ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/135/18 Справа № 214/4757/17 Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/4757/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 лютого 2018 року, яке ухвалено суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 21 лютого 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 30.07.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання кредиту, згідно з яким відповідачу було надано грошові кошти у сумі 26 400,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом.

Посилаючись на те, що відповідач не виконала належним чином умови кредитного договору в частині взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та інших платежів, в зв'язку з чим утворилась заборгованість у сумі 58 895,36 доларів США, позивач просив суд стягнути з відповідача указану заборгованість.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 лютого 2018 року в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в межах позовної давності, стягнувши з відповідача заборгованість у розмірі 11 547,83 долари США.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позичальник належним чином не виконувала своїх зобов'язань за кредитним договором. За умовами договору повернення кредитної заборгованості позичальник має здійснювати щомісячними платежами до 2018 року, а позовна давність до щомісячних платежів, строк оплати яких не настав, спливти не могла. При цьому, посилається на те, що позичальником не сплачено заборгованість у повному обсязі у відповідності до вимог п. 4.4. Кредитного договору, а тому зобов'язання є невиконаним та кредитор має право на стягнення боргу в межах позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Позивач ПАТ «Укрсоцбанк», будучи завчасно належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (а.с. 90-92), в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надав, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.07.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії №120/08-КЛ/012 (далі - Кредитний договір), згідно якого останній на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання було надано кредит у розмірі 26400,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% річних, строком до 29.07.2018 року, а відповідач зобов'язалась своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та сплачувати відсотки, на умовах, визначених у Кредитному договорі (а.с.4-7, 19-24).

Відповідно до п.1.1.1 Кредитного договору сторони встановили графік та порядок погашення заборгованості шляхом виплати щомісячних платежів до 15 числа кожного місяця протягом всього часу дії договору з кінцевим терміном погашення 29.07.2018 року.

Відповідно до п. 3.3.7 та п. 3.3.8 Кредитного договору відповідач зобов'язалась сплачувати проценти за використання кредиту та комісії в порядку визначеному договором, а також своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку визначеному у договорі.

Графіком погашення кредиту за Кредитним договором було встановлено періодичність платежів - до 15 числа кожного місяця, починаючи з 15.08.2008 року, останній строк виплат було встановлено 29.07.2018 року (а.с.4, 8).

Пунктом 4.4 Кредитного договору було визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п. 3.3.7 та п.3.3.8 цього договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Відповідач здійснила останній платіж за Кредитним договором 09.02.2009 року (а.с.15-18).

Згідно з наданим позивачем розрахунком, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Кредитним договором, станом на 07.06.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 58895,36 доларів США, яка складається з наступного: 25520,00 доларів США - заборгованість за кредитом, 33375,36 доларів США - заборгованість за відсотками (а.с.15-17).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконувала та після останньої сплати кредитної заборгованості 09 лютого 2009 року не здійснювала щомісячних платежів з повернення кредиту та погашенню процентів. Однак, відповідно до пункту 4.4 Кредитного договору у разі невиконання позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.6 та 3.3.7 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час користування кредиту та нараховані штрафні санкції ( штраф, пеню). У зв'язку із зазначеним, звертаючись до суду із даним позовом у серпні 2017 року банк пропустив строк звернення до суду з таким позовом, що, відповідно до вимог частини четвертої статті 267 ЦК України, є підставою для відмови у позові.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідач належним чином не виконував умови договору кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 07.06.2017 року становила суму в розмірі 58 895,36 доларів США.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, останній платіж на погашення кредиту був здійснений 09.02.2009 року (а.с. 15-18), після чого відповідач жодного платежу в рахунок погашення боргу не здійснював.

Пунктом 4.4. Кредитного договору встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.6, 3.3.7 цього договору, протягом більше, ніж 90 (дев'яносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Судом установлено, що з урахуванням пункту 4.4. Кредитного договору право на звернення до суду з позовом до відповідачів з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором виникло у ПАТ «Укрсоцбанк» з 17 травня 2009 року, тобто через 90 днів після останнього платежу (09.02.2009 року).

До суду з відповідним позовом банк звернувся у серпні 2017 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Згідно статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певним моментом (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, врахувавши, що останній щомісячний платіж за кредитом було здійснено 09 лютого 2009 року та установивши, що за умовами кредитного договору, які погоджені його сторонами (пункт 4.4), протягом 90 днів з дати невиконання позичальником умови про сплату чергового щомісячного платежу за кредитом строк користування кредитом вважається таким, що сплив, а позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що, звертаючись до суду із даним позовом про дострокове повернення кредитної заборгованості у серпні 2017 року, банк пропустив визначений законом строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк позовної давності у даній справі для банку має обраховуватися стосовно кожного щомісячного платежу до 29 липня 2018 року спростовуються матеріалами справи, змістом кредитного договору, зокрема пункту 4. 4 договору, а також обґрунтованими висновками суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що позичальник належним чином не виконував своїх зобов'язань за кредитним договором, що є недопустимим, не можуть бути підставою для скасування ухваленого у справі рішення з огляду на наступне.

За змістом статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, що спростовує відповідні доводи про необхідність скасування оскарженого судового рішення.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Отже, аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: