Справа № 466/2051/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2018 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Єзерського Р.Б.

при секретарі Бандуровському Т.Я.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми за користування чужими коштами, інфляційних втрат від знецінення грошових коштів та неустойки (пені) за несвоєчасне виконання грошового зобовязання,

у с т а н о в и в :

19 березня 2018 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення солідарно грошових коштів у сумі 62464 грн., 05 коп., а саме трьох процентів річних від простроченої суми за користування чужими грошовими коштами у сумі 4200 грн., інфляційних втрат від знецінення грошових коштів у сумі 13701 грн., 92 коп. та неустойки (пені) за несвоєчасне виконання грошового зобовязання у сумі 44562 грн., 13 коп. та витрат на правову допомогу.

В обґрунтування своїх вимог зіслався на те, що рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 20 січня 2015 року, яке набрало законної сили, вирішено стягнути солідарно на його користь з ОСОБА_6, ОСОБА_3 грошову суму, еквівалентну 36 000 доларам США 567720 (пятсот шістдесят сім тисяч сімсот двадцять) гривень.

Рішення суду зводиться до сплати відповідачами на його користь грошей, а отже, є грошовим зобовязанням, яке відповідачі належним чином не виконують.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування коштами, належними до сплати кредиторові.

Відтак, відповідачі мають сплатити пеню, яка згідно п.11.3 договору суперфіцію обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Граничний розмір пені згідно ст.1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань обмежено подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла у період, який сплачується пеня.

Оскільки визначені грошові суми сплатити добровільно відповідачі відмовляються, він змушений за захистом своїх субєктивних цивільних прав звернутись до суду.

З огляду на такі обставини просить постановити рішення про стягнення на його користь з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_6 солідарно 62464,05 грн., а саме: за прострочення виконання грошового зобовязання 3% річних від простроченої суми за користування чужими грошовими коштами за період з 01.01.2018 року по 01.04.2018 року в сумі 4200,00 грн. (567720 х 3% х 90 дн.), інфляційні втрати від знецінення грошових коштів за період з 01.01.2018 року по 01.04.2018 року, що складає 13701,92 грн., неустойку (пеню) за кожний день несвоєчасного виконання договірного зобовязання, обчислену нарівні подвійної облікової ставки НБУ за період з 01.01.2018 року по 01.04.2018 року, що складає 44562,13 грн., а також витрати на правову допомогу.

В судовому засіданні представники позивача адвокат ОСОБА_2 та ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали, покликаючись на обставини, які викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання жодного разу не зявився, хоч про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку, причину неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення представників позивача ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_2 та ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 20 січня 2015 року, яке набрало законної сили, вирішено стягнути солідарно на користь позивача ОСОБА_5 з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 грошову суму, еквівалентну 36 000 доларам США 567 720 грн.

Відповідно до ч.5 ст. 11 ЦК України у відповідачів з 20 січня 2015 року виникли перед позивачем грошові зобовязання, які вони не виконують належним чином.

З пояснень представників позивача ОСОБА_5 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбачається, що відповідачі взагалі не виконують свого зобовязання по сплаті позивачу 567 720 грн. відповідно до зазначеного вище рішення суду по виконанню зобовязань за договором суперфіцію.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 01 жовтня 2014 року розглянув справу № 6-113цс14 про стягнення суми інфляційних втрат та три проценти річних за несвоєчасне виконання вироку Хмельницького міськрайонного суду від 22 червня 2009 року в частині задоволення цивільного позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди. При розгляді даної справи було зроблено наступний правовий висновок, який є обовязковим для судів загальної юрисдикції.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 3 ч.2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобовязання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Задоволення позову про відшкодування заподіяної майнової та моральної шкоди зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобовязанням

Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України у разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 24 жовтня 2011 року у справі №6-38цс11.

Відтак, вимоги позивача ОСОБА_5 про стягнення з відповідачів на його користь інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд вважає такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Згідно наведеного позивачем ОСОБА_5 розрахунку, який не оспорювався в судовому засіданні ні відповідачами, ні їх представником, з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_6 підлягає стягненню 62464,05 грн., з яких 4200,00 грн. 3% річних, 13701,92 грн. інфляційні втрати, 44562. 13 грн. неустойка (пеня), та 2389,00 грн. витрати на правову допомогу.

Представник відповідача ОСОБА_3- ОСОБА_4 подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності у справі. При вирішенні питання про застосування наслідків спливу позовної давності у справі, то суд приходить до наступного.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності до частини першої та пятої статті 261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Судом встановлено, що рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 20 січня 2015 року, яке набрало законної сили, яким вирішено стягнути солідарно на користь ОСОБА_5 з ОСОБА_6, ОСОБА_3 грошову суму, еквівалентну 36 000 доларам США 567720 (пятсот шістдесят сім тисяч сімсот двадцять) гривень. Дане рішення відповідачами не виконується, тому позивач звернувся 19.03.2018 року до суду з позовом про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми за користування чужими коштами, інфляційних втрат від знецінення грошових коштів та неустойки (пені) за несвоєчасне виконання грошового зобовязання за період 01.01.2018 року по 01.04.2018 року, тому вважаю, що позивач не пропустив строк позовної давності і звернувся до суду в межах строку встановленого для звернення до суду за захистом порушеного права (позовної давності), тому заява представника ОСОБА_3- ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 11, 13, 15, 16, 256, 258, 261, 264, 526, 533, 536, 543, 549, 598, 625 ЦК України, суд

ухвалив :

позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 солідарно на користь ОСОБА_5 за прострочення виконання грошового зобовязання 62464 (шістдесят дві тисячі чотириста шістдесят чотири) гривні, 05 коп., а саме:

- 3% річних від простроченої суми за користування чужими грошовими коштами за період з 01 січня 2018 року по 01 квітня 2018 року, що становить 4200,00 (чотири тисячі двісті ) гривень;

- інфляційні втрати від знецінення грошових коштів за період з 01 січня 2018 року по 01 квітня 2018 року, що становить 13701 (тринадцять тисяч сімсот одна) гривня, 92 коп.;

- неустойку (пеню) за кожний день невиконання договірного зобовязання, обчислену нарівні подвійної облікової ставки НБУ за період з 01 січня 2018 року по 01 квітня 2018 року, що становить 44562 (сорок чотири тисячі пятсот шістдесят дві) гривні, 13 коп.;

-2389 (дві тисячі триста вісімдесят девять) гривень, 00 коп. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 солідарно судовий збір в дохід держави в розмірі 704 ( сімсот чотири) гривні, 80 коп.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя ОСОБА_7