Провадження № 2/761/3000/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря: Вольда М.А.

представників позивача, відповідача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності, визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, -

в с т а н о в и в :

У червні 2017 ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулася до ОСОБА_4 (далі - відповідач) про припинення права власності, в якому просила суд припинити право власності на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 44, 8 кв.м. за ОСОБА_5, зареєстрованого на підставі договору довічного утримання № 1077 від 23.09.2014 року; визнати за ОСОБА_3 право власності на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 44, 8 кв.м.; стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору.

Позовні вимог обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивача.

Приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Одарченко Н.І. були подані заяви від 06.02.2012 року про відмову відповідача та матері позивача (ОСОБА_7) на прийняття спадщини на користь позивача. В результаті чого позивач є єдиною спадкоємицею всього майна свого батька за заповітом. Заявою від 06.02.2012 року позивач прийняла належну їй спадщину батька.

З моменту смерті батька позивач встигла оформити свідоцтво про право на спадщину за заповітом лише на земельну ділянку, кадастровий номер якої НОМЕР_1, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та банківські вклади.

Однак, оскільки відповідач проживав разом з матір'ю у квартирі за адресою: АДРЕСА_2, позивач не поспішала оформляти свідоцтво про право на спадщину на дану квартиру. Вказана квартира є спільною сумісною власністю батьків позивачки, оскільки була придбана у шлюбі.

Згодом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача, ОСОБА_7

Лише після смерті матері позивач дізналась, що між матір'ю та відповідачем був укладений договір довічного утримання від 23.09.2014, відповідно до якого мати передала відповідачу у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач вважає, що вказана квартира належить їй та входить до спадкової маси та не може бути предметом договору довічного утримання, оскільки спадкоємцем усієї спадщини після батька ОСОБА_8 є тільки позивач.

Окрім того, разом із позовною заявою була подана заява про забезпечення позову, в якій позивач просила вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, загальною площею 44.8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_4.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. 29.06.2017 року було відкрито провадження у справі.

Окрім того, ухвалою суду від 29.06.2017 року накладено арешт в цілому на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею - 44,8 кв.м., житловою площею - 29,3 кв.м.

Ухвалою судді від 13.09.2017 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Одарченко Н.І. (АДРЕСА_3) належним чином завірену копію спадкової справи, що заведена після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8.

На виконання вимог зазначеної ухвали 10.10.2017 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшли належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи №1/2012 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8.

У жовтні 2017 відповідач ОСОБА_4 (позивач за зустрічним позовом) звернувся до суду із зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 (відповідач за зустрічним позовом) про визнання правочину недійсним, в якій просив визнати заяву ОСОБА_4 про відмову від прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8, на користь дочки померлого ОСОБА_3, подану 06.02.2012 року приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Одарченко Н.І., зареєстрованого в реєстрі № 215 недійсним правочином.

Вимоги зустрічного позовну обґрунтовані тим, що між ОСОБА_3, матір'ю сторін ОСОБА_7 та ОСОБА_4 за пропозицією відповідача за зустрічним позовомбула досягнута домовленість про те, яким чином буде розподілятися між ними майно батьків. Відповідач за зустрічним позовом зазначала, що запропонований нею варіант є законним та буде враховувати інтереси всіх, у зв'язку із чим позивач за зустрічним позовом з матір'ю погодилися на нього.

З урахуванням бажань відповідача за зустрічним позовом отримати саме певне майно в цілому, а не його частки та у зв'язку з тим, що частина майна оформлена на ім'я батька ОСОБА_8, а частина - на матір ОСОБА_9, сторони домовилися про те, що відповідач за зустрічним позовом приймає спадщину батька, яка включає майно, оформлене на його ім'я - земельну ділянку, будинок в с. Нова Басань, вклади, а позивачу за зустрічним позовом залишається квартира батьків в ЖБК, членство в якому належало матері ОСОБА_7 та в якій він зареєстрований та проживає. На час досягнення згоди ОСОБА_4 проживав в цій квартирі разом із матір'ю, за якою здійснював догляд у зв'язку із її похилим віком.

На виконання досягнутої домовленості ОСОБА_4 з матір'ю ОСОБА_7 06.02.2012 року оформили через нотаріальну контору заяви про відмову від спадщини. ОСОБА_3 оформила право на спадщину на земельну ділянку, будинок в с.Нова Басань та банківські вклади.

ОСОБА_8 продовжував проживати разом із матір'ю ОСОБА_7 та здійснювати догляд за нею, 23.09.2014 року оформили офіційно Договір довічного утримання, відповідно до умов якого мати передала йому право власності на квартиру АДРЕСА_2. Зазначений Договір був укладений після отримання ОСОБА_7 як членом ЖБК 11.09.2014 року Свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Умови договору виконувались належним чином.

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати ОСОБА_7 померла.

Після смерті матері відповідач за зустрічним позовом, порушуючи спільні домовленості, почала вимагати передачу їй квартири у власність, посилаючись за те, що вона і мала намір отримати все майно, просто чекала смерті матері, щоб не спричиняти їй додаткові негативні емоції.

Позивач за зустрічним позовом вважає, його із матір'ю ввели в оману з метою отримання відмови від спадщини, що залишилася після смерті батька ОСОБА_8

Вказана зустрічна позовна заява протокольною ухвалою суду від 31.10.2017 року була прийнята судом до спільного розгляду з первісним позовом.

В запереченнях на зустрічний позов ОСОБА_3 зазначає, що відповідач 06.02.2012 року подав заяву про відмову від спадщини, внаслідок чого йому було відомо, що квартира увійшла до спадкової маси. Домовленості щодо квартири, про яку говорить відповідач не існувало, натомість була інша домовленість про розпорядження відповідачем грошовими коштами їх покійного батька, а позивачу переходить право власності на все майно. Помилки щодо подання заяви про відмову від спадщини бути не могло, оскільки нотаріусом роз'яснено відповідача правові наслідки такої відмови.

Протокольною ухвалою суду від 12.12.2017 року відмовлено в задоволенні клопотання про залучення до участі в справі в якості третьої особи ОСОБА_10 у зв'язку з його необґрунтованістю.

Ухвалою судді від 12.12.2017 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Фурдакової М.О. (АДРЕСА_4) належним чином завірені копії документів, на підставі яких нею було посвідчено договір довічного утримання від 23.09.2014 року, що зареєстрований в реєстрі за №1077.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 19.03.2018 року відкладено підготовче засіданні даній цивільній справі, залучено відзив на позов, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кабаєвої А.А. (АДРЕСА_5) належним чином завірені копії документів, на підставі яких приватним нотаріусом КМНО Фудаковою М.О. було посвідчено договір довічного утримання від 23.09.2014 року, що зареєстрований в реєстрі за №1077, та укладений із ОСОБА_4, окрім того було ухвалено викликати та допитати в якості свідків в судовому засіданні ОСОБА_14, та ОСОБА_4, що проживають в АДРЕСА_2.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_4 зазначає, що спірна квартира не належить позивачу за заповітом після смерті батька. Мати сторін ОСОБА_7 була власником даної квартири. Про договір довічного утримання позивачу було відомо і до смерті матері. Окрім того, позивач не цікавилася здоров'ям матері за її життя, ігнорувала її, не надавала матеріальної допомоги.

На виконання вимог ухвали суду від 19.03.2018 року надано належним чином завірені копії документів, на підставі яких приватним нотаріусом КМНО Фудаковою М.О. було посвідчено договір довічного утримання від 23.09.2014 року, що зареєстрований в реєстрі за №1077, та укладений із ОСОБА_4.

Прокольною ухвалою суду від 22.05.2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача вимоги первісного позову підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Представник відповідача вимоги первісного позову не визнав, просив суд задовольнити зустрічний позов.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 пояснила, що існувала домовленість між позивачем та відповідачем про те, що квартира залишиться відповідачу, внаслідок чого була оформлена відмова від спадщини на користь сестри. Позивачу було відомо про договір довічного утримання. Даний договір виконувався належним чином.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що між ними було вирішено, що ОСОБА_3 залишається будинок за адресою АДРЕСА_1, а йому - спірна квартира, власником якої він є на підставі договору довічного утримання. У зазначеній квартирі проживали він разом з матір'ю. Під час підписання ним заяви про відмову від спадщини правові наслідки йому не були роз'яснені. Окрім того зазначив, що квартира АДРЕСА_2 на праві власності була зареєстрована і належала його матері з 2014 року.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та заявлених у справі свідків, дійшов висновку, що первісний та зустрічний позови не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько сторін ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 14).

У відповідності до заповіту ОСОБА_8 від 23.06.2009 року, на випадок своєї смерті, все своє майно він заповів в рівних частках дітям ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.15-16).

Заявою від 06.02.2012 року, поданій приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Одарченко Н.І., ОСОБА_3 повідомила, що приймає належну їй спадщину після смерті батька (а.с.18).

Згідно заяви ОСОБА_4 від 06.02.2012 року, що подана приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Одарченко Н.І., він відмовився від прийняття спадщини на користь дочки померлого ОСОБА_3 (а.с. 19)

У заявах ОСОБА_7 від 06.02.2012 року, поданій приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Одарченко Н.І., зазначає, що їй відомо про заповіт чоловіка ОСОБА_8, від отримання обов'язкової частки у вказаній частці відмовляється, не претендує на отримання свідоцтва про право власності на майно, придбане з чоловіком у шлюбі (а.с. 20).

12.09.2012 року позивачем подану нотаріусу заяву, в якій вона зазначає, що спадкове майно складається з житлового будинку АДРЕСА_6, земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_2, НОМЕР_1 та банківських вкладів. Вказане майно позивач прийняла та просить видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с. 86).

Позивачу були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 92, 99, 107, 115).

Згодом, 14.06.2017 року позивачем подано заяву (доповнення до заяви №15 від 12.09.2012 року), в якій позивач просить приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Одарченко Н.І. видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_2.

Проте, на дану заяву нотаріусом повідомлено, що видати свідоцтво не можливо, оскільки вказана квартира зареєстрована за іншою особою.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1218 цього Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України).

Зі змісту ст. 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як передбачено ч. 1, 5 ст. 1239 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1273 ЦК України).

У заяві, що подана нотаріусу 12.09.2012 року позивач ОСОБА_3 не зазначає про те, що вона приймає спірну квартиру.

Натомість, таке прохання нею подається вже 14.06.2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи, то ордер НОМЕР_3 на жиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, виданий ОСОБА_7 (дівоче прізвище матері позивачки).

У відповідності до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.09.2014 року, квартира з 2-х житлових кімнат за адресою АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_7.

Позивачем, станом на дату подання заяви про прийняття спадщини (12.09.2012 року) не ставилось питання про видачу їй свідоцтва про право власності за заповітом на квартиру АДРЕСА_2, нею не ставилося питання оспорювання права на вказану квартиру за її матір'ю.

За приписами ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (ст. 744 ЦК України).

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Позивач помилково вважає, що договір довічного утримання є нікчемним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом, а доказів визнання його недійсним суду надано не було.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що в задоволення первісного позову слід відмовити, оскільки на час прийняття позивачем спадщини по заповіту, що складений її батьком, спірна квартира спадкодавцю ОСОБА_8 не належала, а тому до спадкової маси вона не входила на час відкриття спадщини.

Доказів оспорювання законності набуття у власність вказаної квартири матір»ю сторін ОСОБА_7 чи визнання її спільною сумісною власністю подружжя Конопляник суду також надано не було.

Розглядаючи позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання недійсною заяви ОСОБА_4 про відмову від прийняття спадщини від 06.02.2012 року, що зареєстрована в реєстрі за №215 слід зазначити наступне.

Ч. 1 ст. 229 ЦК України передбачено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7, коло осіб, на користь яких спадкоємець може відмовитися від прийняття спадщини, є вичерпним і за його волевиявленням змінюватись або доповнюватись не може. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених статтями 225, 229-231, 233 ЦК.

Посилання позивача за зустрічним позовом на те, що йому не було роз'яснено правові наслідки такого правочину не приймаються судом до уваги, оскільки це суперечить матеріалами справи, а саме, вказаною заявою, у якій чітко зазначено про те, що зміст ст. 1273-1275 Цивільного кодексу України нотаріусом роз'яснено, на підтвердження чого стоїть його підпис.

Окрім того, на момент вчинення правочину не існувало обставин, що перешкоджали для його вчинення, а тому суд приходить до висновку про те, що в задоволенні первісного та зустрічних позовів слід відмовити.

Доказів зворотного стороною позивача за зустрічним позовом суду не надано.

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 17-19, 76-82, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355, п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, ст.ст. 204, 215, 317, 319, 321, 328, 744, 1216, 1218, 1220, 1235, 1239, 1268, 1270, 1273-1275 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності, визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2, - залишити без задоволення.

Відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання недійсною заяви ОСОБА_4 про відмову від прийняття спадщини від 06.02.2012 року, що зареєстрована в реєстрі за №215.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: А.А.Осаулов

Повний текст виготовлено 04.06.2018 року