Провадження номер 2/741/56/18
Єдиний унікальний номер 741/133/17
РІШЕННЯ

іменем України

29 травня 2018 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Дикого В.М.,

за участі секретаря с/з Герасимчук Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства «Агропрогрес» про розірвання договорів оренди землі,

УСТАНОВИВ:

26 січня 2017 року ОСОБА_3, представляючи на підставі довіреності інтереси ОСОБА_2, подав до Носівського районного суду Чернігівської області позовну заяву до приватного підприємства «Агропрогрес» (далі - ПП «Агропрогрес») про розірвання договорів оренди землі та скасування їх державної реєстрації. Позовні вимоги представник позивача обґрунтовував тим, що 28 вересня 2007 року мати позивача ОСОБА_4 та ПП «Агропрогрес» уклали договори оренди земельних ділянок, згідно з якими відповідач як орендар прийняв у строкове платне користування дві земельні ділянки площею 3,4740 га, кадастровий номер НОМЕР_2, та площею 0,6894, кадастровий номер НОМЕР_3, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані в адміністративних межах Ганнівської (нині - Макіївської) сільської ради Носівського району Чернігівської області, які належали ОСОБА_4 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія НОМЕР_4

Вищевказані договори оренди землі були укладені на 10 років.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року мати позивача померла. 26 грудня 2016 року позивач оформила в нотаріальній конторі свої спадкові права після смерті матері, отримавши свідоцтво про право на спадщину на вищевказані земельні ділянки та витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, позивач стала власником вищевказаних земельних ділянок.

У п. 40 договорів оренди землі, укладених між матір'ю позивача та ПП «Агропрогрес» зазначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни або розірвання договору. Тому, не бажаючи мати договірних відносин з відповідачем, 05.01.2017 позивач через свого представника ОСОБА_3 повідомила відповідача протягом 10 днів з моменту отримання листа вирішити питання про розірвання договорів оренди земельних ділянок у добровільному порядку та передачу їй земельних ділянок.

Відповідач ігнорує вимоги позивача, не розриває договори оренди землі, уникає передання позивачу земельних ділянок. Тому представник позивача на підставі ст. 32 Закону України «Про оренду землі» просив судовим рішенням розірвати договори оренди землі та стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач у судове засідання не з'явилася.

Представники позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

У судове засідання, яке відбулося 29 травня 2018 року, позивач та представники позивача не з'явилися. Представник позивача ОСОБА_5 подав до суду заяву, у якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та розглянути справу за відсутності позивача та представника позивача.

У судове засідання представник відповідача не з'явився. Представник відповідача ОСОБА_6 14 березня 2018 року подав до суду відзив на позовну заяву, у якому вказав, що відповідач не визнає позовні вимоги. У відзиві представник відповідача вказав, що зі змісту позову не зрозуміло, у чому полягає порушення законних прав позивача, як підстави для розірвання договорів. Пунктом 39 договорів встановлено заборону розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку. Представник відповідача також зазначив, що, ставши 06.12.2016 повноправним власником земельних ділянок, позивач отримувала в 2016-2017 роках у повному обсязі орендну плату, заперечень проти договорів не висловлювала, продовжувала виконувати їх умови.

Представник третьої особи відділу Держгеокадастру у Носівському районі в судове засідання не з'явився.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, суд проводить судове засідання 29 травня 2018 року без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 була власницею земельної ділянки площею 3,4740 га, кадастровий номер НОМЕР_2, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Ганнівської сільської ради Носівського району Чернігівської області, та земельної ділянки площею 0,6894 га, кадастровий номер НОМЕР_3, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Ганнівської сільської ради Носівського району Чернігівської області, які належали їй на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5, виданого 25 листопада 2002 року на підставі розпорядження Носівської районної державної адміністрації від 30 серпня 2002 року № 268, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 295.

28 серпня 2007 року між ОСОБА_4, з одного боку, та ПП «Агропрогрес», з другого, укладено два договори оренди землі, за якими ОСОБА_4 надала, а ПП «Агропрогрес» прийняло в строкове платне користування земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами 0,6894 га та 3,4740 га (а. с. 12-15).

Договори оренди землі зареєстровані у Носівському відділі Чернігівської регіональної філії Центру ДЗК, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 18 лютого 2010 року за № 23 та № 51, що підтверджується копіями відповідних договорів (а. с. 12-15) та копією повідомлення відділу Держгеокадастру у Носівському районі від 04.08.2016 № Я-111/0-80/6-16 (а. с. 11).

Відповідно до п. 8 договорів їх укладено на 10 років.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 (а. с. 7).

Спадщину у виді земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_3 після смерті ОСОБА_4 прийняла її дочка ОСОБА_2, позивач у справі, отримавши відповідні свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 грудня 2016 року серії НОМЕР_7 та серії НОМЕР_8, відповідно (а. с. 7, 9). Право власності на спадкові земельні ділянки зареєстровані за ОСОБА_2 26 грудня 2016 року, про що свідчать витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а. с. 8, 10).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Приписами ст. 148-1 ЗК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов'язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Отже, після прийняття спадщини позивач у силу ст. 1218 ЦК України та ст. 148-1 ЗК України набула статусу орендодавця за спірними договорами оренди землі, укладеними між її матір'ю та ПП «Агропрогрес».

У процесі децентралізації Ганнівська сільська рада Носівського району ліквідована, територіальна громада с. Ганнівка об'єднана в Макіївську ОТГ.

Частиною 2 ст. 792 ЦК України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов'язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 32 Закону «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст. ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Частиною 1 статті 627, частиною першою статті 628 та статтями 629, 651 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що пунктом 40 договорів оренди землі, укладених між матір'ю позивача та ПП «Агропрогрес», передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни або розірвання договору (а. с. 12-15).

Матеріали справи свідчать, що заявою, датованою 04 січня 2017 року, направленою на адресу ПП «Агропрогрес» 05 січня 2017 року (отримана 10.01.2017), представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 повідомив орендаря про зміну власника земельних ділянок та, посилаючись на п. 40 договорів оренди землі, поставив питання про розірвання договорів у добровільному порядку, направив проект договору про дострокове розірвання договорів оренди земельних ділянок від 28.07.2007, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копією заяви, копіями проектів договорів (а. с. 16-17).

Згідно з ч. 1 ст. 78, п. «б» ч. 1 ст. 90 ЗК України право власності на землю - це право володіння, користування і розпорядження земельними ділянками. Власники земельних ділянок мають право самостійного господарювання на землі.

Оскільки умовами спірних договорів оренди землі, укладених між ОСОБА_4 та ПП «Агропрогерс», передбачено, що перехід права власності на земельну ділянку є підставою для їх розірвання, а ОСОБА_2, як новий власник орендованих відповідачем земельних ділянок, наполягає на розірванні цих договорів, направила відповідачеві у встановлений законом строк заяву про зміну власника земельних ділянок, суд робить висновок про наявність правових підстав для розірвання договорів оренди землі.

Посилання представника відповідача у відзиві на те, що перехід права власності до іншої особи не є підставою для розірвання договору оренди землі, спростовується матеріалами справи, оскільки сторони при укладенні вищевказаних договорів погодили їх розірвання у разі настання умов, передбачених у пункті 40 договорів.

Не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог посилання представника відповідача на належне виконання умов договорів оренди з боку орендаря, оскільки п. 40 Договорів оренди є самостійною підставою для їх розірвання, що не зв'язана з виконанням їх (договорів) умов. Той факт, що позивач отримувала орендну плату за 2016 та 2017 роки (як указано у відзиві), не свідчить про схвалення нею договору оренди і згоду на продовження дії договору, оскільки орендна плата отримана за фактичне використання відповідачем земельних ділянок.

Як зазначено вище, перехід права власності на земельну ділянку є підставою для розірвання договору, таким чином позивач, як новий власник земельних ділянок, скористалася своїм правом на розірвання договорів, звернувшись із заявою до відповідача, а потім з позовом до суду.

Доводи відзиву на позовну заяву висновків суду не спростовують.

Отже, ураховуючи умови п. 40 спірних договорів оренди землі та положення ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України, позовні вимоги підлягають задоволенню, а договори розірванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, ураховуючи вищевикладене, а також те, що суд розриває спірні договори оренди землі, позовна вимога позивача про скасування державної реєстрації договорів оренди землі також підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1280 грн., що підтверджується квитанціями АТ «Ощадбанк» від 26 січня 2017 року (а. с. 1, 2).

Оскільки позовні вимоги позивача суд задовольняє в повному обсязі, то на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 1280 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 627-629 ЦК України, ст. ст. 2, 148-1 ЗК України, ст. 32 Закону України «Про оренду землі», ч. 1 ст. 141, ст. ст. 247, 263-265, 354 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати договір оренди земельної ділянки від 28 вересня 2007 року, укладений між ОСОБА_4 та приватним підприємством «Агропрогрес», предметом якого є оренда земельної ділянки площею 3,4740 га, кадастровий номер НОМЕР_2, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в адміністративних межах Ганнівської (нині - Макіївської) сільської ради Носівського району Чернігівської області, та скасувати його державну реєстрацію.

Розірвати договір оренди земельної ділянки від 28 вересня 2007 року, укладений між ОСОБА_4 та приватним підприємством «Агропрогрес», предметом якого є оренда земельної ділянки площею 0,6894 га, кадастровий номер НОМЕР_3, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в адміністративних межах Ганнівської (нині - Макіївської) сільської ради Носівського району Чернігівської області, та скасувати його державну реєстрацію.

Стягнути з приватного підприємства «Агропрогрес», ідентифікаційний код юридичної особи 31174509, на користь ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий