Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/2851/17 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 50 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року

Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Ковальської Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №278/2851/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 26 березня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Грубіяна Є.О. в м.Житомир,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказував, що в 2001 році між ним та відповідачкою був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 11 лютого 2008 року шлюб між сторонами розірвано, місце проживання дитини ОСОБА_3 визначено за місцем проживання батька. Також, даним судовим рішенням ухвалено стягувати з нього на користь відповідачки аліменти на утримання інших спільних дітей, які проживають разом з ОСОБА_2 , у розмірі 300 грн щомісячно. Належний та відповідний рівень життя дитини, яка перебуває на його утриманні, він один не зможе забезпечити, тому мати, яка є здоровою і працездатною особою, має можливість сплачувати аліменти на рівні ? частки з усіх видів заробітку (доходу). Днак, відповідачка в добровільному порядку відмовляється утримувати їхню спільну дитину. Враховуючи вищевикладене просив, стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання даної позовної заяви і до повноліття дитини.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 26 березня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зокрема, вказує, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до ч.3 ст.160 Сімейного кодексу України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею (дитиною) самою, на момент звернення до суду з позовом, дочці вже виповнилось 14 років, тому вона дійсно була прописана за іншою адресою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що у ході розгляду справи не знайшов свого підтвердження факт проживання дочки сторін ОСОБА_3 разом з батьком, що є визначальним при вирішенні питання стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким проживає дитина.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі від якого мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 11 лютого 2008 року шлюб між сторонами розірвано, дочку ОСОБА_4 залишено з батьком.

Відповідно до ч.3 ст.160 Сімейного кодексу України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Дочка ОСОБА_4 на момент предявлення позову досягла чотирнадцяти років, проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні, добровільно досягти згоди щодо сплати аліментів сторони не можуть.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України).

Згідно із ч. 1 ст. 184 СК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Встановивши, що неповнолітня дитина проживає разом із батьком і перебуває на його утриманні, а батьки в добровільному порядку не домовились про участь в утриманні дитини, відсутність доказів того, що відповідачка працевлаштована та має регулярний дохід, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини в сумі 900 грн, апеляційним судом враховано матеріальне становище сторін, їх стан здоровя, те, що як позивач так і відповідачка є багатодітними батьками.

Відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 26 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 900 грн щомісячно, починаючи з 20 листопада 2017 року і до досягнення дочкою повноліття, тобто до 12 квітня 2021 року.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 05 червня 2018 року.

Головуючий

Судді