ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Чернівці

Справа №723/3411/17

Чернівецький апеляційний суд у складі суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.,

секретар Ковальчук Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, інтереси якої представляє ОСОБА_3, на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 липня 2018 року, (головуючий у 1-й інстанції Пташник А.М.),

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з березня 2004 року по квітень 2017 року сторони проживали спільно як чоловік та жінка в селі Дібрівка Сторожинецького району, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, їздили разом на море, святкували свята, але шлюб між собою не реєстрували.

З листопада 2015 року по теперішній час за пропозицією відповідача вона зареєструвалася за адресою: АДРЕСА_1. Спільних дітей з відповідачем немає.

У січні 2017 року сталася пожежа в будинку, де вони проживали, після чого почалися сварки. З квітня 2017 року сторони проживають окремо.

Вказувала, що за час спільного проживання допомагала відповідачу як фізично, так і матеріально будувати будинок, а також після пожежі допомагала його відновлювати. На відновлення згорілого будинку взяла позику 2000 доларів США. Зазначені кошти є боргами подружжя, оскільки зобов'язання виникли в інтересах сім'ї та в повному обсязі були витрачені на відновлення

____________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/46/18 Категорія 48

будинку. На даний час зобов'язання щодо повернення позики не виконано. На такі ж цілі спрямовувалася і її пенсія.

За час спільного проживання сторонами було придбано два автомобілі, які перебувають у володінні та користуванні відповідача, а саме: автомобіль марки ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску та автомобіль марки VOLKSWAGEN CRAFTER, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску, придбаний у жовтні 2012 року.

Згідно даних інтернет-видань, зокрема «Авто РІА», середня вартість автомобіля марки ЗАЗ 110307, 2006 року випуску, становить 1700 доларів США, автомобіля марки VOLKSWAGEN CRAFTER, 2007 року випуску, - 12400 доларів США.

Зазначені автомобілі були набуті в період спільного проживання та зареєстровані за ОСОБА_2, а, отже, є майном, що належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності.

Також за період спільного проживання за спільні кошти з метою покращення побуту та придбання побутових товарів позивач двічі брала грошові кошти в кредит. Згідно довідки ПАТ «АБ «Експрес-Банк» ОСОБА_1 укладала кредитні договори, згідно з якими отримала кредити від 26.10.2004 року в розмірі 5200 грн та від 30.01.2007 року - 10000 грн.

Зазначала, що у період спільного проживання та перебування з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах працювала на посаді провідника пасажирського вагона у пасажирському вагонному депо з 6.10.1978 року по 25.11.2014 рік та отримувала високу заробітну плату, а в подальшому отримувала пенсію за віком, що підтверджується копією трудової книжки, довідками з місця роботи та довідкою про розмір пенсії. Натомість відповідач в цей період мав мінливий і нестабільний дохід, який не дозволив би йому купувати автомобілі, проводити будівництво.

Сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, транспортні засоби є неподільними, спільне користування ними є неможливим через неприязні стосунки, вважає, що є всі підстави для стягнення з відповідача компенсації вартості частки у спірному майні.

Просила встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 з 1 березня 2004 року по 10 квітня 2017 року включно;

визнати автомобіль марки ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску та автомобіль марки VOLKSWAGEN CRAFTER, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску такими, що належать на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_1;

стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію за ? частку вартості автомобіля марки ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску в розмірі 16152 грн та автомобіля марки VOLKSWAGEN CRAFTER, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску в розмірі 170940 грн 50 коп;

стягнути з ОСОБА_2 на її користь 27100 грн у рахунок виконання зобов'язання за розпискою від 11.01.2017 рокута судові витрати.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1, інтереси якої представляє ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним з'ясуванням обставин справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Свої доводи мотивує тим, що факт проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу підтверджується показами багатьох свідків, а тому суд помилково прийшов до протилежного висновку, надавши перевагу показам свідків, наданих зі сторони позивача, які проживають далеко від домогосподарства, в якому проживали сторони, були там декілька разів та не могли об'єктивно оцінити факт спільного проживання їх як подружжя.

Судом не надано належної оцінки показам свідка ОСОБА_4 - доньки відповідача, які є суперечливими.

За час спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_2 не мав постійного заробітку, ним не надано жодних доказів щодо джерела походження коштів, за які придбавалися спірні автомобілі. Натомість позивач офіційно працювала, мала постійні доходи, двічі брала кошти в кредит, що є підтвердженням факту придбання автомобілів ОСОБА_1

Також у січні 2017 року апелянт взяла у своєї доньки в борг 2000 доларів США, які також підлягають поділу, оскільки є боргами подружжя, зобов'язання виникли в інтересах сім`ї та в повному обсязі були витрачені на її потреби.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 липня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведення позивачкою факту проживання однією сім'єю із ОСОБА_2 на час придбання спірного майна та набуття його за спільні кошти.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання позивача, з 5 жовтня 2015 року ОСОБА_1 зареєстрована у АДРЕСА_1 (а.с.5).

Згідно інформації Міністерства внутрішніх справ регіонального сервісного центру від 6.07.2017 року за ОСОБА_2 зареєстровані транспортні засоби: ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску, та автомобіль VOLKSWAGEN CRAFTER, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску (а.с. 9).

Частиною 2 ст. 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК.

За змістом наведеної вище норми, правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі ст. 74 СК України.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

У постанові від 08 червня 2016 року у справі при № 6-2253цс15 Верховним Судом України сформульовано наступний правовий висновок.

За правилами ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

У постанові від 12 грудня 2012 року у справі 6-148цс12 Верховниий Суд України зазначив, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Тоді як ст. 60 СК України презюмує, що майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду з позовом, на підтвердження факту проживання з відповідачем однією сім'єю та набуття спірного майна, посилалася на показання свідків, фотокартки, копію трудової книжки та довідку з місця роботи, а також боргову розписку про отримання позики.

Так, відповідно до копії трудової книжки та довідки ПАТ «Українська залізниця» в особі філії м. Чернівці, ОСОБА_1 до 26.11.2014 року працювала провідником пасажирських вагонів у філії Пасажирська компанія ПАТ Українська залізниця ( а.с.11-15).

З копії листа ПАТ «Акціонерний Банк «Експрес банк» №112-62/19 від 2.10.2017 року вбачається, що 30.01.2007 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 10000 грн, 26.10.2004 року між указаними сторонами був укладений кредитний договір на суму 5200 грн. Станом на 29.09.2017 року заборгованості перед банком немає.

Відповідно до розписки від 12 січня 2017 року, ОСОБА_1 підтверджує, що 12 січня 2017 року отримала у доньки ОСОБА_6 дві тисячі доларів США для відновлення згорілого будинку. Зобов'язується їх повернути не пізніше січня 2018 року (а.с.10).

Доводи апеляційної скарги про доведеність позову є необґрунтованими.

Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позичені у банку та у доньки кошти були використані на потреби сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зокрема на відновлення будинку відповідача після пожежі чи придбання спірних автомобілів.

Зазначення у розписці вказівки на те, куди будуть потрачені позичені кошти, саме по собі не свідчить про фактичне використання грошей за вказаною ціллю.

Посилання ОСОБА_1 на те, що відповідач не працював та не мав постійного доходу, а тому не мав фінансової змоги придбати спірне майно, не є належним доказом придбання автомобілів у тому числі за її кошти.

Наявність спільних фотокарток, поїздки на відпочинок (а.с.100) не підтверджують проживання позивачки та відповідача однією сім'єю.

Апелянт посилається також на неврахування судом першої інстанції показань свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які на думку позивачки підтвердили факт її проживання з ОСОБА_2 однією сім'єю, вели домашнє господарство, були пов'язані спільним побутом, спільно купували майно.

Проте зміст пояснень цих свідків не свідчить про факт проживання сторін однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірні транспортні засоби.

Указані свідки не стверджували конкретних фактів та обставин ведення зазначеними особами спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, не могли чітко вказати на момент, з якого сторони почали проживати разом.

Наведений заявником в апеляційній скарзі зміст показань свідків стосується в основному загальних тверджень про певні відносини позивачки та ОСОБА_2

Крім того, посилання ОСОБА_1 на спільне проживання з ОСОБА_2 не є достатнім для визнання факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу у розумінні статті 74 СК України та визнання права власності на спірне майно.

Колегія суддів дійшла висновку, що під час розгляду справи суд першої інстанції дав належну оцінку доказам, на які посилалися сторони та їх представники, як кожному окремо, так і сукупності з іншими зібраними у справі доказами, висновки щодо яких обґрунтовано виклав в мотивувальній частині ухваленого рішення.

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, які зводяться до того, що наявні у справі докази не стверджують проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірні автомобілі, як і придбання їх за спільні кошти позивачки та відповідача, а також використання позичених .

Відповідно до правил ст. 89 ЦПК України суд першої інстанції оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, мотивував відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, інтереси якої представляє ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді: