Постанова

Іменем України

21 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 750/7362/16-ц

провадження № 61-4489св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 жовтня 2016 року у складі судді Логвіної Т. В. та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 23 листопада 2016 року в складі колегії суддів: Страшного М. М., Євстафіїва О. К., Шарапової О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2016 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 07 березня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 174/ФВ-06, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 876 754,37 грн з розрахунку 12,75 % річних за користування кредитом на строк до 13 вересня 2023 року.

На забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_5 за договором іпотеки від 07 березня 2012 року передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення - приміщення аптеки готових лікарських форм з літ. 1 до літ. 16 загальною площею 126,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер.

Спадкоємцем померлого є ОСОБА_4, який отримав свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення.

У зв'язку з неналежним виконанням боржником умов кредитного договору та на підставі статті 1281 ЦК України, позивач просив в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 962 464,54 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом - 875 410,96 грн, заборгованість за відсотками - 87 053,58 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежиле приміщення - приміщення аптеки готових лікарських форм з літ. 1 до літ. 16 загальною площею 126,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4 шляхом визнання права власності на нього за позивачем, визнати за ПАТ «Дельта банк» право власності на це нежиле приміщення.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду та сторони визначили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 23 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано й ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що позивач не дотримав порядку та шестимісячного строку пред'явлення вимог до спадкоємця боржника, визначених статтями 1281 та 1282 ЦК України, що позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємця боржника.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Дельта Банк» просить, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що правила статті 1281 ЦК України щодо строку пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не застосовуються до зобов'язань, забезпечених іпотекою.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Суд установив, що 07 березня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 174/ФВ-06, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 876 754,37 грн зі сплатою 12,75 % річних, строком повернення до 13 вересня 2023 року.

На забезпечення виконання кредитного зобов'язання 07 березня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір, предметом якого визначено нежиле приміщення - аптеку готових лікарських форм з літ. 1 до літ. 16, загальною площею 126,8 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1. На день підписання договору вартість предмета іпотеки становила 1 218 461,00 грн, яка визначена сторонами у договорі.

ПАТ «Дельта Банк» умови кредитного договору було виконано та надано позичальнику обумовлену кредитним договором суму коштів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року позичальник ОСОБА_5 помер.

Станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 року розмір заборгованості за кредитним договором від 07 березня 2012 року за розрахунками банку становить 962 464,54 грн.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 07 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року, також встановлено, що про смерть боржника ОСОБА_5 банку стало відомо в квітні 2013 року, проте вимоги до спадкоємців не було заявлено.

Відповідач письмово не одноразово повідомляв позивача про смерть свого батька, ОСОБА_5, а позивач надавав листи-відповіді, датовані 23 квітня 2013 року, що встановлено рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 07 травня 2015 року.

Вимогу до спадкоємця ОСОБА_4 банк надіслав 12 травня 2016 року.

Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов'язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів:

у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця;

спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця;

спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки;

спадкоємець зобов'язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього;

кредитор має пред'явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги;

наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої, як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Отже, іпотека у зв'язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.

Оскільки зі смертю позичальника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред'явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред'явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов'язань, забезпечених іпотекою.

Поняття «строк пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред'явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Визначені статтею 1281 ЦК України строки пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов'язаннями, а також припинення таких зобов'язань.

Зазначене вище узгоджується з висновком ВеликоїПалати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц, провадження № 14-53цс18, та спростовує доводи касаційної скарги.

Суди першої та апеляційної інстанцій не встановили, а позивач не довів факт пред'явлення вимоги кредитодавцем до спадкоємців у межах строків, визначених статтею 1281 ЦК України. Цей факт встановлений рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 07 травня 2015 року.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Апеляційний суд правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про те, що встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право, а не є строком позовної давності. Позивач не дотримав порядку та шестимісячного строку пред'явлення вимог до спадкоємців боржника, визначених статтями 1281 та 1282 ЦК України, що позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців боржника, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. В. Пророк С. П. Штелик