Постанова

Іменем України

07 червня 2018 року

м. Київ

справа № 610/336/17

провадження № 61-26921св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_4,

суб'єкт оскарження - державний виконавець Балаклійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 травня 2017 року в складі суддів: Довгаль А. П., Коваленко І. П., Овсяннікової А. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Балаклійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - державний виконавець Балаклійського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області) щодо нарахування заборгованості.

Скарга мотивована тим, що державний виконавець визначаючи розмір заборгованості по аліментам, всупереч положенням Закону України «Про виконавче провадження», не врахував, що рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 06 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на 1/2 частину квартири, встановлено розмір фактично отриманих сум по аліментам згідно розписок ОСОБА_5 та розрахункових листів заробітної плати. Зазначає, що до серпня 2015 року донька сторін проживала разом із батьком та перебувала на його утриманні, що свідчить про відсутність підстав для нарахування заборгованості за аліментами за цей період.

На підставі викладеного ОСОБА_4, уточнивши вимоги, просив визнати дії державного виконавця Печериці Н. М. в частині винесення вимоги по нарахуванню заборгованості в сумі 68 795,46 грн неправомірними; скасувати нараховану заборгованість у відповідності до винесеного рішення від 06 травня 2016 року; зобов`язати державного виконавця Балаклійського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області Печерицю Н. М. визначити розмір заборгованості по аліментам з урахуванням рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 06 травня 2016 року; зробити перерахунок стягнутої суми заборгованості 15 624,66 грн в рахунок поточних платежів по аліментам на користь ОСОБА_5

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 28 лютого 2017 року (у складі судді - Тімонової В. М.) скаргу задоволено.

Поновлено ОСОБА_4 строк на оскарження дій державного виконавця Балаклійського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області по примусовому виконанні виконавчого листа, виданого 03 березня 2016 року Балаклійським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дитини: доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку.

Визнано дії державного виконавця Печериці Н. М. в частині винесення нею вимоги по нарахуванню заборгованості по сплаті аліментів за період з 01 лютого 2013 року по 01 лютого 2016 року в сумі 68 795,46 грн неправомірними та скасовано нараховану заборгованість.

Зобов'язано державного виконавця Балаклійського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області Печерицю Н. М. визначити розмір заборгованості по аліментам з урахуванням рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 06 травня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на 1/2 частину квартири, доказів фактично отриманих сум по аліментам згідно розписок ОСОБА_5 та розрахункових листів заробітної плати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що розрахунок заборгованості з аліментів не відповідає нормам статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 195 Сімейного кодексу України, оскільки при складанні розрахунку державним виконавцем не взято до уваги рішення місцевого суду, яким встановлено факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1997 року по серпень 2015 року, розписки ОСОБА_5 про отримання грошей, а також те, що з червня по листопад 2016 року ОСОБА_4 здійснювалось погашення заборгованості по аліментам.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 травня 2017 року ухвалу суду першої інстанції скасовано. У задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішенням місцевого суду при встановленні факту проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, не вирішувалося питання щодо утримання ОСОБА_4 своєї неповнолітньої дочки. Тому посилання в оскаржуваній ухвалі про зобов'язання державного виконавця провести перерахунок заборгованості по аліментам з урахуванням цього рішення є незаконним.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення апеляційним судом неповно з'ясовані всі обставини справи. Апеляційний суд, залишив поза увагою, факт сумісного проживання однією родиною, відсутність доказів ухилення від сплати аліментів та неповідомлення ОСОБА_4 про пред'явлення до виконання виконавчого листа про стягнення аліментів.

17 травня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 31 серпня 2005 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття.

На виконання зазначеного судового рішення видано виконавчий лист.

11 березня 2016року державним виконавцем Балаклійського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області Печерицею Н. М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів, копії якої були направлені на адресу боржника та стягувача.

Згідно із статтею 383 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення порушено їх права чи свободи.

Установлено, що 17 березня 2016 року державним виконавцем направлено вимогу до Шебелинського відділення бурових робіт філії бурового управління «Укрбургаз» про надання інформації щодо отримуваних доходів боржника ОСОБА_4

26 квітня 2016 року державним виконавцем нарахована заборгованість по сплаті аліментів за період з 01 лютого 2016 року по 01 травня 2016 року на підставі заяви стягувача та у відповідності до наданої бухгалтерією ШВБР ФБУ «Укрбургаз» довідки про доходи боржника, винесено постанову про звернення стягнення аліментів із заробітної плати ОСОБА_4 у розмірі 50%, з яких 25% на сплату поточних аліментів, 25% до погашення заборгованості в розмірі 5 599,60 грн.

31 жовтня 2016 року головному бухгалтеру ШВБР ФБУ «Укрбургаз» надіслано вимогу, в якій зменшено існуючий борг, що становив станом на 01 травня 2016 року 63 195,80 грн до 48 253,18 грн, у зв'язку з проведеним перерахунком заборгованості по сплаті аліментів за попередній період 01 березня 2013 року по 01 травня 2016 року, на підставі наданої довідки про доходи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику.

За правилами статей 195, 196 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем виходячи з фактичного заробітку (доходу), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення розміру заборгованості. Якщо боржник у цей період та на час визначення заборгованості не працював, така заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості.

Скасовуючи ухвалу місцевого суду, апеляційний суд виходив з того, що рішення місцевого суду про звільнення від сплати заборгованості по аліментам скасовано рішенням апеляційного суду Харківської області. Вказаним рішенням апеляційного суду ОСОБА_4 було відмовлено у звільненні від сплати заборгованості по аліментам. Крім того, цим судовим рішенням при встановлення факту проживання ОСОБА_4 і ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, не вирішувалося питання щодо утримання ОСОБА_4 своєї неповнолітньої дочки.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що дії державного виконавця Печериці Н. М. щодо нарахування заборгованості зі сплати аліментів за виконавчими провадженнями узгоджуються з вимогами статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та статей 195, 196 Сімейного кодексу України і заявником зазначений розрахунок від 31 жовтня 2016 року на суму 48 253,18 грн не спростовано, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні скарги.

Доводи касаційної скарги зводяться до формальної незгоди з оскарженим судовим рішенням та не дають підстав для його скасування, оскільки згідно з вимогами частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк