Провадження №22-ц/812/364/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 грудня 2018 року м. Миколаїв

справа № 473/2510/18

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Регіонального фонду підтримки підприємництва в Луганській області, третя особа: ОСОБА_2, про розірвання іпотечного договору і припинення іпотеки за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 24 вересня 2018 року під головуванням судді Старжинської О.Є. у приміщенні цього суду, повний текст рішення складений цього ж дня,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Регіонального фонду підтримки підприємництва в Луганській області про розірвання іпотечного договору, припинення іпотеки.

Позивач зазначала, що 23 грудня 2011 року між Регіональним фондом підтримки підприємництва в Луганській області (далі- Іпотекодержатель) та нею був укладений іпотечний договір, за яким вона передала в іпотеку відповідачу належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1. Даний договір було укладено у якості забезпечення виконання зобов'язань фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 за договором «Про поворотну фінансову допомогу» № 1 від 21.12.2011 року, укладеним між ним та Регіональним фондом підтримки підприємництва в Луганській області. Суть забезпечених заставою зобов'язань полягає в поверненні цільової поворотної фінансової допомоги ФОП ОСОБА_2 Регіональному фонду підтримки підприємництва в Луганській області в сумі 100000 грн., наданої на виконання інвестиційного проекту «Транспортно-експедиційна компанія», в строк до 01 грудня 2016 року згідно графіку повернення коштів, який є невід'ємною частиною договору.

Місцезнаходженням відповідача є м. Луганськ.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення", м. Луганськ відноситься до населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Посилаючись на істотну зміну обставин, якими сторони керувалися при укладанні іпотечного договору, та статті 652, 653 ЦК України, позивач просила розірвати іпотечний договір від 23 грудня 2011 року, укладений між Регіональним фондом підтримки підприємництва в Луганській області та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Луганського МНО Кожемякіним А.А. та зареєстрований в реєстрі за № 3269, а також припинити іпотеку за цим договором.

Як на істотну зміну обставин позивач вказувала на таке:

-в місті Луганськ Луганської області органи державної влади України не будуть здійснювати свої повноваження;

-будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами на тимчасово окупованій території, є недійсним і не створює правових наслідків;

-розірвати Іпотечний договір за згодою сторін, яка посвідчується нотаріально, або жодним іншим чином припинити вказаний договір буде неможливо, крім тільки як за відповідним рішенням суду.

Крім того, позивач зазначала, що Регіональний фонд підтримки підприємництва в Луганській області не звертався з претензіями до ФОП ОСОБА_2 чи неї, а тому, на її думку, доказів того, що основне зобов'язання дотепер не виконано - не існує.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення та задовольнити позов. На думку апелянта, суд не дав належної оцінки доводам позовної заяви щодо наявності підстав для розірвання договору іпотеки в зв'язку з істотною зміною обставин та припинення зобов'язань сторін.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони не з'явились, про дату, час і місце судового засідання належним чином повідомлені.

03 грудня 2018 року до Миколаївського апеляційного суду надійшла заява від представника позивача ОСОБА_3 про розгляд справи без його участі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач та третя особа були повідомлені про дату, час і місце судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзивів на апеляційну скаргу від них не надходило.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23 грудня 2011 року між Регіональним фондом підтримки підприємництва в Луганській області (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) був укладений іпотечний договір. За цим договором Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання боржником - ФОП ОСОБА_2 - зобов'язань за договором «Про поворотну фінансову допомогу» №1 від 21.12.2011 року, укладеним між Іпотекодержателем та боржником, нерухоме майно (надалі - Предмет іпотеки) - квартиру АДРЕСА_1.

Згідно п. 1.4. укладеного сторонами Іпотечного договору суть та розмір забезпечених заставою зобов'язань: повернення боржником цільової поворотної фінансової допомоги в сумі 100000 грн., наданої на виконання інвестиційного проекту «Транспортно-експедиційна компанія» в строк до 01 грудня 2016 року згідно графіку повернення коштів, який є невід'ємною частиною договору та сплата пені за порушення прийнятих на себе зобов'язань по договору «Про поворотну фінансову допомогу».

Пунктом 6.3. Іпотечного договору встановлено, що договір закінчує свою дію з припиненням основного зобов'язання, а також з інших підстав передбачених Законом України «Про іпотеку».

За положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Також відповідно до ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її (якщо земельна ділянка, на якій була розташована будівля (споруда), не була предметом іпотеки; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

За умовами статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зі змісту статті 651 ЦК України вбачається, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частинами першою та другою статті 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Аналогічна правова позиція щодо застосування положень статті 652 ЦК України до подібних правовідносин була неодноразово наведена у постановах Верховного Суду, зокрема, у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 303/7534/15-ц.

Проте, позивачем не доведено наявності усіх передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України умов у сукупності та існування виключних обставин, які б дали підстави для розірвання Іпотечного договору в судовому порядку.

Крім того, розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках і із дотриманням передбаченого ч. 2 ст. 652 ЦК України порядку, відповідно до якого сторони спочатку повинні здійснити спроби щодо зміни або розірвання договору у добровільному порядку.

Між тим, матеріали справи не містять доказів здійснення позивачем дій із досудового вирішення спору.

До того ж, метою розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин є необхідність поновлення балансу інтересів сторін договору, суттєвим чином порушеного внаслідок непередбачуваної зміни зовнішніх обставин, що не залежать від волі сторін.

Однак доказів суттєвого порушення балансу своїх інтересів внаслідок обставин, які ОСОБА_1 зазначені як істотні, позивачем не надано.

Також, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позивачем не надано доказів припинення основного зобов'язання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно дослідив обставини справи, дав належну оцінку зібраним у справі доказам та прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не надано належної оцінки доводам позовної заяви щодо наявності підстав для розірвання договору іпотеки в зв'язку з істотною зміною обставин та припинення зобов'язань сторін є необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять сукупність істотних умов та виключних підстав, які б у сукупності дали підстави для розірвання договору в судовому порядку.

Посилання апеляційної скарги на рішення Европейського Суду з прав людини від 22.04.2004р. у справі «Броньовській проти Польщі» не спростовують висновок суду першої інстанції щодо необґрунтованості позову. Крім того, вказане рішення ЕСПЛ стосується питання про компенсаційне повернення вартості покинутої репатріантами за кордоном нерухомості внаслідок зміни кордонів після Другої світової війни.

Враховуючи викладене, оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили би порушення ним норм матеріального права чи процесуального законодавства, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Отже, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу, подану представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

____________________________________________

Повний текст постанови складено13 грудня 2018 року