КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 358/592/14-ц Головуючий у суді І інстанції Тітов М.Б.
Провадження № 22-ц/824/3293/2018 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів : Олійника В.І., Кулішенка Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання - Черниш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Шевченка Андрія Миколайовича на ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 14 вересня 2018 року у справі за скаргою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Шевченка Андрія Миколайовича на рішення та бездіяльність головного державного виконавця Богуславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ШевченкаРуслана Миколайовича, заінтересована особа - ОСОБА_5,

в с т а н о в и в:

У січні 2018 року ПАТ «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Шевченка А.М. звернулося до суду з вказаною вище скаргою, посилаючись на те, що на виконанні у Богуславському РВ ДВС ГТУЮ у Київській області перебував виконавчий лист № 358/592/14-ц, виданий Богуславським районним судом Київської області 8 грудня 2014 року, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 6 957,33 дол. США, 57 403,13 грн. пені і трьох процентів річних, та судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 1 261,73 грн., а також заборгованості за платою по кредиту в розмірі 131 88,84 грн., інфляційних втрат від прострочення плати за кредитом в розмірі 144,87 грн.

Проте постановою головного державного виконавця Шевченка Р.М.від 27 грудня 2017 року, яка отримана скаржником 16 січня 2018 року, виконавчий документ повернуто стягувачу у зв'язку з тим, що в боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, а заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Скаржник вважає такі дії (бездіяльність) державного виконавця неправомірними, оскільки ним не було здійснено усіх необхідних заходів, передбачених статтями 10, 18 Закону України «Про виконавче провадження», з метою примусового виконання рішення суду.

З огляду на викладене, уповноважена особа Фонду просив суд визнати бездіяльність головного державного виконавця Шевченка Р.М.у виконавчому проваджені № 52159401, яка полягає у нездійсненні всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання судового рішеннянеправомірною та скасувати дану постанову.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 14 вересня 2018 року скаргу залишено без задоволення.

Суд дійшов висновку, що дії державного виконавця відповідають вимогам закону і є правомірними, тому постанова про повернення виконавчого провадження прийнята відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» і підстави для її скасування відсутні.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, скаржник подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що постанова про повернення виконавчого документа прийнята державним виконавцем передчасно та неправомірно, оскільки державний виконавець не вжив всі заходи, передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження». Вказується, що державний виконавець діяв упереджено і неналежним чином виконував свої обов'язки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Суд установив, що 8 грудня 2014 року Богуславський районний суд Київської області видав виконавчий лист № 358/592/14-ц про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 6 957,33 дол. США, 57 403,13 грн. пені і трьох процентів річних, та судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 1 261,73 грн., а також заборгованості за платою по кредиту в розмірі 131 88,84 грн., інфляційних втрат від прострочення плати за кредитом в розмірі 144,87 грн.

За заявою представника стягувача постановою головного державного виконавця Богуславського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Шевченка Р.М. від 8 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження № 52159401.

В подальшому, постановою цього ж виконавця від 27 грудня 2017 року виконавчий документ повернуто стягувачу у зв'язку з тим, що в боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, а заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, та роз'яснено, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлений для виконання в строк до 27 грудня 2020 року.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

У пункті 9 частини 2 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час вчинення оскаржуваних дій) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», як зазначено у частині 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом частин 1, 3, 5 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час вчинення оскаржуваних дій) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

З матеріалів справи вбачається, що 19 квітня 2017 року державним виконавцем зроблено витяг з бази МВС України про наявність зареєстрованого автотранспорту за боржником, згідно якого інформація про зареєстровані автотранспортні засоби за ОСОБА_5 відсутня.

Згідно відповіді ПФУ від 19 квітня 2017 року боржник ОСОБА_5 ніде не працював та пенсію не отримував.

Відповідно до відповіді з Державної фіскальної служби України від 21 квітня 2017 року боржник отримував дохід в ТОВ «ДС ПРОМ ГРУП», але відкритих банківських рахунків в банківських установах ОСОБА_5 не має.

Згідно відповіді ТОВ «ДС ПРОМ ГРУП» від 5 травня 2017 року, боржник ОСОБА_5 працював на даному підприємстві лише з 4 жовтня 2016 року по 29 листопада 2016 року.

При цьому 2 жовтня 2017 року державним виконавцем в ОСОБА_5 було відібрано пояснення, в якому він повідомив, що його матеріальне становище не змінилося, а саме в нього відсутнє рухоме та не рухоме майно, рахунків в банках не має, ніде не працює та інших доходів не отримує.

3 жовтня 2017 року головним державним виконавцем зроблено запити до Пенсійного фонду України та Державної фіскальної служби України з метою встановлення місця роботи, отримання пенсії та наявності відкритих банківських рахунків у боржника.

Із відповіді Державної фіскальної служби України станом на 4 жовтня 2017 року вбачається, що джерела отримання доходів боржника відсутні, відкритих рахунків не має.

Згідно відповіді ПФУ від 5 жовтня 2017 року, боржник ОСОБА_5 ніде не працював та пенсію не отримував.

9 жовтня 2017 року державним виконавцем зроблено витяг з бази МВС України про наявність зареєстрованого автотранспорту за боржником, згідно якого інформація про зареєстровані автотранспортні засоби за ОСОБА_5 відсутня.

10 жовтня 2017 року головним державним виконавцем Шевченком Р.М. сформовано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, згідно якої в боржника ОСОБА_5 відсутнє майно, яке підлягає опису та арешту.

Крім того, 8 грудня 2017 року Шевченком Р.М. зроблено виїзд за місцем проживання боржника по АДРЕСА_1 для перевірки майнового стану, та складено акт в присутності понятих про неможливість стягнення так як, за цією адресою відсутнє майно, яке підлягає опису та арешту.

Згідно з пунктами 2, 7 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, яка діяла на час винесення постанови державним виконавцем), виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Відповідно до частини 5 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Таким чином, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог закону, встановивши, що головним державним виконавцем здійснені всі необхідні заходи, спрямовані на виконання рішення суду та виходячи з того, що державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та прийняв постанову про повернення виконавчого документа з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», дійшов обґрунтованого висновку про те, що дії головного державного виконавця є правомірними та прийнята постанова скасуванню не підлягає.

Така ж правова позиція була сформульована у постановах Верховного Суду в період часу з вересня по листопад 2018 року у аналогічних справах за скаргами ПАТ «Родовід Банк» на дії державних виконавців, зокрема у справах № 361/4124/2017, № 753/4199/17, № 760/21102/16-ц, № 366/2290/14-ц, № 756/4595/17, № 308/6053/17.

При цьому дії головного державного виконавця Шевченка Р.М. не можуть вважатися такими, що порушують законні права та інтереси стягувача, який відповідно до частини 5 статті 37 цього Закону не позбавлений права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи апеляційної скарги про те, що державний виконавець не вжив усіх належних заходів для встановлення на праві власності майна у боржника, на яке може бути звернуто стягнення, не узгоджуються з матеріалами справи. Апеляційна скарга не містить посилання на докази незаконності дій державного виконавця та належність на праві власності майна у боржника, що не було виявлено державним виконавцем.

Згідно зі статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено частиною 4 статті 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 3 статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні скарги у даній справіпостановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Шевченка Андрія Миколайовича залишити без задоволення, а ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 14 вересня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.І. Олійник

Ю.М. Кулішенко