справа № 274/416/18
провадження № 2/0274/1223/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24.05.2018 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Вдовиченко Т.М., з участю секретаря судового засідання Рудич М.О., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Романівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області про визнання права, зобов"язання вчинення певних дій, -

В с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до Романівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області про визнання права, зобов'язання вчинення певних дій.

У позовній заяві зазначила, що являється наймачем квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Дана квартира отримана її сім'єю у складі 4 осіб: позивачкою - ОСОБА_3, її чоловіком - ОСОБА_4, синами ОСОБА_5 та ОСОБА_6, на підставі ордену № 164, виданого виконавчим комітетом Бердичівської міської ради 21.06.2000 року. 12.03.2016 року позивач розлучилася з чоловіком. Згодом дана квартира була прийнята на баланс Радянської (Романівської) сільської ради Бердичівського району. Бажаючи реалізувати своє право на приватизацію даного житла, позивач 10.10.2017 року звернулася до відповідача з заявою про проведення приватизації вказаного житлового приміщення. Згідно рішення виконавчого комітету Романівської сільської ради № 47 від 21.11.2017 року її заяву залишено без розгляду, у зв'язку з відсутністю органу по приватизації нерухомого майна. У зв'язку з чим просить визнати за нею право на приватизацію зазначеної вище квартири та зобов'язати Романівську сільську раду прийняти рішення про приватизацію квартири АДРЕСА_2.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що не заперечує та не оспорює право позивача на приватизацію та вільне розпорядження спірною квартирою, оскільки остання проживає в ній на законних підставах, однак у зв'язку з відсутністю відповідного органу приватизації, останній позбавлений можливості вирішити питання про приватизацію позивачем наданої квартири, яка знаходиться на балансі відповідача.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що згідно довідки, виданої Романівською сільською радою № 61 від 16.01.2018 року у квартирі АДРЕСА_3, зареєстрована та проживає: ОСОБА_3 з 23.03.2002 року (а.с. 16).

Згідно довідки № 14 від 05.01.2018 року, виданої Романівською сільською радою Бердичівського району, житловий будинок № 53 в с. Романівка по вул. Військове містечко прийнятий на баланс сільської ради (а.с. 15).

Як вбачається зі звернення ОСОБА_3 від 10.10.2017 року на ім"я голови Романівської сільської ради, остання просила надати їй право на приватизацію житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 11-12).

З відповіді за № 430 від 20.10.2017 року та копії рішення № 47 від 21.11.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 відмовлено у здійсненні приватизації у зв'язку з відсутністю органу по приватизації нерухомого майна (а.с. 13,14).

Згідно технічного паспорту на квартиру інвентарний № 5 на квартиру АДРЕСА_2, володільцем вказаної квартира, станом на 01.08.2017 року є ОСОБА_3 (а.с. 20,21).

Відповідно до довідки № 1078 від 01.08.2017 року , виданої Бердичівським міжміським бюро технічної інвентаризації, правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_2 не оформлені (а.с. 19).

Як вбачається з довідки № 17 від 12.01.2018 року, виданої Маркушівською сільською радою Бердичівського району, ОСОБА_3 з дня народження до березня 2002 року проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, участі у приватизації даного будинку не приймала (а.с. 17).

Згідно ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»прийняття рішень, спрямованих на забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків на житло шляхом приватизації, належить до компетенції органів місцевого самоврядування.

Орган місцевого самоврядування є учасником цих правовідносин як носій владних повноважень, завдяки яким він забезпечує відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України, тобто забезпечує можливість громадянам реалізувати своє конституційне право на житло.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено такі основні умови, виключно з дотриманням яких може відбутись приватизація: здійснення приватизації уповноваженими на це органами; згода всіх повнолітніх членів сім'ї; постійне проживання у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку; згода тимчасово відсутніх членів сім'ї, за якими зберігається право на житло.

Першою умовою для проведення приватизації є її здійснення уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Відповідно до статей 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Законами України «Про приватизацію державного житлового фонду»та «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а також положенням «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами.

В аспекті вимог ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (ч. 4 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Відповідач як орган місцевого самоврядування, його посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

В даній справі з'ясуванню підлягають обставини щодо того, чи є житлове приміщення, яке наймає позивач, об'єктом приватизації, відповідно до вимог вказаних законів; склад осіб, які постійно, як члени сім'ї наймача проживають у спірному приміщенні або за якими зберігається право на проживання в ньому; термін та законність підстав їх реєстрації та фактичного проживання в приміщенні; наявність у позивача та членів його сім'ї власного житла та чи є вони громадянами України, чи не використано ними право на приватизацію державного житлового фонду раніше в повному обсязі.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, її вселення до квартири відбувалося на законних підставах, про що свідчить ордер квартиру, технічний паспорт, протилежне відповідачем не доведено, доказів оспорювання заселення, реєстрації та проживання позивачів в житловому приміщенні суду не надано.

Згідно з п. 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Позивач бажаючи реалізувати своє право на приватизацію, звернулася до органу приватизації, але отримала відмову через відсутність органу по приватизації.

Враховуючи вищевказане, той факт що законодавством не передбачена така підстава для відмови в проведенні приватизації як відсутність органу приватизації, інших підстав чи обставин для відмови у проведені приватизації, відповідач не зазначив, тому суд вважає відмову відповідача у приватизації житла по заяві ОСОБА_3 неправомірною, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Романівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області про визнання права, зобов"язання вчинення певних дій задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право на приватизацію квартири за № 3 в будинку № 53 по вул. Військове містечко, с. Романівка Бердичівського району Житомирської області.

Зобов'язати Романівську сільську раду Бердичівського району Житомирської області прийняти рішення щодо приватизації ОСОБА_3 квартири за № 3 в будинку № 53 по вул. Військове містечко , с. Романівка, Бердичівського району, Житомирської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Головуючий Т.М. Вдовиченко