Справа № 444/1213/17
Провадження № 2/444/64/2018
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2018 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Мартинишин Я. М.,
секретар судового засідання Луців І.І.,
представник позивача ОСОБА_1,
представників відповідача ЛНАУ ОСОБА_2В
Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить надати йому дозвіл на приватизацію квартири АДРЕСА_2. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що зареєстрований в квартирі № 13, по вулиці Чорновола, 37-б, що в селі Малі Підліски, Жовківського району Львівської області із дня свого народження. Зазначена квартира є однокімнатною, загальною площею 36.3 кв. м. та перебуває на балансі ОСОБА_4 Національного аграрного університету.
У період 2002-2006 років розпорядженням керівника органу приватизації ОСОБА_4 національного аграрного університету в особі ректора ОСОБА_6, у відповідності до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" мешканцям 15 квартир будинку № 37-6 по вулиці Чорновола в селі Малі Підліски Жовківського району Львівської області надано дозвіл на приватизацію квартир, які ними було приватизовано. Із 16 квартир у будинку, квартира позивача на даний час не приватизована.
Зазначає, що маючи намір скористатись правом на приватизацію житла, 18 жовтня 2016 року, позивач, із відповідною заявою звернувся до адміністрації ОСОБА_4 національного аграрного університету про надання дозволу на приватизацію квартири.Адміністрація ОСОБА_4 національного аграрного університету подану заяву, посилаючись на п.п. 89 п. 4 Положення про ОСОБА_5 освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 16.10.2014, про те, що органом, уповноваженим управляти майном, яке знаходиться на балансі ОСОБА_4 національного аграрного університету, є ОСОБА_5 освіти і науки України, переадресувала до ОСОБА_5 освіти і науки України.
ОСОБА_5 освіти і науки України посилаючись на частину 5 статті 63 Закону України "Про освіту", про те, що "об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням" та на частину 2 статті 70 Закону України "Про вищу освіту", про те, що "майно, що закріплюється за державним або комунальним вищим навчальним закладом на праві господарського відання не може бути предметом застави, а також не підлягає вилученню або передачі у власність юридичним і фізичним особам без згоди засновників вищого навчального закладу та вищого колегіального органу самоврядування вищого навчального закладу, крім випадків, передбачених законодавством ".
Крім цього зазначає, що з часу надання квартири (з грудня 1989 року) до теперішнього часу балансоутримувачем, тобто ОСОБА_4 національним аграрним університетом не пред'являлося до позивача, претензій щодо незаконності мешкання у квартирі.
Вказує, що утримання квартири № 13, по вулиці Чорновола, 37-б, в селі Малі Підліски Жовківського району Львівської області не фінансується із державного бюджету та не задіяно технологічно із навчальним та науковим процесом. Квартира службовою не являється.Будинок № 37-6, що знаходиться по вулиці Чорновола в селі Малі Підліски Жовківського району Львівської області знаходиться на балансі ОСОБА_4 національного аграрного університету. Усі квартири в даному будинку приватизовані, окрім квартири позивача. Дозвіл (розпорядження) на приватизацію квартир у зазначеному будинку було надано органом приватизації ОСОБА_4 національного аграрного університету.
Наголошує, що у своїх відмовах ОСОБА_4 національний аграрний університет не посилається на норму закону, яка забороняє позивачу приватизувати квартиру у будинку, де всі квартири, окрім його приватизовані за розпорядженням органу приватизації ОСОБА_4 національного аграрного університету.
Вважає відмову у наданні дозволу на приватизацію квартири № 13, по вулиці Чорновола, 37-б, що в селі Малі Підліски, Жовківського району Львівської області та фактично відмову у приватизації квартири такою, що суперечить чинному законодавству, порушує його законні права та інтереси.
У зв»язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить такий задоволити.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з наведених у позовній заяві підстав , позовні вимоги позивача просив задоволити в повному розмірі.
Представник відповідача ЛНАУ в судовому засіданні щодо позовних вимог позивача заперечив, оскільки на даний час інше майно державних навчальних закладів, установ, організацій та підприємств системи освіти не підлягають вилученню та не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням. А тому не має правових підстав для погодження приватизації спірного майна.
Представник ОСОБА_5 освіти і науки України в судове засідання не прибув, однак на адресу суду 01.08.2017 року подав письмові пояснення (а.с.50), та з врахуванням таких заперечень просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.
Заслухавши пояснення сторін, їх представників, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно із ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, відповідно до якого Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.
У відповідності до п. 9 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 зареєстрований в квартирі № 13, по вулиці Чорновола, 37-б, що в селі Малі Підліски, Жовківського району Львівської області. Зазначена квартира є однокімнатною, загальною площею 36.3 кв. м. та перебуває на балансі ОСОБА_4 Національного аграрного університету.
З матеріалів справи вбачається, що маючи намір скористатись правом на приватизацію житла, позивач 18 жовтня 2016 року, звернувся, із відповідною заявою до адміністрації ОСОБА_4 національного аграрного університету про надання дозволу на приватизацію квартири, однак відповідачем ОСОБА_4 Національним аграрним університетом, а в подальшому відповідачем ОСОБА_5 освіти і науки України відмовлено позивачу у задоволенні його заяви надання дозволу на приватизацію згаданої вище квартири.
Правові основи приватизації житла визначає Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Так, за приписами частини першої статті 1 даного Закону, приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і ь більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
Частиною першою статті 2 вказаного Закону визначено, що до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.
Частиною другою статті 2 Закону визначений вичерпний перелік підстав для відмови у приватизації. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на квартиру позивача не розповсюджується.
Таким чином, суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_2 відповідно до положень Закону є об'єктом приватизації та не відноситься до переліку визначеного в ч. 2 вказаного Закону.
Крім того, відповідно до частини першої статті 8 Закону, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
Частиною третьою статті 8 вказаного Закону визначено, що передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.
Як вже зазначалося вище, балансоутримувачем квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_4 національний аграрний університет, а отже, органом приватизації в даному випадку виступає саме ОСОБА_4 національний аграрний університет.
Більше того, Законом чітко встановлено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом (частина десята статті 8).
За приписами частини одинадцятої статті 8 Закону спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду вирішуються судом.
Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_3 на законних підставах поселився, та постійно проживає та зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2 і має право на приватизацію житла в силу ст. 9 ЖК України, однак не може реалізувати своє право щодо приватизації нерухомого майна з причин не залежних від нього.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ч. 1 ст. 345 ЦК України, фізична особа або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна, що є в комунальній власності.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
А відтак враховуючи все вище наведене суд вважає, що підстави, які викладені позивачем обґрунтовані та знайшли своє повне відображення в судовому засіданні, а тому його позов підлягає задоволенню.
Разом з тим суд враховує те, що у період 2002-2006 років розпорядженням керівника органу приватизації ОСОБА_4 національного аграрного університету в особі ректора ОСОБА_6, у відповідності до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" мешканцям 15 квартир будинку № 37-б по вулиці Чорновола в селі Малі Підліски Жовківського району Львівської області надано дозвіл на приватизацію квартир, які ними було приватизовано. Із 16 квартир у будинку, квартира позивача на даний час не приватизована. Дані обставини підтверджуються зокрема, письмовими доказами, які знаходяться в матеріалах справи наданими захиснику позивача на адвокатський запит, а тому суд приходить до переконання, що відмову у наданні дозволу на приватизацію квартири № 13, по вулиці Чорновола, 37-б, що в селі Малі Підліски, Жовківського району Львівської області та фактично відмову у приватизації квартири надану позивачу такою, що суперечить чинному законодавству, а відтак порушує його законні права та інтереси.
Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_3.
Керуючись ст.ст.4,6,7,12,76,77,81,258-259,263,264,265,268,354,355 ЦПК України, суд
Позов задоволити .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області з врахуванням п.15.5 «Прикінцевих та Перехідних положень» ЦПК України (в редакції станом на 15.12.2017 року).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: Мартинишин Я. М.