Справа: 164/1591/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2018 року. ОСОБА_1.

Маневицький районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Токарської І.С.,

при секретарі Матвійчук Н.В., Панасюк Ю.В.,

з участю:

позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Маневичі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про скасування дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом, який мотивував тим, що він працює відповідно до розпорядження №910-2 від 1 квітня 2013 року у КЗ «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катстроф» на посаді фельдшера з медицини невідкладних станів Маневицького відділення екстреної медичної допомоги (смт. Колки). Наказом головного лікаря КЗ «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» №12 від 23 травня 2017 року «Про накладення дисциплінарного стягнення» він був притягнутий до дисциплінарного стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни, однак вказаний наказ вважає незаконним і таким, що винесений з особистих мотивів головним лікарем, оскільки не вчиняв жодних дисциплінарних проступків, не порушував трудової дисципліни та належним чином виконував трудові обов»язки. Зокрема, його було безпідставно звинувачено у перебуванні 20 квітня 2018 року на робочому місці в стані алкогольного сп»яніння та здійснення того ж дня прогулу, а тому просив суд скасувати наказ відповідача 312 від 23 травня 2017 року «Про накладення дисциплінарного стягнення» про оголошення ОСОБА_2 догани; довести до відома працівників КЗ «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про скасування наказу шляхом вивішення (оприлюднення) на дошці оголошень; стягнути з відповідача на користь позивача 5 000 гривень моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю із наведених у ньому підстав та просили задовольнити.

Представник відповідача, кожен зокрема, позов заперечили повністю, вважають його необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов»язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Таким чином, трудовою дисципліною передбачено додержання працівниками норм, закріплених КЗпП України, правил внутрішнього трудового розпорядку, статутів, положень, посадових інструкцій, за порушення якої до працівника можливо застосування положень ст. 147 КЗпП України.

Згідно ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обовязків, що проявилися в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст. 149 КЗпП України).

Судом установлено, що наказом №12 головного лікаря КЗ «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 23 травня 2017 року за порушення трудової дисципліни до фельдшера з медицини невідкладних станів Маневицького відділення екстреної медичної допомоги (пункт ОСОБА_6) ОСОБА_2 було застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани (а.с.167 168).

Згідно вищевказаного наказу ОСОБА_2 порушив трудову дисципліну, оскільки 20 квітня 2017 року перебував у стані алкогольного сп»яніння та був відсутній на роботі без поважних причин з 15:30 до 20:00 години, тобто більше трьох годин.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11, кожен зокрема, дали суду пояснення про те, що 20 квітня 2017 року о 9 годині 45 хвилин заступник головного лікаря з медичної роботи ОСОБА_7 повідомила головного фельдшера закладу ОСОБА_8 про те, що надійшов анонімний телефонний дзвінок, яким повідомлено, що фельдшер з медицини невідкладних станів Маневицького відділення екстреної медичної допомоги (пункт ОСОБА_6) ОСОБА_2 знаходиться на робочому місці під час чергування в нетверезому стані. За вказівкою головного лікаря закладу ОСОБА_12 головний фельдшер ОСОБА_8 та завідувач Ківерцівського відділення екстреної медичної допомоги ОСОБА_9 виїхали в смт. Колки. Туди ж прибула лікарська бригада Маневицького відділення екстреної медичної допомоги разом із старшим фельдшером ОСОБА_4 По приїзду на пункт екстреної медичної допомоги ОСОБА_6 лікарем з медицини невідкладних станів Маневицького відділення екстреної медичної допомоги ОСОБА_6, старшим фельдшером ОСОБА_4 та фельдшером з медицини невідкладних станів (відповідальною особою) ОСОБА_13 було проведено медичний огляд та зроблено пробу на вміст алкоголю фельдшера ОСОБА_2 За результати обстеження був складений акт, відповідно до якого у ОСОБА_2 було встановлено високий артеріальний тиск, запах алкоголю з ротової порожнини, тремор кінцівок, а показники алкотестера становили 0, 36 проміле алкоголю в крові. У зв»язку з цим позивача о 10 годині 41 хвилині було тимчасово відсторонено від виконання обов»язків, на період освідування на стан алкогольного сп»яніння, а для чергування був викликаний фельдшер з медицини невідкладних станів ОСОБА_14

Об 11 годині 10 хвилин комісією в складі завідувача Ківерцівського відділення екстреної медичної допомоги ОСОБА_15, головного фельдшера ОСОБА_8, лікаря з медицини невідкладних станів Маневицького відділення екстреної медичної допомоги ОСОБА_6, старшого фельдшера Маневицького відділення екстреної медичної допомоги ОСОБА_4, фельдшера з медицини невідкладних станів Маневицького відділення екстреної медичної допомоги (пункт ОСОБА_6) ОСОБА_13, було проведено повторне обстеження ОСОБА_2, відповідно до якого у позивача було встановлено підвищений артеріальний тиск, запах алкоголю з ротової порожнини, тремор кінцівок, а показники алкотестера становили 0, 20 проміле алкоголю в крові. Після цього членами комісії було прийнято рішення про проведення відібрання крові у ОСОБА_2 у Маневицькій ЦРЛ, однак по прибуттю в лікарню позивач відмовився від здачі крові.

Із консультаційного висновку спеціаліста №74 від 20 квітня 2017 року вбачається, що лікарем ОСОБА_16 за результатами лабораторного дослідження було встановлено у ОСОБА_2 0, 06 проміле і у графі «висновок спеціаліста» вказано «тверезий» (а.с.80 зворот).

Допитаний в якості свідка завідуючий поліклінічним відділенням Маневицької ЦРЛ ОСОБА_16 суду пояснив, що він, крім обов»язків лікаря невропатолога, згідно наказу головного лікаря Маневицької ЦРЛ, виконує також обов»язки лікаря нарколога, у зв»язку із чим проводив 20 квітня 2017 року освідування ОСОБА_2 Зазначив, що перед оглядом позивача до нього телефонував ОСОБА_4 і просив оглянути на предмет перебування в стані алкогольного сп»яніння їхнього працівника.

Консультативним висновком спеціаліста №1217 Волинського обласного наркологічного диспансеру ОСОБА_17 встановлено, що о 15 годині 30 хвилин 20 квітня 2017 року ОСОБА_2 не перебував в стані алкогольного сп»яніння (а.с.74).

Лікар нарколог Волинського обласного диспансеру ОСОБА_17 суду підтвердив, що 20 квітня 2017 року о 15 годині 30 хвилин він проводив огляд ОСОБА_2 на стан сп»яніння і за допомогою алкотестера Драгер було встановлено, що позивач тверезий. ОСОБА_2 також хотів здати аналіз крові на вміст алкоголю, однак він йому пояснив, що в цьому немає потреби, так як будуть аналогічні результати із приладом Драгер.

Крім того, з приводу пояснень представника відповідача ОСОБА_5 про неправомірність застосування лікарем ОСОБА_16 при освідуванні ОСОБА_2 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп»яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, міністерством охорони здоров»я України від 9 листопада 2015 року №1452/735) далі Інструкція» суд вважає необхідним зазначити наступне.

У своєму рішенні «Щокін проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що в разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов»язків осіб, національні органи зобов»язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто, вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Зважаючи на вищевикладене, а також те, що національним законодавством не врегульовано питання щодо освідування на предмет стану алкогольного сп»яніння працівників, суд вважає доцільним застосування лікарем ОСОБА_16 Інструкції при проведення огляду ОСОБА_2

Правомірність огляду лікарем ОСОБА_16 позивача у даній справі підтверджується наказом головного лікаря Маневицької ЦРЛ №2-ос від 3 січня 2017 року про покладення обов»язків лікаря нарколога на ОСОБА_16, його посадовою інструкцією та наказом №136-од від 28 березня 2017 року «Про проведення медичних оглядів щодо виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп»яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», протоколом №1 семінару навчання Маневицької ЦРЛ, які беруть участь у чергуванні по стаціонару про проведення медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп»яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також поясненнями допитаного в якості свідка головного лікаря Маневицької ЦРЛ ОСОБА_18 (а.с. 142 149).

