Справа № 331/2610/17
Провадження № 2/331/51/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2018 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Жукової О.Є.

за участю секретаря Хащук В.Д.

представника позивача- Коломоєць В.В.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача -ОСОБА_2

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом , в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно нежитлове приміщення , цокольного поверху (кафе-клуб) загальною площею 117,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чекістів, будинок,34 приміщення 1 та належить на праві власності ОСОБА_3 в рахунок погашення загальної заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № ML -200/743/2007 від 19.10.2007 року в розмірі 688 393,79 гривень; встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною в розмірі 688 393,79 гривень.

Позовні вимоги позивач обгрунтував тим, що 25.01.2008 р. між ЗАТ « ОТП Банк» ( правонаступником якого є АТ « ОТП Банк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № ML-200/820/2008, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти в розмірі 80 000,00 доларів США.

В той же день, 25.01.2008 р. між ЗАТ « ОТП Банк» та ОСОБА_4 були укладені два договори іпотеки № PML-200/820/2008, за умовами яких іпотекодатель ( ОСОБА_4В.) для забезпечення виконання своїх зобовязань за кредитним договором № ML-200/820/2008 передала в іпотеку квартиру літ. А № 1 в буд. № 34 по вул. Чекістів в м. Запоріжжі, та квартиру АДРЕСА_1 ( кожну квартиру за окремим договором іпотеки)

Всупереч умов Договору іпотеки та норм ЗУ «Про Іпотеку» ОСОБА_4 змінила призначення нерухомого майна. Так, 10.02.2009 р. Жовтневим районним судом м. Запоріжжя було винесено рішення по цивільній справі №2-921/09, за позовом ОСОБА_4 до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ОСОБА_5, 3-тя особа Орендне підприємство «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності. Рішенням суду було визнано об'єкт нерухомого майна, який утворився внаслідок реконструкції та об'єднання квартир №1 і № 2 буд. №34 по вул. Чекістів в м. Запоріжжя нежилим приміщенням, присвоєно вказаному нежилому приміщенню номер приміщення №1 цокольного поверху (кафе) в буд. №34 по вул. Чекістів в м. Запоріжжя, визнано за ОСОБА_4 право власності на приміщення №1 цокольного поверху (кафе буд. №34 по вул. Чекістів в м. Запоріжжя, скасовано попередню реєстрацію права власності, яка була проведена на підставі договору купівлі-продажу від 25.01.2008 р. №548, посвідченого ОСОБА_6 приватним нотаріусом Запорізького MHO, та на підставі договору купівлі-продажу від 25.01.2008 №552, посвідченого ОСОБА_6, приватним нотаріусом Запорізького MHO.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11.12.2012р. було скасовано право власності ОСОБА_4 на об'єкт нерухомого майна який утворився внаслідок реконструкції та об'єднання квартир №1 і №2 в буд.№34 по вул. Чекістів у м. Запоріжжі з нежилим приміщенням цокольного поверху (кафе) в буд. №34 по вул. Чекістів у м. Запоріжжя, крім того, ОСОБА_4 поновлено попередню реєстрацію права власності на квартири №1 і №2 в буд.№34 по вул. Чекістів м. Запоріжжя.

Однак, внаслідок дій ОСОБА_4 було утворено новий окремий об'єкт нерухомості- нежитлове приміщення, цокольного поверху (кафе-клуб) загальною площею 117,5 кв.м. за адресою м. Запоріжжя, вул. Чекістів, будинок 34 приміщення 1. В подальшому ОСОБА_4 здійснила його відчуження без згоди іпотекодержателя (Позивача), про що Позивачу стало відомо 23.11.2016 з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майна, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборони відчуженню об'єктів нерухомого майно щодо об'єкта нерухомості майна №73737278.

З огляду на наведене, посилаючись на вимоги ст. ст. 12, 23,33, 39 Закону України «Про іпотеку» , порушення іпотекодавцем ОСОБА_4 обов'язків, встановлених іпотечним договором, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Жукової О.Є. від 03 травня 2017 року провадження по справі відкрито.

Ухвалою суду від 19 лютого 2018 року визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

05.03.2018 року відповідач надав відзив на позовну заяву , в якій зазначив, що він не є боржником , жодних кредитів у АТ «ОТП» банк не брав, свого майна в іпотеку не передавав, а тому просив в задоволенні позову відмовити. Також відповідач надав заяву про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності.

У вступному слові представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали з підстав викладених у відзиві на позов.

Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 25.01.2008 р. між ЗАТ « ОТП Банк» ( правонаступником якого є АТ « ОТП Банк») та третьою особою ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № ML-200/820/2008, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти в розмірі 80 000,00 доларів США на строк до 25 грудня 2030 року зі сплатою плаваючої процентної ставки , яка складається з фіксованого відсотку 4,49 % та FIRD.

Вказаний кредитний договір було забезпечено договорами іпотеки укладеними між ОСОБА_4 та « ОТП Банк» 25.01.2008 р. № PML-200/820/2008 .

Предметами вказаних договорів іпотеки є квартира літ. А № 1 в буд. № 34 по вул. Чекістів в м. Запоріжжі загальною площею 45,1 кв.м. , та квартира АДРЕСА_1 загальною площею 36,00 кв.м..

Договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 26.11.2010 р. , який укладений між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» та додатками до нього, які були оглянуті у судовому засіданні, підтверджено, що до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором укладеним 25.01.2008 р. між ЗАТ «ОТП Банк» та третьою особою ОСОБА_4В № ML-200/820/2008.

У зв»язку з невиконанням ОСОБА_4 зобов»язань за кредитним договором заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.05.2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість у сумі 688 393,79 гривень.

Наразі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.05.2011 року про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості не виконане .

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У ч. ч. 1 і 3 ст. 33, ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

В ході розгляду справи встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2009 року було визнано об»єкт нерухомого майна , який утворився внаслідок реконструкції та об»єднання квартир № 1 та № 2 в будинку № 34 по вул. Чекістів в м. Запоріжжя , нежилим приміщенням цокольного поверху (кафе) в буд. № 34 по вул. Чекістів в м. Запоріжжя загальною площею 117 ,5 кв.м., визнано за ОСОБА_4 право власності на приміщення № 1 цокольного поверху (кафе) в буд. № 34 по вул. Чекістів в м. Запоріжжя загальною площею 117 ,5 кв.м., скасовано попередню реєстрацію права власності .

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2012 року зазначене рішення Жовневого районного суду м. Запоріжжя скасоване, поновлено ОСОБА_4 попередню реєстрацію права власності на : квартиру АДРЕСА_2, та на квартиру АДРЕСА_3.

Натомість, до моменту поновлення за рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2012 року ОСОБА_4 попередньої реєстрації права власності на квартири передані в іпотеку , 27.07.2012 року державним виконавцем Дідичук Я.В. Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого провадження № 48/8 , а саме виконавчого листа № 2-2718 від 03.08.2011 року, виданого Комунарським судом про стягнення з боржника ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 суми боргу 398855,00 гривень , було знято арешт з нежилого приміщення № 1 в буд. № 34 по вул. Чекістів в м. Запоріжжя загальною площею 117 ,5 кв.м.

В межах виконавчого провадження № 48/8, нежиле приміщення № 1 в буд. № 34 по вул. Чекістів в м. Запоріжжя загальною площею 117 ,5 кв.м було реалізоване , що підтверджено актом про проведення прилюдних торгів, та право власності на спірне нерухоме майно на підставі свідоцтва від 28.07.2012 року , виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8, набула ОСОБА_9.

31.01.2014 року між ОСОБА_9 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу , за умовами якого ОСОБА_3 придбав у власність нежиле приміщення цокольного поверху (кафе-клуб ) в буд. № 34 приміщення № 1 по вул. Чекістів в м. Запоріжжя загальною площею 117 ,5 кв.м.

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру Іотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна від 12.07.2017 року встановлено, що Відомості про державну реєстрацію іпотеки, щодо належного на праві власності відповідачу ОСОБА_3 нежилого приміщення цокольного поверху (кафе-клуб ) в буд. № 34 приміщення № 1 по вул. Чекістів в м. Запоріжжя загальною площею 117 ,5 кв.м відсутні, що свідчить про те, що за змістом ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та його обтяження, у позивача взагалі відсутнє.

Слід зазначити, що фактично судом встановлено, що нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_3 не було предметом іпотеки за кредитним договором , укладеним між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк», адже в іпотеку банку передані зовсім інші житлові приміщення, іншою площею .

Судом встановлено, що ані свідоцтво від 28.07.2012 року , на підставі якого ОСОБА_9 набула у власність нежитлове приміщення, ані договір купівлі-продажу від 31 січня 2014 року , недійсними не визнавалися . Крім того , спірне нежитлове приміщення було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, а в подальшому набуте у власність ОСОБА_3.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до п.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Пунктом 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд.

У ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У ч.2 ст. 331 ЦК України визначено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Крім того за ч. 2 ст. 388 Цивільного кодексу України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, така нормативна гарантія направлена на забезпечення виконання рішення суду та на захист інтересів добросовісного набувача і виключає можливість витребування від нього чи від іншого наступного набувача придбаного в такому порядку майна.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи , суд приходить до висновку , що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відомості про державну реєстрацію іпотеки саме на нежиле приміщення загальною площею 117,5 кв.м. по вул. Чекістів , 34 в м. Запоріжжя відсутні, зазначене нерухоме майно придбане ОСОБА_3 у ОСОБА_9, яка набула на нього права власності в порядку встановленому для виконання судових рішень , а доводи позивача щодо необхідності застосування при розгляді спору положень статті 23 Закону України «Про іпотеку» є безпідставними , оскільки в силу положень ст.1 , Закону України «Про іпотеку» , ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не набув статусу іпотекодавця щодо спірного нерухомого майна.

Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судового рішення складений 07.06.2018 року.

Суддя: О.Є. Жукова

01.06.2018