ради 21.11.2007року.

Рішенням Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 30 листопада 2007 року №366-25-V, передано ОСОБА_6 земельну ділянку у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га в АДРЕСА_2 (т.1 а.с.38).

Згідно з довідкою адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області зареєстроване місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 23.01.2008 року значиться: АДРЕСА_2.

На підставі вищевказаного рішення ОСОБА_6 12.07.2010 року виданий Державний акт НОМЕР_13 на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га кадастровий номер НОМЕР_6 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, адреса земельної ділянки: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.39-40). Державний акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 83.

Вищезазначені договір купівлі-продажу житлового будинку від 03 жовтня 2007 року, реєстровий №1290, а також рішення Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 30 листопада 2007 року №366-25-V про передачу ОСОБА_6 у власність спірної земельної ділянки, та Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_13, позивачем не оспорюються.

Як вбачається з долученого до пояснень Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, третьої особи у справі, Повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 11.06.2013 вхідний №7/10-Л-1106/113, воно подано ОСОБА_6, місце проживання: АДРЕСА_2, відповідач повідомив про початок виконання будівельних робіт - будівництво житлового будинку та господарських будівель, споруд, будівельна адресе: АДРЕСА_2, вид будівництва - нове будівництво на підставі будівельного паспорта №302, виданого відділом містобудування та архітектури Бориспільської райдержадміністрації 27.06.2008 року (т.1 а.с.156-157).

На долучених до позовної зави фотознімках №№17,18 будинку та гаражного приміщення на неогородженій земельній ділянці, які, як зазначено свідками ОСОБА_12, ОСОБА_14, та ОСОБА_13, були побудовані на спірній земельній ділянці в с.Вороньків Бориспільського району, є також зображення належного позивачу на праві власності автомобіля марки «SEAT» білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 (т.1 а.с.26).

Крім того, окремому долученому до позовної заяви фотознімку №20 наявне зображення дерев'яного будинку з мансардним поверхом (т.1 а.с.27).

Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що придбаний відповідачем на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку від 03 жовтня 2007 року, реєстровий №1290, житловий будинок №15 з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2, а також побудований на приватизованій відповідачем спірній земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_6 за вказаною адресою незавершений будівництвом будинок з надвірними будівлями, були придбані (побудовані) за рахунок коштів позивача ОСОБА_1 та за їх спільні з ОСОБА_6 кошти, суду надано не було та не зазначено джерел їх здобуття.

Як було зазначено вище, ухвалою суду від 10.03.2018 у даній справі за заявою представника позивача ОСОБА_2 було призначено судову будівельно-технічну експертизу (т.1 а.с. 74-75).

На вирішення експертів були постановлені питання:

- Яка вартість земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 кадастровий номер НОМЕР_6, та розташованого на ній об'єкту незавершеного будівництва на момент проведення експертизи?

- У якій період часу здійснювалося будівництво об'єкту незавершеного будівництва, розташованого на земельній ділянці площею 0,2500 га за адресою: АДРЕСА_2

- Яка ступінь готовності до експлуатації об'єкту незавершеного будівництва, розташованого на земельній ділянці площею 0,2500 га за адресою: АДРЕСА_2

- Які варіанти поділу в натурі в рівних частках (по ? частині кожному) земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 кадастровий номер НОМЕР_6, та розташованого на ній об'єкту незавершеного будівництва?

- Яка сума компенсації підлягає сплаті у випадку неможливості поділу в натурі в рівних частках земельної ділянки, площею 0,2500 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 кадастровий номер НОМЕР_6, та розташованого на ній об'єкту незавершеного будівництва?

Цією ж ухвалою суд зобов'язав сторони: ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_6,- надати можливість експертам оглянути зазначені в ухвалі земельну ділянку та розташований на ній об'єкт незавершеного будівництва.

Згідно з повідомленням про неможливість надання висновку судової будівельно-технічної експертизи від 21.09.2017 №12497/16-43 судові експерти Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_33 та ОСОБА_34 повідомили про неможливість надання висновку судової будівельно-технічної експертизи, у звзязку з тим, що клопотання експертів щодо проведення натурного обстеження не задоволене (доступу до обєктів дослідження по АДРЕСА_2 не забезпечено) (т.2 а.с.74-75).

Представник позивача ОСОБА_2 в заяві від 09 серпня 2018 року, посилаючись на вимоги ст.109 ЦПК України у зв'язку з ухиленням відповідача від участі в експертизі просив визнати факт, що на земельній ділянці площею 0,2500га за адресою: АДРЕСА_2, збудований житловий будинок з надвірними спорудами, будівництво якого здійснювалось з 2008 року по 2014 рік., та який готовий до експлуатації (т.2 а.с.157).

Відповідно до вимог ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Водночас, доказів того, що новостворене нерухоме майно: будинок та надвірні споруди, - не є самочинним, а саме, що воно збудовано у відповідності до будівельних норм та правил, а також з дотриманням проекту, суду надано не було.

Даючи оцінку усім дослідженим вищенаведеним доказами та встановленим в ході судового розгляду фактичним обставинам, слід дійти висновку, що позивачем не було надано належних та допустимих документально підтверджених доказів спільного проживання з ОСОБА_6 на час придбання (створення) спірного майна, того, що вони були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство, та, що майно придбане за їх спільні сумісні кошти або створене спільною працею. Встановлення в порядку ст.109 ЦПК України факту, що будівництво житлового будинку з надвірними спорудами здійснювалось з 2008 року по 2014 рік та, що він готовий до експлуатації, не спростовує вищезазначених висновків суду.

Так, фотографії, на яких зображені сторони, а також їх рідні та знайомі, зроблені в період 2007-2015 років, свідчать про знайомство сторін, про спільне коло знайомих і проведення разом вільного часу, але не може доводити факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету та інше.

Суд приходить до висновку, що показання допитаних в судовому засіданні свідків також не можуть бути визнані достатніми і допустимим доказами на підтвердження того, що придбаний ОСОБА_6 у 2007 році житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_2, а також збудований (новостворений) будинок з надвірними будівлями, спорудами, були придбані (створені) сторонами внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків та за рахунок спільних коштів.

Сам лише факт проживання відповідача ОСОБА_6, який з 23.01.2008 року був зареєстрований за адресою місцезнаходження придбаного ним житлового будинку АДРЕСА_2, в квартирі позивача ОСОБА_1, яка, як встановлено в судовому засіданні, зареєстрована та проживає в належній їй на праві власності квартирі АДРЕСА_1, а також підтверджений свідками факт проживання сторін в новоствореному недобудованому жилому будинку по АДРЕСА_3, їх спільні виїзди за кордон, не доводять того факту, що в період придбання (створення) спірного нерухомого майна вони мали взаємні права та обов'язки, спільний бюджет вели спільне господарство.

Не є такими належними і достатніми доказами, які б доводили факт ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, дві заповнені (підписані) ОСОБА_6 від імені власника квартири ОСОБА_1 квитанції про сплату комунальних послуг, оригінали яких зберігаються у позивача, та не можуть доводити, що платежі за цими квитанціями здійснювались відповідачем та за рахунок власних коштів, або за рахунок спільних коштів з ОСОБА_1

Щодо укладеного сторонами вищезазначеного договору з ТОВ «ЕМВЕЙ Україна» від 18.02.2008 (т.1 а.с.14), то позивачем не обґрунтовано та не доведено, як виконувався договір та що внаслідок його реалізації були отримані кошти, які були витрачені на створення (придбання) спільного спірного майна.

Суд також зауважує, що позивачем не обґрунтовано та не доведено мету (цільове призначення), з якою були перераховані на картковий рахунок відповідача кошти на підставі вищевказаних квитанцій ПАТ «ВіЕйБі Банк» №1048660 від 2 квітня 2011 року та №472054 від 12 липня 2011 року (т.1 а.с.41), а також не доведено їх подальше використання відповідачем на будівництво спірного нерухомого майна.

Суд, оцінюючи досліджені докази, також зазначає, що сам лише факт звернень сторін до клініки репродуктивної медицини 05.06.2012, 28.12.2013, 15.06.2014 та в березні 2015 року, що вбачається з консультативного висновку лікаря ОСОБА_35 (т.1 а.с.117) не може буте підтвердженням того, що між сторонами виникли та існували у вказаний період взаємні права та обов'язки, притаманні подружжю.

Щодо розписки відповідача ОСОБА_6 від 12.09.2015 про отримання від ОСОБА_1 спільно набутого майна (т.1 а.с.42), факт складання якої який ним самим та його представником не оспорюється, суд з урахуванням пояснень представника відповідача, який визнав, що ОСОБА_6 жив з ОСОБА_1 у 2012-2014 роках, приходить до висновку, що наявність такого спільно набутого майна не є належним і достатнім доказом того, що спірне нерухоме майно було набуто сторонами під час спільного проживання однією сім'єю та за їх спільні кошти або створено за рахунок спільної праці сторін.

З урахування викладеного, суд дійшов до висновку, що підстави для визнання спірного нерухомого майна спільною сумісною власністю, визначені ст.ст.60,74 Сімейного кодексу та ст.377 ЦК України, відсутні, в зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає.

В зв'язку з цим, в силу вимог ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,12,13,81,82,89,141,223,258,259,263-265,266,273,394,315,319 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні ОСОБА_1 до ОСОБА_6, терті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Вороньківська сільська рада Бориспільського району Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, ОСОБА_4, про визнання спільною сумісною власністю сторін та проділ майна в натурі, а саме: у визнанні земельної ділянки, площею 0,2500 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 кадастровий номер НОМЕР_6 та розташованого на ній об'єкту незавершеного будівництва спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_6, а також їх поділу в натурі в рівних частках, - відмовити повністю.

Повний текст судового рішення виготовлений 23.08.2018 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Апеляційному суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів,який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В.Муранова-Лесів