АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ справи: 760/8251/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4286/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Шереметьєва Л.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року,

встановив:

у травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором, укладеним між ним та відповідачем 01 березня 2011 року у вигляді встановлення ліміту на платіжну картку, посилаючись на те, що відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 68 805 грн. 06 коп.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року позов було задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість та судовий збір.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п 8 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 01 березня 2011 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір, відповідно до якого позичальнику було надано кредит в розмірі 16 000 грн. Позивач зазначав, що відповідач не виконав належним чином свої зобов'язання, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка складається з 14 888 грн. 06 коп. тіла кредиту, 47 864 грн. 38 коп. відсотків за користування кредитними коштами, 2 300 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів у розмірі 500 грн. та 3 252 грн. 62 коп.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року позов було задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість та судовий збір.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином свої зобов'язання за договором не виконав, а тому з нього підлягає стягнення заборгованість по тілу кредиту, відсоткам, пені, комісії, а також штрафи у фіксованому та відсотковому розмірі, а також судовий збір за подачу позовної заяви.

Однак, в повному обсязі колегія суддів з таким висновком погодитись не може з таких підстав.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на ст.ст. 526, 626, 628, 638, 639, 1054 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01 березня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, який складається з Анкети-заяви, Умов та правил банківських послуг та Тарифів банку, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 16 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що позивачем при зверненні до суду не було надано доказів на підтвердження здійснення дій, спрямованих на погашення заборгованості, саме ОСОБА_3, тоді як він заперечує факт здійснення ним погашення заборгованості, а тому докази перериванні строку позовної давності відсутні. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Матеріали справи містять розрахунок заборгованості ОСОБА_3, а також виписку операцій за картковим рахунком, на який було встановлено ліміт згідно умов кредитного договору, з яких вбачається здійснення розрахункових операцій за карткою в межах кредитного ліміту, а також зарахування коштів на погашення отриманих кредитних коштів до квітня 2015 року, що свідчать про те, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності. На спростування зазначених обставин відповідачем доказів надано не було.

Разом з тим, з наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається нарахування банком позивачу фіксованої та відсоткової складової суми штрафу за прострочення заборгованості, а також пені.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Частиною 2 та 3 вказаної статті визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами договору, укладеного між сторонами, а саме - пп.1.1.5.21, 1.1.5.25 умов та правил надання банківських послуг, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

Одночасно пп.1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 вказаних умов передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Також обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було безпідставно стягнуто з відповідача на користь позивача суму судового збору.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди І та ІІ груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач ОСОБА_3 є інвалідом І групи, про що було надано копію довідки до суду першої інтонації.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ст. 141 ЦПК України та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» установлено, що компенсація судових витрат особам, які їх зазнали, здійснюється шляхом перерахування коштів на їх поточні рахунки в банківських установах, а підставою для їх компенсації судових є судове рішення.

Вказане свідчить про те, що позивачу підлягають компенсації судові витрати у вигляді судового збору, пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені та судового збору з ухваленням в цій частині нового судове рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року скасувати в частині задоволення вимог про стягнення пені та судового збору.

Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення пені - відмовити.

Визначити розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в сумі 66 505 грн. 06 коп.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» за рахунок держави шляхом списання з рахунку Державного казначейства України, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, судовий збір в розмірі 1 552 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді