Провадження № 2/127/683/18
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 травня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Прокопчук А.В.,

при секретарі Крижанівському В.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08.04.2010 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином в порушення умов договору ОСОБА_3 не виконав належним чином зобов'язання за вказаним договором. Це призвело до утворення в нього перед банком заборгованості станом на 25.04.2016 року в розмірі 87 808 грн. 30 коп., яка складається з: 12 975,27 грн. - заборгованість за кредитом; 67 125,49 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 3050,00 грн. заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 4157,54 грн. - штраф (процентна складова).

Оскільки на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов'язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача, тому ПАТ КБ "ПриватБанк" змушений був звернутися до суду з позовом та просить у відповідності до вимог ст.ст. 1050, 1054 ЦК України стягнути з відповідача вищевказану заборгованість, а також стягнути судові витрати.

29 червня 2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено заочне рішення про задоволення позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" та стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.04.2010 року в розмірі 87 808 грн. 30 коп., яка складається з: 12 975 грн. 27 коп. заборгованості за кредитом; 67 125 грн. 49 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом; 3 050 грн. 00 коп. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. 00 коп. штрафу (фіксована частина) та 4 157 грн. 54 коп. штрафу (процентна складова), а також витрати на оплату судового збору в розмірі 1 378,00 грн. (а.с. 55-56).

Проте, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 лютого 2018 року було поновлено пропущений строк для подання заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.06.2016 року, ухваленого у справі № 127/11445/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Заяву представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.06.2016 року, ухваленого у справі № 127/11445/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено. Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.06.2016 року по справі № 127/11445/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасовано, а справу призначити до судового розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 95-96).

З огляду на це, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2018 року призначено підготовче засідання та запропоновано відповідачу в строк протягом пятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали, подати до суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову (а.с. 99).

Так, на виконання вимог ухвали представником відповідача ОСОБА_2 було подано суду відзив (а.с. 114-117). Зі змісту даного відзиву вбачається, що відповідач не визнає позовні вимоги та вважає їх необгрунтованими з наступних підстав. В матеріалах справи відсутній кредитний договір, на який посилається позивач. Жодних договорів сторони не підписували. Також позивач просить стягнути борг за тілом кредиту у розмірі 12975,27 грн., що значно більше встановленого ліміту. З розрахунку заборгованості вбачається, що процентна ставка складала 36% річних на строкову заборгованість та 72% річних на прострочену заборгованість. Разом з тим, ні позовною заявою, ні додатками до неї не обгрунтовано підстави застосування процентної ставки 72% річних. Доводи банку про укладення кредитного договору шляхом підписання Заяви спростовується правовими позиціями ВСУ у справах від 11.03.2015 року та від 22.03.2017р. та ухвалою ВССУ від 25.01.2017р. по справі № 666/5737/15-ц. Представник звертає увагу, що до матеріалів позовної заяви не долучено кредитного договору, яким передбачено істотні умови даного кредиту, а інші документи, зокрема Анкета, не містить інформації щодо розміру процентної ставки, на який термін видано кошти, який порядок їх повернення, не встановлено строк платежів за кредитом чи процентами. Також представник посилається на нікчемність договору та правові наслідки недійсності договору (повернення кожною із сторін іншій стороні у натурі всього, що вона одержала на виконання цього правочину). Інших наслідків такий правочин не несе та відповідно вимога про стягнення згідно нього будь-яких процентів та штрафних санкцій є також незаконною. Щодо вимоги про стягнення з відповідача двох видів штрафу, то штраф не може бути виражений у сталій сумі. Крім того, банком заявлено вимогу про стягнення пені та комісії, при цьому не розділяючи вказаних понять, хоча різними є їх правова природа та строки позовної давності. Стягнення комісії Умовами та Правилами не передбачено, а в Анкеті, яку підписав відповідач в графі «щомісячна комісія» стоїть прочерк. Також звернуто увагу, що до матеріалів справи не надано первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували факт видачі коштів відповідачу та з яких можливо б було встановити розмір отриманого кредиту та перевірити розрахунок заборгованості. Викладене доводить необгрунтованість позовних вимог, в зв'язку з чим вважає їх такими, що не підлягають до задоволення.

Згодом представником відповідача ОСОБА_2 було подано ще один відзив (а.с. 136-137), відповідно до умов якого відповідач не визнає позовні вимоги також з підстав того, що стягнення процентів з 01.09.2014р. нарахованих за ставкою 34,8% річних, а з 01.04.2015 року за ставкою 43,2% річних є незаконними та такими, що протирічать матеріалам справи. Так, ст. 1056-1 ЦК України, прямо забороняє банку в одностороньому порядку змінювати процентну ставку. Крім того, відповідач не отримував кошти у кредит після 01.09.2014 року, тому до його заборгованості підвищені процентні ставки не можуть бути застосовані. Викладене доводиться невідповідність розрахунку заборгованості, проведеного банком умовам кредитного договору та вимогам закону. За таких обставин, при винесені рішення, просить врахувати контр-розрахунок заборгованості ОСОБА_3, проведений стороною відповідача, за яким станом на 25.04.2016 року заборгованість складаєж 24 677,73 грн., з яких борг по тілу складає 12 975,27 грн., а за процентами 11 702,46 грн.

В результаті надання представником відповідача відзиву, представником позивача було подано суду відповідь на відзив (а.с. 156-161). Згідно змісту відповіді на відзив при укладені спірного договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України (договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору). Відповідачем в анкеті-заяві інформація відносно нього заповнена особисто. Також ним висловлена згода про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчено, що він згоден з тим, що дана заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та ОСОБА_4 Договір про надання банківських послуг. Також до матеріалів позовної заяви долучено Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписану відповідачем власноруч. З даної довідки вбачається, що відповідачу було встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3% (36% на рік), вказані розміри комісій та штрафів. Підписавши анкету-заяву позичальника відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Щодо факту отримання кредитних коштів відповідачем, то з виписки з карткового рахунку вбачається, що він користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів. Дані дії підтверджують факт отримання відповідачем кредитної картки «Універсальна». Щодо збільшення суми заборгованості по тілу кредиту, то вона пов'язана з продовженням ОСОБА_3 користуватися карткою. Відносно нарахування процентів, то банком було повідомлено позичальника про зміну тарифів. Оскільки протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови. Представник зазначає, що на сьогоднішній день ОСОБА_3 не звертався до банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціював розірвання договору. Також повідомляється, що в розрахунку заборгованості в колонці під назвою «сума комісії та пені» фактично зазначено лише пеню, оскільки нарахування комісії умовами кредитного договору не передбачено. З приводу нарахування штрафів зазначено, що вони передбачені умовами договору. Штрафи фіксована частина та процентна складова є складовими формули, за якою обчислюється нероздільне сума в залежності від розміру невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань. Заперечення відповідача про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке грунтується на ст. 61 Конституції України, є помилковим, так як пеня і штраф є формами неустойки, але не окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Щодо твердження про неможливість одночасного застосування штрафу та пені, то воно передбачено законодавством України, зокрема ст. 14 Закону України «Про державний матеріальний резерв». Таким чином, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. Просить задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив. Додала, що помилково в позовній заяві зазначено, що слід стягнути з відповідача пеню та комісію, оскільки це сума лише пені. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 в судовому засіданні позов частково визнала у сумі тіла кредиту і заборгованості по відсотках в розмірі 11 702,46 грн., посиляючись на обставини викладені у відзивах. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк".

Вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08.04.2010 року відповідач ОСОБА_3 отримав від позивача кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Договір укладений шляхом приєднання до умов договору, підтвердженням чому є підписана позичальником заява (а.с. 8) та Умови і Правила надання банківських послуг (а.с. 10-33).

Отже, при укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, в даному випадку зміст кредитного договору було зафіксовано в декількох документах, а саме в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та ОСОБА_4. Укладення кредитного договору таким чином, чинному законодавству України не суперечить.

Зі змісту заяви-анкети вбачається, що особою від руки заповнені всі персональні дані (а.с. 8). Також з заяви-анкети встановлено, що ОСОБА_3 висловив свою згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що «Я згоден з тим, що ця заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та ОСОБА_4 Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді…».

Крім того, в матеріалах справи міститься Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду (а.с. 9), яка підписана відповідачем. Зі змісту даної довідки вбачається, що ОСОБА_3 встановлено поточну проценту ставку у розмірі 3% (36% на рік) та вказано розміри комісій, штрафів. Таким чином, суд приходить до переконання, що сторонами було обговорено всі істотні умови кредитного договору.

Суд зазначає, що спочатку представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнавала, проте згодом змінила свою позицію визнавши позов частково, зокрема у сумі тіла кредиту і заборгованості по відсотках в розмірі 11 702,46 грн. З огляду на це, суд приходить до висновку, що відповідач та його представник погодилися з фактом укладення кредитного договору з ОСОБА_3

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання про відсутність підстав для доведення факту укладення між сторонами кредитного договору.

Пунктом 21 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов'язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії.

Слід відзначити, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України (ст.ст. 3,6, 12 ЦК України).

Факт отримання кредитних коштів за спірним кредитним договором та їх використання ОСОБА_3 підтверджується випискою з рахунку (а.с. 118- 130).

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

За користування кредитом і Овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому "Тарифами ОСОБА_4" з розрахунку 360 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13 договору (п. 2.1.1.12.6 "Правил користування платіжною карткою").

Згідно п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Пунктом 2.1.1.12.11 "Правил користування платіжною карткою" визначено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Щодо збільшення суми заборгованості по тілу кредиту, то воно пов'язане з продовдженням користування картокою після погашення раніше виданого кредиту.

Відносно посилання представника відповідача на необгрунтованість застосування підвищеної процентної ставки, то слід зазначити наступне. Згідно Умов та Правил надання банківських послуг та ОСОБА_4 для погашення заборгованості по кредитним картам для клієнтів передбачений пільговий період, що діє за умови погашення боргу до 25 числа наступного місяця з дати виникнення заборгованості. Під пільговим перідом кредитування мається на увазі установлений банком період з моменту виникнення заборгованості по кредиту, протягом якого нарахування відсотків за користування кредитом проводиться за відсотковою ставкою 0,01% річних (п. 1.1.1.49 Умов та правил надання банківських послуг).

ОСОБА_4 має право здійснювати зміну ОСОБА_4, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку згідно з п. 1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом семи днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта (п. 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг).

Умовами та правилами надання банківських послуг (п. 1.1.3.1.9) передбачено, що банк зобов'язаний не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у Заяві, надавати власнику виписки про стан Картрахунків і про здійснення за минулий місяць операції по Картрахункам.

Відповідно до п. 1.1.2.3. Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний одержувати виписки про стан Картрахунків і про здійснені операції по Картрахункам.

Слід звернути увагу на п. 1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, який визначено, що клієнт зобов'язаний у разі незгоди зі змінами Правил та/або ОСОБА_4 звернутися до банку для розірвання цього договору і погасити заборгованість, що виникла перед банком, у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карт, виданих власнику і його довіреним особам. У разі незгоди зі списанням коштів по Картрахунку інформувати (при необхідності письмово у разі якщо вирішення питання передбачає дану необхідність) банк про це протягом тридцяти п'яти днів з моменту списання.

Представник позивача зазначив у своїй відповіді на відзив, що ОСОБА_3 по теперішній день до банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами не звертався та не ініціював розірвання договору. Разом з тим, активно користувався карткою, що свідчить про його згоду з діючими умовами банківського обслуговування.

Суд не приймає до уваги контр-розрахунок представника відповідача щодо заборгованості по тілу кредиту та процентам, оскільки, він виконаний особою, яка не має спеціальної освіти. Звертаю увагу, що він містить виправлення та не підписаний ні відповідачем, ні його представником. Також слід зазначити, що сторонами не заявлялось клопотання про призначення експертизи з метою втановлення реального розміру заборгованості відповідача за кредитним договором.

Разом з цим, суд встановив, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе за договором зобов'язання, що призвело до утворення в нього перед банком заборгованості.

З розрахунку заборгованості за договором №б/н суд встановив, що станом на 25.04.2016 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом становить 87 808,30 грн., яка складається з: 12 975,27 грн. - заборгованість за кредитом; 67 125,49 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3050,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією (а.с. 4-7).

Суд звертає увагу, що у своїй відповіді на відзив представник позивача зазначив, що в розрахунку заборгованості в колонці під назвою «сума комісії та пені» фактично зазначено лише пеню, оскільки нарахування комісії умовами кредитного договору не передбачено. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем в розрахунку заборгованості помилково вказано заборгованість за комісією. 3 050,00 грн. це є заборгованість за пенею.

Відносно твердження представника відповідача про те, що штраф не може бути виражений у сталій сумі, суд зазначає наступне.

Пунктом 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, при порушені клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених дійсним договором, більше чим на 30 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. за кредитними картами, відкритих у валюті USD) + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісії. Штраф враховується на окремому рахунку і підлягає оплаті в першу чергу.

Так, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, відповідачу нараховано штраф (фіксована частка) в розмірі 500 грн. та штраф (процентна складова) в сумі 4157,54 грн.

Розмір штрафу не визначається у твердій грошовій сумі, оскільки хоча в розрахунку він і складається з двох частин (фіксована складова + процентна складова), але юридично вони складові формули, за якою обчислюється нероздільне (цілісна) сума в залежності від розірвання невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань.

Також представником відповідача звернуто увагу на неправомірності одночасного застосування штрафу і пені за одне й теж порушення, оскільки це є порушенням положення ст. 61 Конституції України (заборона подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення). З огляду на це, слід зазначити, що при укладенні кредитного договору між банком і клієнтом (відповідачем) дотримувався принцип свободи договору. Зокрема, позичальник є вільним у заключенні даного договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Підписуючи кредитний договір, він погодився з усіма умовами, передбаченими кредитним договором.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, пеня і штраф є формами неустойки, а не окремими, самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності можуть застосовуватися різний набір санкцій. Положення статті 61 Конституції України не обмежує розмір санкцій або їх набір при залученні до одного виду юридичної відповідальності. Крім того, Цивільний кодекс України не містить обмежень і заборон на одночасне застосування стороною за договором до винної сторони таких штрафних санкцій як штраф і пеня. Принцип свободи договору дає право банку передбачати в кредитних договорах відповідальність позичальника за невиконання або неналежне виконання зобовязання вигляді штрафу, і за несвоєчасне виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання у вигляді пені. Отже, застосування позивачем в кредитному договорі штрафу та пені, як окремих видів неустойки не є подвійним притягненням до відповідальності, оскільки характер правопорушень в даному випадку різний.

Щодо посилання представника відповідача на п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», то банком було надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. При цьому, законодавством України не передбачено обовязок кредитора на відібрання підпису позичальника за надання інформації. Крім того, в Анкеті-заяві, підписаній ОСОБА_3, зазначено, що він ознайомлений і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Відповідно до ст.ст. 509, 526 ЦК України, одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 1054 ЦК України, визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором № б/н від 08.04.2010 року щодо поверення кредитних коштів, суд вважає, що заборгованість з відповідача на користь позивача підлягає примусовому стягненню.

Витрати на оплату судового збору не підлягають відшкодовуються відповідачем, в зв'язку з тим, що останній є інвалідом 2 групи (а.с. 79).

На підставі викладеного та керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 15, 16, 207, 525, 526, 530, 549-552, 610-612, 625, 629, 638, 1048, 1050, 1054 ЦК України, п. 21 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 179, 191, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: 21037, м. Вінниця, вул. Пирогова, 15, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570, рах. № 3111, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.04.2010 року в розмірі 87 808 (вісімдесят сім тисяч вісімсот вісім) грн. 30 коп., яка складається з: 12 975 (дванадцять тисяч дев'ятсот сімдесят п'ять) грн. 27 коп. заборгованості за кредитом; 67 125 (шістдесят сім тисяч сто двадцять п'ять) грн. 49 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом; 3 050 (три тисячі п'ятдесят) грн. 00 коп. заборгованості за пенею, 500 (п'ятсот) грн. 00 коп. штрафу (фіксована частина) та 4 157 (чотири тисячі сто п'ятдесят сім) грн. 54 коп. штрафу (процентна складова).

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 06.06.2018 року.

Суддя: