АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/42/18 Справа № 199/2449/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
П О С Т А Н О В А
05 червня 2018 року м. Дніпро 05 червня 2018 року Колегія суддів судової палати у цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
Головуючого Куценко Т.Р.
суддів Демченко Е.Л., Петешенкової М.Ю.
при секретарі Синенко Є.А.
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою
ОСОБА_2,
на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, -
ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» у квітні 2016 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просило стягнути з відповідача виниклу заборгованість за кредитним договором /а.с.2-4/.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 03 грудня 2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу грошові кошти з визначенням розміру процентної ставки та строків виконання зобовязання за даним договором. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику кредитні кошти. 30 вересня 2015 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» укладено договір факторингу №30/09-1, за умовами якого ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» набуло право вимоги кредитора за спірним кредитним договором. У порушення умов кредитного договору позичальник свої обов'язки системно не виконував, у зв'язку з чим станом на 21 березня 2016 року утворилася заборгованість. Посилаючись на порушення умов кредитного договору, у звязку з чим виникла необхідність захисту свого цивільного права, позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами та враховуючи наведені обставини наполягає на їх задоволені
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року заявлені позовні вимоги задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 27 215,55 грн., яка складається: 21 561,47 грн. заборгованість за тілом кредиту; 5 654,08 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат /а.с.32/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що матеріали справ не містять будь-яких платіжних документів про отримання відповідачем кредиту /а.с.67/.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції в яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У звязку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 грудня 2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №Р24.175.72237, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 30 000 грн. строком на 30 місяців, зі сплатою 10% річних за користування кредитом / а.с.16-17/.

За кредитним договором відповідач зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути позивачу кредит в повному обсязі в порядку та у строки обумовлені кредитним договором.

Розділом 5 договору передбачена відповідальність позичальника в разі порушення ним термінів повернення кредитних коштів, встановлених спірним договором.

Розділом 6 договору визначений графік щомісячних внесків за кредитним договором в рахунок погашення заборгованості, за яким останній необхідний платіж повинен бути внесений позичальником 03 червня 2016 року.

Свої зобовязання за кредитним договором ПАТ «Ідея Банк» виконав шляхом надання ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 30 000 грн., що підтверджується меморіальними ордерами від 03 грудня 2013 року за №3328606_Р на суму 24 489, 66 грн. та за № Р24.175.72237.1 на суму 3 215,18 грн., та заявою на видачу готівки №TR.790421.46698.1505 від 03 грудня 2013 року на суму 2 295, 16 грн. /а.с.72, 73/.

З матеріалів справи вбачається, що грошові кошти у сумі 30 000 грн. згідно кредитного договору були розподілені наступним чином, а саме 24 489, 66 грн. перераховані в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 виниклою за кредитним договором № Р24.175.72083 від 11 жовтня 2013 року, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем, сума у розмірі 3 215, 18 грн. була перерахована в рахунок оплати страхового платежу згідно умов кредитного договору та 2 295, 16 грн. було видано ОСОБА_2 через касу банку. Дані обставини підтверджуються вищезазначеними меморіальними ордерами та заявою на видачу готівки. Будь-яких доказів на спростування вказаних обставин відповідачем надано не було.

30 вересня 2015 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» було укладено договір факторингу №30/09-1, за умовами якого ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» набуло права кредитора за кредитним договором №Р24.175.72237 від 03 грудня 2013 року, укладеного з ОСОБА_2 /а.с.19-22/.

У порушення умов кредитного договору від 03 грудня 2013 року, відповідач свої зобовязання виконував неналежним чином, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 21 березня 2016 року, яка складає 27 215,55 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту у розмірі 21 561,47 грн. та заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями 5 654,08 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості /а.с.7/.

Щодо визначення розміру виниклої заборгованості за кредитним договором будь-яких заперечень відповідачем надано не було.

Під час апеляційного розгляду даної справи судом було встановлено, що 28 лютого 2017 року між ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» та ТОВ «Фінансова компанія «СЕРЕТ», яке змінило найменування на ТОВ «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС», укладено договір факторингу №28/02-1, за умовами якого ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» відступило новому кредитору права вимоги за кредитним договором №Р24.175.72237 від 03 грудня 2013 року /а.с.148-150/.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2018 року залучено до участі у справі ТОВ «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС» в якості правонаступника позивача ТОВ «Факторингова компанія «Рантье».

Встановивши зазначені обставини та враховуючи наведені норми закону, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про задоволення заявлених позовних вимог.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (п. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України). Позичальник зобовязується повернути (погасити) кредитодавцеві кредит, сплатити проценти згідно умов договору.

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України і ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення суми кредиту.

Звертаючись з апеляційною скаргою відповідач посилався на те, що 03 грудня 2013 року не укладала з ПАТ «Ідея Банк» спірного кредитного договору та не отримувала будь-яких грошових коштів, обґрунтовуючи дані вимоги тим, що матеріали справи не містять платіжних документів про отримання кредитних коштів за договором.

Проте колегія суддів не може прийняти вказані твердження апелянта до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, в яких містяться меморіальні ордери від 03 грудня 2013 року за №3328606_Р на суму 24 489, 66 грн. та за № Р24.175.72237.1 на суму 3 215,18 грн., та заява на видачу готівки №TR.790421.46698.1505 від 03 грудня 2013 року на суму 2 295, 16 грн.

Між тим, на час розгляду даної справи кредитний договір № Р24.175.72237.1 від 03 грудня 2013 року є дійсним, сторони не зверталися з вимогами про його розірвання чи визнання недійсним, таким чином в силу ст..204 ЦК України кредитний договір резюмовано є правомірним правочином.

Будь-яких доказів на підтвердження обставин наведених в апеляційній скарзі відповідачем суду надано не було.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про в задоволення заявлених позовних вимог.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати понесені у звязку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_3