справа №176/631/18
провадження №2/176/533/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

06 червня 2018 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Волчек Н.Ю.,

з участю секретаря Ханіної М.Г.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

03 квітня 2018 року ТОВ «Служба термінового кредитування» звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором на загальну суму 11044,04 грн. включаючи судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору №50 від 19.12.2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 400,00 грн.

Відповідно до вказаного договору, відповідач зобовязалась повернути отримані грошові кошти в розмірі 400 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 112,00 грн., що разом складає 512,00 коп. у строк до 01.01.2014 року.

31 грудня 2013 року відповідач сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 104,00 грн., та пролонгував договір строком до 14.01.2014 року. Потім 14.01.2014 року сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 112,00 грн., та пролонгував договір строком до 28.01.2014 року. 28.01.2014 сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 112,00 грн., та пролонгував договір строком до 11.02.2014 року. Потім 11.02.2014 року сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 112 грн. та пролонгував договір строком до 25.02.2014 року, зобовязавшись повернути кредит разом із відсотками у розмірі 254,26 грн. 25.02.2014 p. сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 112,00 грн. та пролонгував договір строком до 11.03.2014 року. Потім 11.03.2014 р. сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 112,00 грн. та пролонгував договір строком до 25.03.2014 року.

25 березня 2014 р. сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 112,00 грн. та пролонгував договір строком до 08.04.2014 року. Потім 08.04.2014 р. сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 112,00 грн. та пролонгував договір строком до 22.04.2014 року.

22 квітня 2014 р. сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 112,00 грн. та пролонгував договір строком до 06.05.2014 року. Потім 06.05.2014 р. сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 112,00 грн. та пролонгував договір строком до 20.05.2014 року.

20 травня 2014 р. сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 112,00 грн. та пролонгував договір строком до 03.06.2014 року. Потім 03.06.2014 р. сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 112,00 грн. та пролонгував договір строком до 17.06.2014 року.

17 червня 2014 р. сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 112,00 грн. та пролонгував договір строком до 01.07.2014 року. Потім 05.07.2014 р. сплатив частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 32,00 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 112,00 грн. та пролонгував договір строком до 19.07.2014 року. 19.07.2014 р. сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 112,00 грн. та пролонгував договір строком до 02.08.2014 року. Потім 02.08.2014 р. сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 112,00 грн. та пролонгував договір строком до 16.08.2014 року.

16 серпня 2014 р. сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 112,00 грн. та пролонгував договір строком до 30.08.2014 року. Потім 30.08.2014 р. сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 112,00 грн. та пролонгував договір строком до 13.09.2014 року.

14 вересня 2014 р. сплатив частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 8,00 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 112,00 грн. та пролонгував договір строком до 28.09.2014 року. Потім 29.09.2014 р. сплатив частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 8,00 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 112,00 грн. та пролонгував договір строком до 13.10.2014 року.

15 жовтня 2014 р. сплатив частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 16,00 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 112,00 грн., частково сплатив суму кредиту у розмірі 2,00 грн. та пролонгував договір строком до 29.10.2014 року. Потім 29.10.2014 р. сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 111,44 грн., частково сплатив суму кредиту у розмірі 0,56 грн. та пролонгував договір строком до 12.11.2014 року.

12 листопада 2014 р. сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 111,30 грн., частково сплатив суму кредиту у розмірі 0,70 грн. та пролонгував договір строком до 26.11.2014 року. Потім 27.11.2014 р. сплатив частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 8,00 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 111,02 грн., частково сплатив суму кредиту у розмірі 0,98 грн. та пролонгував договір строком до 11.12.2014 року.

13 грудня 2014 p. сплатив частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 16,00 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 110,88 грн., частково сплатив суму кредиту у розмірі 1,12 грн. та пролонгував договір строком до 27.12.2014 року. Потім 27.12.2014 р. сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 110,46 грн., частково сплатив суму кредиту у розмірі 0,54 грн. та пролонгував договір строком до 10.01.2015 року.

13 січня 2015 р. сплатив частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 24,00 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 106,00 грн. Потім 29.01.2015 р. сплатив частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 128,00 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 2,00 грн. та пролонгував договір строком до 12.02.2015 року.

13 лютого 2015 р. сплатив частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 120,00 грн. та пролонгував договір строком до 27.02.2015 року. Потім 11.03.2015 р. сплатив частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 204,00 грн. та пролонгував договір строком до 25.03.2015 року., зобов'язавшись повернути кредит разом із відсотками у розмірі 391,05 грн. Більше Відповідач не з'являвся, на телефонні дзвінки не відповідає.

Разом з тим, в порушення договірних умов Відповідач станом на 23.03.2018 р. не виконує свої зобов'язання щодо повернення отриманих грошових коштів в розмірі 394(триста дев'яносто чотири) грн. 10 коп., а також сплати процентів за користування кредитом.

Відповідно до договору, у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту, до позичальника застосовуються штрафні санкції у виді неустойки пені з розрахунку 2% за кожен день прострочення платежу. Таким чином, сума заборгованості разом із процентами та пенею станом на 23.03.2018 року складає 9264,42 грн.

Ухвалою судді від 05 травня 2018 року вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи.

Від відповідача, у запропонований їй ухвалою суду строк відзиву на позов до суду не надходило. Поштовий конверт, направлений на її адресу повернувся з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не повідомив суд про поважність його неявки в судові засідання, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору з власної ініціативи.

Судом встановлено, що 19.12.2013 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 50 відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 400 грн., на споживчі цілі. Строк надання кредиту до 01.01.2014 року під 2% процентів за кожен день користування кредитом. Позичальник зобовязується повернути кредит у розмірі, вказаному у договорі, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 112 грн., разом 512 грн. у дату повернення кредиту. Повернення кредиту та сплата процентів здійснюється разовим платежем /а.с.7/

Факт перерахування кредитодавцем позичальнику суми кредиту нічим не підтверджено.

Із розрахунку, наданого відповідачем /а.с.12-39/ вбачається, що відповідач сплатив позивачу на погашення кредиту та відсотків суму у розмірі 3 577 грн. Той факт, що відповідач пролонговував строк дії договору, як описано у позовній заяві та зобовязувався повернути кредит разом із відсотками у розмірі 391,05 грн. не підтверджений відповідними доказами. Тим більше, що така операція як пролонгація самим кредитним договором не передбачена.

П.2.3 кредитного договору передбачено, що на підставі заяви позичальника, доданої кредитодавцю не пізніше ніж за два робочих дні до дати повернення кредиту, кредитодавець, діючи на власний розсуд, має право шляхом повідомлення позичальника надати йому відстрочення щодо повернення кредиту на строк не більше 14 календарних днів. Відстрочення дати повернення кредиту оформлюється шляхом укладання сторонами договору про внесення змін до цього договору.

Однак матеріалами, доданими до позовної заяви не підтверджується факту звернення позичальника з відповідними заявами та укладання сторонами, договору про внесення змін до кредитного договору.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 12 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

До того ж, Основи правового статусу Держфінпослуг визначені Законом України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та Положенням про Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України, затверджених Указом Президента від 4.04.2003 року № 292/2003.

Згідно п. 5 ст.1 Закону, фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

У відповідності до п.11-1ч.1ст4 ЗУ »Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою, яка у відповідності до п.3ст.9 ЗУ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», підлягає ліцензуванню. А у відповідності до ч.2 ст.7 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринкових фінансових послуг», у разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова

установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З цієї норми випливає, що в поняття «Кредит» входить не тільки надання коштів, а також і їх отримання кредитором від боржника, а відповідно - отримання повернутих коштів від боржника є частиною кредитної операції.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»:

1) фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг;

2) кредитна установа - фінансова установа, яка відповідно до закону має право рахунок залучених коштів надавати фінансові кредити на власний ризик;

3) фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент;

5) фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадку передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових актив: з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів;

7) учасники ринків фінансових послуг - юридичні особи та фізичні особи суб'єкти підприємницької діяльності, які відповідно до закону мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України, та споживачі таких послуг.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулював і ринків фінансових послуг» Фінансовими вважаються такі послуги: 6) надання коштів позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулював і ринків фінансових послуг» надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулюванн ринків фінансових послуг», національна комісія, що здійснює державне регулювання сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами: 3) надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів. Здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України.

Таким чином, кредитні операції, які включають в себе надання кредиту та отримання, повернення кредиту мають право виключно фінансові установи, які мають відповідну ліцензію на здійснення цього виду діяльності.

Також, з матеріалів справи не вбачається що позивач має відповідну ліцензію на надання фінансових кредитів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1054 ЦК України Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та згідно ст.ст. ст.ст. 131, 141, 247, 263-265, 273, 280-282, 287, 288, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» до ОСОБА_1 про стягнення боргу- відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області ОСОБА_2