Не є порушенням, на думку суду, огляд 20 квітня 2017 року ОСОБА_2 лікарем- невропатологом ОСОБА_16, а не черговим лікарем, оскільки саме на ОСОБА_16 відповідним наказом були покладені обов»язки лікаря нарколога та представник відповідача ОСОБА_4 підтвердив в судовому засіданні, що він особисто телефонував ОСОБА_16 з проханням провести освідування на предмет алкогольного сп»яніння позивача.

Голова профспілки ОСОБА_19 суду пояснила, що до профспілки зверталася адміністрація з приводу звільнення ОСОБА_2, однак у наданні дозволу на звільнення було відмовлено у зв»язку з консультативним висновком, в якому було вказано, що позивач тверезий.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості, тобто не можна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки не доведена роботодавцем його вина, і працівник не зобов»язаний сам доводити свою невинуватість. Принцип презумпції невинуватості в трудовому праві випливає зі змісту ст. 138 КЗпП України, яка передбачає обов»язок роботодавця доводити наявність умов, серед яких і вина працівника, для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5, позивач було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у зв»язку з перебуванням на робочому місці в стані алкогольного сп»яніння та відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а саме після проведення медичного огляду на стан алкогольного сп»яніння позивача і до кінця робочої зміни (20 години). Оскільки висновком лікаря Маневицької ЦРЛ було встановлено, що ОСОБА_2 тверезий, то він був зобов»язаний негайно приступити до виконання своїх посадових обов»язків, але цього позивачем зроблено не було. Складався акт про тимчасове відсторонення працівника від роботи, з яким він відмовився ознайомлюватися.

В судовому засіданні були досліджені акт про тимчасове відсторонення ОСОБА_2 від роботи та акт про відмову від ознайомлення з актом про тимчасове відсторонення від роботи від 20 квітня 2017 року, однак, на думку суду, сам факт складення відповідачем таких актів не підтверджує особисте повідомлення позивача про лише тимчасове відсторонення від роботи та не спростовує його пояснення.

Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши письмові матеріали, суд приходить висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_2 та скасування дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Задоволення даної позовної вимоги, на думку суду, поновлює порушене право позивача і є вичерпним способом його поновлення, а тому не підлягає задоволенню позов в частині доведення до відома працівників КЗ «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про скасування наказу шляхом вивішення (оприлюднення) на дошці оголошень.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, який фізична особа зазначла у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазначла у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати в моральних переживаннях у зв»язку з ушкодженням здоров»я, у порушенні нормальних життєвих зв»язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків.

Обов»язковому з»ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв»язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров»я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Приймаючи до уваги фактичні обставини справи, пояснення позивача та його представника, на думку суду, є необґрунтованою позовна вимога ОСОБА_2 про стягнення заподіяної йому моральної шкоди в сумі 5 00 гривень, оскільки стороною позивача не доведено заподіяння йому відповідачем моральної шкоди.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони в судовому засіданні заперечили щодо доцільності призначення у даній справі експертизи на предмет можливого природного витвереження позивача у даній справі 20 квітня 2017 року.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідачем не доведено наявності умов для притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності.

За вимогами частини 1 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних та інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками процесу.

Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає безпідставним клопотання відповідача щодо реагування на дії Маневицької ЦРЛ та лікаря ОСОБА_16 окремою ухвалою, оскільки порушення законодавства або недоліків у діяльності Маневицької ЦРЛ в судовому засіданні не встановлено.

На підставі ст. ст. 139, 147, 149, 237-1 КЗпП України, керуючись ст. ст.12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Скасувати наказ головного лікаря Комунального закладу «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» №12 від 23 травня 2017 року про накладення дисциплінарного стягнення у виді догани ОСОБА_2.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Комунального закладу «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь ОСОБА_2 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

Повний текст рішення виготовлено 1 червня 2018 року.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Маневицького районного суду І.С. Токарська