У х в а л а

20 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 757/59668/16-ц.

провадження № 61-15384ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С. П. вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, поданою представником ОСОБА_2, на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 24 січня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої унаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь 93 940 грн 37 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди, 14 300 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1000 грн.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 24 січня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 93 940 грн 37 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, 3 000 грн на відшкодування моральної шкоди витрати на правову допомогу в розмірі 9 600 грн та судові витрати в розмірі 1 292 грн 40 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

27 березня 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1, поданою представником ОСОБА_2, на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 24 січня 2018 року, у якій заявник посилаючись на порушення судами норм процесуального права та не правильне застосування норм матеріального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову в позові.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 24 січня 2018 року належить відмовити на таких підставах.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

За змістом пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до положень частини дев'ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб із 01 січня 2018 року становить 1 762 грн.

За таких обставин, з урахуванням пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначною є справа, у якій ціна позову не перевищує 176 200 грн.

Ціна позову у даній справі становить 108 240 грн 37 коп., (компенсація майнової шкоди - 93 940 грн 37 коп., компенсація моральної шкоди - 14 300 грн), що станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відтак оскаржувані судові рішення ухвалено у малозначній справі.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З огляду на те, що касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, поданою представником ОСОБА_2, на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 24 січня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої унаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик