Провадження № 2/369/469/18
РІШЕННЯ

Іменем України

18.05.2018 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Усатова Д.Д.,

за участю секретарів Кузьменко П.О., Ярмак О.В.,

позивача ОСОБА_1.,

відповідача ОСОБА_2В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення коштів за договором позики, -

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про повернення коштів за договором позики. Свої вимоги мотивувала тим, що в 2014 році позивачка захворіла, дуже погано себе почувала і віддала на зберігання відповідачці ОСОБА_2 гроші в сумі 50 000 грн.(пятьдесят тисяч гривен), про що відповідачка написала розписку від 14.10.2014 року.

При цьому з відповідачкою у позивача була усна домовленість, що відповідач повинна віддати ці гроші за першою вимогою, а в випадку смерті позивачки гроші витратити на поховання.

Після цього на вимогу позивачки віддати гроші, відповідачка повернула позивачці кошти в сумі 12 000 гривен ( дванадцять тисяч гривен), про що позивачка написала їй розписку, а решту грошей в сумі 38 000 грн. Відповідачка в добровільному порядку не бажає повернути, тому позивачка змушена звернутись з даною позовною заявою до суду.Позивачка просила суд стягнути з відповідачки ОСОБА_2, суму боргу в розмірі 38 000 грн. (тридцять вісім тисяч гривен) та судові витрати по справі.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, суд встановив наступні обставини справи.

Згідно розписки від 14 жовтня 2014 року, відповідачка отримала від позивача на зберігання грошові кошти в сумі 50000 грн.

Згідно ст. 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій кількості, що були передані позикодавцем.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред»явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред»явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

29.03.2016 відповідач передала частину боргу на суму 12000 грн, що підтверджується розпискою позивачки від 29.03.2016.

В рахунок погашення заборгованості за договором позики в сумі 38000 грн відповідачкою у період до 29.03.2016 були виконані ремонтні роботи в будинку позивачки, що підтверджується, зокрема, копіями договорів та квитанцій, накладних, оригінали яких було надано відповідачкою на огляд суду в судовому засіданні, та копії яких наявні в матеріалах справи

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статей 526, 527, 530 - 532 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з вимогами статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленими договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Якщо інше не встановлено договором або законом (наприклад, якщо договір позики відповідає ознакам безпроцентного договору), позикодавець має право на одержання ще і процентів від суми позики. У разі коли договором не встановлено їх розмір, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1048 ЦК України).

Як зясовано судом, відповідачкою та її чоловіком було збудовано капітальну споруду - прибудову до кімнати, належної позивачці. Було облаштовано опалення та водопостачання всієї площі, якою користується позивачка, встановлено сантехніку, двері та вікна, здійснено всі необхідні внутрішні роботи, для чого придбано всі будівельні матеріали, тощо. Проведення такого будівництва та робіт не оспорювалось позивачкою. Повну вартість здійснених робіт та проведених поліпшень нерухомості позивачки суд визначити не зміг, оскільки будівництво здійснювалось господарським методом, з використанням особистої праці відповідача та членів її сімї, доставка матеріалів та їх придбання здійснювалось частково без оформлення додаткових звітно-фінансових документів.Як пояснила відповідачка та не спростувала позивачка, загальна вартість будівництва перевищує 38000 грн.

Однак позивачка вважає, що незалежно від її попередніх домовленостей з відповідачкою остання має повернути їй всю суму в розмірі 38000 грн.

В той же час суд вважає, що відповідачкою надано належний доказ того, що станом на 13.10.2017 всі розрахунки щодо повернення коштів закриті, оскільки згідно розписки від 29.03.2016 позивачка стверджує, що претензій до відповідача не має, та кошти їй повернуто. Одночасно суд оцінює критично твердження позивачки щодо нібито розписки від 29.03.2016 написана нею під впливом обману з боку відповідачки. Доказів цього судом не встановлено.

За встановлених обставин позивачем не доведено факту невиконання відповідачкою умов договору позики(розписки), чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст.ст. 16, 509, 526, 527, 530-532, 1046, 1047, 1049 ЦК України, , ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Суддя Д.Д.Усатов