АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Харків

справа №642/2040/16-ц

провадження № 22-ц/790/748/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.С., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційні скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 19 жовтня 2017 року (суддя Євтіфієв В.М.)

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

встановив:

У жовтні 2015 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з вказаним позовом, в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № PML - 705/241/2008 від 04.07.2008 року, а саме: житловий будинок з прибудовами № 33, що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Путивельський, який належить на праві власності ОСОБА_3 з метою задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі 1474793,55 гривень та зобовязати ОСОБА_5 передати житловий будинок шляхом надання вільного доступу до приміщення будинку з передачею ключів та укладанням акту прийому - передачі майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 04.07.2008 року між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № МL-705/241 /2008, у відповідності до умов якого останній отримав кредит у розмірі 160000 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань був укладений договір іпотеки № РМL-705/241/2008. Предметом іпотеки є житловий будинок з прибудовами за адресою: м. Харків, провулок Путивельський, будинок 33. Вказував, що рішенням Київського районного суду м. Харкова стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № МЬ-705/241/2008 в сумі 1 472 973,55 гривень.

Представник позивача в судовому засіданні на позові наполягав.

Представник відповідача та третьої особи позовні вимоги не визнали.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 19.10.2017 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг України» задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № PML - 705/241/2008 від 04 липня 2008 року, а саме житловий будинок з прибудовами № 33, що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Путивельський, загальною площею 368,6 кв.м., житловою площею 178,6 кв.м. та належить на праві власності на підставі договору купівлі - продажу № 117, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 22.07.2011року ОСОБА_5, шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві за ціною, що визначатиметься на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на момент відчуження предмета іпотеки, і наданням позивачу усіх прав продавця, в тому числі, але не виключно, надати право на отримання дублікатів правовстановлюючих документів на предмет іпотеки, технічної документації на предмет іпотеки, відомостей про осіб, які зареєстровані за адресою розташування предмету іпотеки, з правом оперативного управління предметом іпотеки, в тому числі права доступу, обладнання охоронними пристроями, з правом на укладення договорів з відповідними організаціями щодо надання послуг з охорони, правом на укладення договорів оренди з правом отримання орендної плати з метою задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі 1474793,55 гривні. Зобовязано ОСОБА_5 передати житловий будинок в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» шляхом надання вільного доступу до приміщення, передачею ключів та укладанням акту прийому - передачі майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просить рішення скасувати, та постановити нове яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що на відчуження предмета іпотеки під час ліквідаційної процедури згода іпотекодержателя законом не передбачена.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити. Вказує, що Закон України «Про іпотеку» до зазначених правовідносин не застосовується.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційні скарги та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 грудня.

Положенням п. 8 Перехідних положень до ЦПК України в редакції від 15.12.2017 передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 9 Перехідних положень до ЦПК України в редакції від 15.12.2017 передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суд першої інстанції керуючись вимогами ст. 23 Закону України «Про іпотеку» виходив з того, що згідно договору купівлі-продажу від 22.07.2011 року власником будинку став ОСОБА_3 та відповідно до останнього перейшли всі права та обовязки, що стосуються нерухомого майна. Враховуючи, що ОСОБА_1 свої обов'язки виконував неналежним чином, грошових коштів позивач від продажу будинку не отримав, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло права на дострокове стягнення суми неповернутого кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте погодитись із таким висновком суду першої інстанції не можна, оскільки станом на час придбання ОСОБА_3 будинку, спірне нерухоме майно втратило статус іпотечного майна.

Встановлено, що 04.07.2008 року між ЗАТ "ОТО Банк" правонаступником якого є ПАТ "ОТО Банк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № МL-705/241 /2008, у відповідності до умов якого останній отримав кредит у розмірі 160000 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань Банком за Кредитним договором був укладений договір іпотеки № РМL-705/241/2008, згідно якого предметом іпотеки є житловий будинок з прибудовами за адресою: м. Харків, провулок Путивельський, будинок 33.

12.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права іпотекодержателя за договором іпотеки.

Згідно договору купівлі-продажу №117 від 22.07.2011 року житловий будинок №33 з прибудовами, який знаходиться за адресою: м. Харків, провулок Путивельський належить на праві власності ОСОБА_5

Відповідно до ч.1 ст.33, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Постановою господарського суду Харківської області від 02.07.2010 року у справі № Б-39/66-10 ФОП ОСОБА_1 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Постановою вищого господарського суду України від 01.02.2011 року скасовано постанову господарського суду Харківської області від 02.07.2010 року по справі № Б-39/66-10.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.03.2012 року по справі 5023/1123/12 про порушення провадження по справі про банкрутство ФОП ОСОБА_1 господарським судом ухвалено ввести мораторій на задоволення вимог кредитора.

Згідно матеріалів справи вказана процедура банкрутства порушена вдруге, після припинення процедури № Б-39/66-10.

Відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» при проведенні процедури банкрутства, яка регулюються спеціальним Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», розпорядження майном, у тому числі заставленим, здійснює ліквідатор - арбітражний керуючий, при цьому обовязку отримання згоди від іпотекодержателя на відчуження майна законом не встановлено.

Сторонами по справі не оскаржується, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем, оскільки під час відчуження житлового будинку, який знаходиться за адресою: м. Харків, провулок Путивельський, будинок 33, в процедурі банкротства ФОП ОСОБА_1, даний будинок не перебував в заставі, з нього було знято арешт та він був відчужений відповідно до чинного законодавства України.

В правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України № 6-58 від 26 червня 2013 року зазначено, що згідно зі статтею 5 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається ( пункт 6 частини першої статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ).

При цьому згоди іпотекодержателя на відчуження предмета іпотеки за договором, що укладається під час ліквідаційної процедури боржника, яка здійснюється в межах справи про банкрутство, положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) не передбачено.

Крім цього, в зазначеній постанові Верховний суд України посилаючись на вимоги частини другою статті 388 ЦК України зазначає, що майно, не може бути витребувано від набувача, якщо воно було продане у порядку, установленому для виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється в разі примусового продажу заставленого майна.

Ст. 50 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що після продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах або продажу предмета іпотеки відповідно до статті 38 цього Закону припиняються будь-які права та вимоги інших осіб на нерухоме майно, що було предметом іпотеки, які виникли після державної реєстрації іпотеки за іпотечним договором, згідно з яким було звернене стягнення на предмет іпотеки. Це правило не застосовується у разі придбання предмета іпотеки іпотекодавцем.

Перехід права власності на предмет іпотеки на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, відбувся на об'єкт нерухомого майна, не обтяженого іпотекою відповідно до даних витягу з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна від 22.07.2011 року, а тому відповідач, як власник будинку, не набув статусу іпотекодавця.

Неправомірність набуття права власності ОСОБА_5 судом не встановлена та ніким не оспорюється.

З огляду на зазначене, у задоволені позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг України» про звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно відмовити, оскільки рішення суду не відповідає вимогам ст. 89, 263 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367,374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, - постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 19 жовтня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08.06.2018 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

ОСОБА_7