Справа № 583/2105/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року м. Охтирка Сумської області

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в особі:

головуючого судді КОВАЛЬОВОЇ О.О.

присяжних ОСОБА_1,

ОСОБА_2

при секретарі ЯВТУШЕНКО О.С.

з участю прокурора ЄЖАЧЕНКО А.О.

представника КЗ СОР Обласний наркологічний

диспансер лікаря-психіатра ОСОБА_3

особи, щодо якої вирішується питання про

примусову госпіталізацію ОСОБА_4

представника Охтирського місцевого центру з надання безоплатної

вторинної правової допомоги, як представника особи,

щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію, ОСОБА_5

з фіксацією розгляду справи технічним комплексом «Акорд», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Охтирка цивільну справу за заявою

Заступника головного лікаря з медичної частини структурного підрозділу в Охтирському районі Комунального закладу Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер» відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

про застосування госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку

встановив:

05.06.2018 року до суду звернувся із заявою заступник головного лікаря з медичної частини КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер». Вимоги мотивував тим, що за направленням лікаря-психіатра диспансерного відділення за заявою та у супроводі опікуна ОСОБА_4 госпіталізована до КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер» у звязку з погіршенням психічного стану: погано спить вночі, відмовляється від прийому ліків, відкриває газ та воду і забуває про це, не впізнає доньку та онука проявляє агресію. За висновком комісії лікарів-психіатрів ОСОБА_4 виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання у вигляді розладів особистості та поведінки внаслідок судинного захворювання головного мозку, у звязку з чим не може самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність, її обстеження та лікування можливі лише в стаціонарних умовах психіатричного закладу в примусовому порядку відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Посилаючись на викладене, в заяві порушувалося питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку.

В судовому засіданні представник лікувального закладу підтримала вимоги за заявою у повному обсязі, пояснила, що ОСОБА_4 психічно хворіє з 2017 року після перенесених інсультів. До лікувального закладу її привезла донька, яка має народжувати, а тому не може залишити мати вдома саму. ОСОБА_4 у відділенні спокійна, режим не порушує, самостійно себе обслуговує, харчується, дотримується правил гігієни, знає порядок прийняття ліків, сама за цим слідкує. За станом здоров»я ОСОБА_4 більше потребує терапевтичного нагляду, але в лікарні їй призначили терапевтичне лікування від підвищеного тиску та психіатричне заспокійливе, оскільки вона поступила знервована, плаксива, розлади і галюцинації заперечує; не становить загрози для себе та оточуючих, нема необхідності у примусовій госпіталізації. Однак, зважаючи на висновок комісії лікарів психіатрів представник лікувального закладу наполягала на задоволенні вимог за заявою про примусову госпіталізацію ОСОБА_4

Особа, щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію - ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечила проти примусової госпіталізації до психіатричного закладу. Пояснила, що перенесла захворювання на інсульт, страждає на сильні головні болі, однак самостійно обслуговує себе у побуті. Проживає з донькою та онуком 11 років, з якими ведуть спільне господарство; вона допомагає доньці доглядати та виховувати онука, вчить з ним уроки, ходить в магазин за продуктами, готує їжу, прибирає в квартирі. Донька привезла в лікарню, не повідомивши про причину, тому що хоче жити сама в квартирі. ОСОБА_4 заперечила, що не може користуватися газовим обладнанням та водопостачанням в квартирі, в тому числі, не визнала, що заливала сусідів.

Опікун ОСОБА_4 ОСОБА_6, будучи належним чином сповіщеною про час та місце судового розгляду, в судове засідання не прибула, доказів про поважну причину неявки не надала, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність, оскільки інтереси ОСОБА_4 представлені в суді представником державного органу з безоплатної вторинної правової допомоги.

Представник особи, щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію, в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні вимог за заявою про примусову госпіталізацію ОСОБА_4 до психіатричного закладу, пославшись на відсутність доказів про загрозу чи небезпеку її для самої себе чи оточуючих.

Прокурор в судовому засіданні, пославшись на висновки комісії лікарів-психіатрів, підтримала вимоги за заявою представника КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер» про примусову госпіталізацію ОСОБА_4

Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, виходив з наступного:

05.06.2018 року до суду звернувся із заявою заступник головного лікаря з медичної частини КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер». Вимоги мотивував тим, що за направленням лікаря-психіатра диспансерного відділення за заявою та у супроводі опікуна ОСОБА_6, яка є опікуном, ОСОБА_4 госпіталізована до КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер» у звязку з погіршенням психічного стану: погано спить вночі, відмовляється від прийому ліків, відкриває газ та воду і забуває про це, спить вдень, відмовляється приймати ліки, живе спогадами, не впізнає доньку та онука, проявляє агресію.

За висновком комісії лікарів-психіатрів від 05.06.2018 року № 190 ОСОБА_4 виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання у вигляді розладів особистості та поведінки внаслідок судинного захворювання головного мозку; у звязку з тим, що хвора виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання, внаслідок чого не може самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, її обстеження та лікування можливі лише в стаціонарних умовах, потребує госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22.01.2018 року у справі № 583/2952/17, провадження № 2-о/583/3/18, ОСОБА_4 визнана недієздатною, над нею встановлено опіку, призначено її опікуном доньку ОСОБА_6

Згідно вимог ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Вирішуючи вимоги за заявою про примусову госпіталізацію ОСОБА_4 суд виходив з приписів ч. 1 ст. 76 ЦПК України, якою визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Стаття 80 ЦПК України встановлює, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стаття 81 ч. 1 ЦПК України покладає обовязок доказування і подання доказів на кожну сторону, яка повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом не піддаються сумніву доводи про те, що ОСОБА_4 виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання у вигляді розладів особистості та поведінки внаслідок судинного захворювання головного мозку, оскільки це підтверджується висновком лікарів психіатрів.

Однак дослідженими в судовому засіданні доказами не знайшли підтвердження доводи представника лікувального закладу про те, що внаслідок психічного захворювання ОСОБА_4 вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

За висновком суду визнання ОСОБА_4 недієздатною за рішенням суду не вказує на існування беззаперечних підстав для примусової госпіталізації, оскільки будь-яка особа, визнана недієздатною ч. 3 ст. 300 ЦПК України має право на звернення до суду особисто і поновлення цивільної дієздатності.

В той же час покази представника лікувального закладу вказують на протилежне, ніж зазначено у заяві про примусову госпіталізацію.

Доказів, які б спростовували встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду, надано не було.

За висновком суду вимоги за заявою представника лікувального закладу не у повній мірі ґрунтуються на приписах закону, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження належними і допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 14, 17 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст. 339-342 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні заяви заступника головного лікаря з медичної частини структурного підрозділу в Охтирському районі Комунального закладу Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер» відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про застосування госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_7

ОСОБА_8 СОПІТЬКО

ОСОБА_2

Повний текст рішення виготовлений 08.06.2018 року