Ухвала

Іменем України

05 червня 2018 року

місто Київ

справа № 199/1181/17

провадження № 61-31078ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості з оплати послуг водопостачання та водовідведення, 3 % річних та інфляційних збитків,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (далі - КП «Дніпроводоканал») звернулося до суду із вказаним позовом, просило стягнути із відповідачів заборгованість з оплати послуг водопостачання та водовідведення.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2017 року позов задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь КП «Дніпроводоканал» заборгованість з оплати послуг водопостачання та водовідведення за період з 01 січня 2004 року до 31 грудня 2016 року в сумі 31 383, 21 грн, 3 % річних в розмірі 5 635, 23 грн, а разом 37 018, 44 грн; в іншій частині позовних вимог відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2017 року скасовано, стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь КП «Дніпроводоканал» заборгованість з оплати послуг водопостачання та водовідведення у розмірі 7 329, 93 грн. В іншій частині позовних вимог відмолено.

У поданій касаційній скарзі КП «Дніпроводоканал» просить скасувати в частині відмови в стягненні з відповідачів інфляційних збитків заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев'ятої наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правил пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред'явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Додатково Верховним Судом враховано, що оскаржуване судове рішення судом апеляційної інстанції постановлено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовані, не додано до касаційної скарги відповідних доказів, які б містили обґрунтування існування винятків, передбачених у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету МіністрівРади Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, необхідно вимагати наведення обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, заява №21920/93; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява №26737/95, згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржувані заявником заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2017 року та постанова Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року ухвалені у малозначній справі, а отже, не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості з оплати послуг водопостачання та водовідведення, 3% річних та інфляційних збитків за касаційною скаргою Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний