Справа № 720/141/18
Провадження № 2-з/720/2/18
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

05 лютого 2018 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Єфтемій О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із заявою про забезпечення позову про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що з наявної інформації відповідачам належить на праві спільної власності житловий будинок з господарськими спорудами по вул. Головна, 25 в с. Подвірне Новоселицького району. Рішенням Новоселицького райсуду від 09 жовтня 2013 року з відповідачів на його користь стягнуто заборгованість, яка по даний час не погашена. Наразі він звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних в сумі 175054 гривень 87 копійок. Тому, просив забезпечити позов шляхом накладання арешту на нерухоме майно відповідачів по вул. Головна, 25 в с. Подвірне Новоселицького району.

За змістом ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд, вивчивши заяву та додані до неї матеріали, приходить до висновку, що в її задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України одним з видів забезпечення позову є накладення арешту на майно відповідача.

Як вбачається у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з"ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Судом встановлено, що рішенням Новоселицького районного суду від 07 жовтня 2013 року було вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в гривневому еквіваленті в розмірі 850774 гривень 96 копійок та судового збору в розмірі 3565 гривень.

02 лютого 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних в сумі 175054 гривень 87 копійок.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, заявник зазначає, що у нього є усна інформація про те, що нерухоме майно по вул. Головна, 25 в с. Подвірне Новоселицького району належить відповідачам.

За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Заявником не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що нерухоме майно по вул. Головна, 25 в с. Подвірне Новоселицького району належить саме відповідачам.

За вказаних обставин застосування даного виду забезпечення позову не забезпечує на думку суду достатній баланс інтересів сторін у справі, а тому діючи з метою запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, у задоволенні заяви слід відмовити за її безпідставністю.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають.

Враховуючи наведене, суд керуючись ст.ст. 81, 149-153 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: