АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/16418/16

07 червня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Даниленко В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про припинення договору довічного утримання, повернення квартири у власність , скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в :

08 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Дарницького районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила про припинення договору довічного утримання, повернення однокімнатної квартири АДРЕСА_1 у її власність, скасування державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ОСОБА_5.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 28.12.2012 року між нею та ОСОБА_5 було укладено договір довічного утримання, відповідно до умов якого, ОСОБА_5 зобов'язувався довічно утримувати її, а вона натомість передала у його власність належну їй однокімнатну квартиру АДРЕСА_2. За умовами договору вартість матеріального забезпечення була визначена сторонами у розмірі 1134 грн. на місяць, також ОСОБА_5 повинен був забезпечувати їй доставку продуктів харчування щотижнево, забезпечувати прибирання житла, в якому вона мешкає, не менше одного разу на тиждень, безкоштовно забезпечувати її ліками та сплачувати надані медичні послуги. Зазначає, що до грудня 2015 року ОСОБА_5 забезпечував її продуктами харчування та ліками, щомісячного матеріального забезпечення у розмірі 1134, 00 грн. вона жодного разу не отримувала. В грудні 2015 року вона дізналась, що ОСОБА_5 загинув в автомобільній катастрофі. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є його дружина ОСОБА_4 та малолітня дочка ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4 категорично відмовилась виконувати умови договору довічного утримання та доглядати її. Після смерті ОСОБА_5 догляд за нею здійснює ОСОБА_6, так як вона є інвалідом першої групи по зору, людиною похилого віку і тому потребує постійного догляду. Вважає, що є всі, передбачені ст. 757 ЦК України, підстави для припинення договору довічного утримання та повернення квартири у її власність.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про припинення договору довічного утримання у зв'язку зі смертю останнього.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про припинення договору довічного утримання.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 20 квітня 2018 року представник позивача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спір між сторонами відсутній, оскільки після смерті ОСОБА_5, відповідач ОСОБА_4 відмовилась від прийняття у власність в порядку спадкування квартири АДРЕСА_3 , яка за договором довічного утримання була передана ОСОБА_2 у власність ОСОБА_5 , до неї в порядку спадкування не перейшли права та обов'язки ОСОБА_5, а тому позовні вимоги про припинення договору довічного утримання грунтуються на вимогах ст. 757 ЦК України та підлягають задоволенню. Вважає, що судове рішення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності та обгрунтованості.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &q?сн;Голос України&q? д; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України № 2147 - VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 та ОСОБА_6 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з'явилася, про день та час слухання справи судом повідомлялася у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомила, а тому, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у її відсутність.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до довідки МСЕК № 769058, є інвалідом першої групи по зору з 15.08.2011 року довічно, потребує сторонньої допомоги .

28.12.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено договір довічного утримання.

Відповідно до умов п.1,2 вказаного договору, ОСОБА_2 передає у власність ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_4 у замін чого, ОСОБА_5 зобов&q?й,;язується забезпечувати відчужувача доглядом довічно, прийняв у власність вказану квартиру. Квартира, яка передається у власність складається з однієї кімнати, житловою площею 16,7 кв.м., загальною площею- 29,7 кв.м.

Згідно умов п.п. 6, 7, 8, 9, 10, 11 договору, ОСОБА_5 зобов&qu6,;язується довічно доглядати ОСОБА_2, надаючи їй грошову допомогу, харчування, догляд та необхідну підтримку. Вартість грошового забезпечення визначена в розмірі 1134,00 грн. щомісяця. Набувач щотижнево забезпечує доставку продуктів харчування, прибирання житла, в якому мешкає відчужувач, не менше одного разу на тиждень, зобов&q? в;язаний безкоштовно забезпечувати відчужувача ліками та сплачувати надані йому медичні послуги. ОСОБА_2 має право довічного проживання у вищезгаданій квартирі

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 175).

25 січня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка, ОСОБА_5.

07 липня 2016 року ОСОБА_4 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. із заявою про те, що спадкоємицею після смерті її чоловіка ОСОБА_5 крім неї є також їх малолітня донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначила, що після померлого залишилась спадщина, що складається з автомобіля марки &q?ла; Volkswagen Polo&q?ад; 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та грошових вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться в Публічному акціонерному товаристві &q?о ; Укргазбанк&q?уб; на рахунку № НОМЕР_4.980 та в ПАТ КБ &ququ; Приватбанк&qu №; на рахунку № НОМЕР_2 та на рахунку № НОМЕР_3. Просила видати свідоцтва про право на спадщину їй та малолітній ОСОБА_7. На виділ права власності вона не претендує.

07 липня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. було видане ОСОБА_4 та ОСОБА_7 свідоцтво про право власності на грошові вклади та автомобіль марки &q? в; Volkswagen Polo&q? ; 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 по 1/2 частині кожній.

09.08.2016 року адвокат ОСОБА_3, діючи від імені ОСОБА_2, направив на адресу ОСОБА_4 вимогу, відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України, щодо невиконання умов договору довічного утримання. Вказана вимога була отримана ОСОБА_4 13.08.2016 року.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_4 про припинення договору довічного утримання, повернення квартири у власність , скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, суд першої інстанції посилався на те, що у ОСОБА_8 виникли правовідносини по договору довічного утримання з ОСОБА_5, який помер, відповідачка ОСОБА_4 не отримувала у спадщину після смерті ОСОБА_5 належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_5 , а тому до неї в порядку спадкування не перейшли права та обов&q? н;язки ОСОБА_5 за договором довічного утримання. Частина 2 статі 757 ЦК України визначає, що договір довічного утримання ( догляду) припиняється у зв&q?р ;язку з тим, що у набувача немає спадкоємців або вони відмовилися від прийняття майна, переданого відчужувачем, відчужувач набуває права власності на це майно, тому спір відсутній.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки від не грунтується на встановлених обставинах справи, досліджених судом доказах та не відповідає вимогам матеріального права, з огляду на наступне.

Згідно вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права , бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з&quє ;ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення Дарницького районного суду м.Києва від 29 березня 2018 року не відповідає.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно до ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

З матеріалів справи вбачається, що набувачем за договором довічного утримання був ОСОБА_5, який ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер.

Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно вимог ст. 1258 ЦК України, яка діяла на момент відкриття спадщини, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. ст. 1261-1262 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З досліджених судом доказів встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті набувача за договором довічного утримання ОСОБА_9 є його дружина ОСОБА_4 та малолітня дочка ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_1.

25 січня 2016 року, у встановлений законом шестимісячний строк, ОСОБА_4 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. із заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_5

07 липня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. були видані ОСОБА_4 та ОСОБА_7 свідоцтва про право власності в порядку спадкування на грошові вклади та автомобіль марки &q?ва; Volkswagen Polo&qu в; 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 по 1/2 частині кожній.

Статтею 757 ЦК передбачено, що обов'язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем.

Якщо спадкоємець за заповітом відмовився від прийняття майна, що було передане відчужувачем, право власності на це майно може перейти до спадкоємця за законом. Якщо у набувача немає спадкоємців або вони відмовилися від прийняття майна, переданого відчужувачем, відчужувач набуває право власності на це майно. У цьому разі договір довічного утримання (догляду) припиняється.

Аналізуючи вимоги ст. 757 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку про те, що смерть набувача за договором довічного утримання не є наслідком його розірвання, так як обов'язки за договором переходять до спадкоємців набувача незалежно від згоди відчужувача. Договір може бути розірвано лише у разі відсутності спадкоємців у набувача або у разі відмови спадкоємців прийняти спадщину. Тобто, смертю набувача договір довічного утримання не припиняється.

Висновок суду першої інстанції, що підставою для відмови в позові є та обставина, що відповідачка ОСОБА_4 не отримувала у спадщину після смерті ОСОБА_5 належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_2 , а тому до неї в порядку спадкування не перейшли права та обов&q?у ;язки ОСОБА_5, не грунтується на нормах матеріального права та є помилковим, з огляду на наступне.

Якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. З ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено таких правових наслідків недотримання такого обов'язку, як втрата права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов&qufy;язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З дослідженої в судовому засіданні копії заяви ОСОБА_4 від 25.01.216 року, адресованої приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. вбачається, що спадщину після померлого вона приймає. Квартира АДРЕСА_4 на момент відкриття спадщини належала на праві власності спадкодавцю ОСОБА_5, а тому ОСОБА_4 та неповнолітня донька спадкодавця ОСОБА_7, подавши таку заяву, прийняли у спадщину все майно, яке належало спадкодавцю, в тому числі і спірну квартиру.

Ні матеріали цивільної справи, ні матеріали спадкової справи не містять заяви спадкоємців ОСОБА_5 про відмову від прийняття у спадщину квартири АДРЕСА_4, а тому висновки суду в цій частині є безпідставними.

Висновок суду про те, що про відмову спадкоємців від прийняття у спадщину квартири АДРЕСА_4 свідчить зазначення в заявах ОСОБА_4 від 25.01.2016 року та від 07.07.2016 року, що вона на виділ права власності не претендує також є помилковим, оскільки не свідчить про відмову від спадкування квартири, а вказує на небажання ОСОБА_4 виділяти свою частку, як дружини, з спадкового майна, набутого під час шлюбу.

Не грунтується на встановлених обставинах справи, досліджених доказах та вимогах закону і висновок суду першої інстанції про відсутність між сторонами спору, так як в даному випадку договір довічного утримання припиняється і відчужувач набуває право власності на майно в силу положень закону - ч.2 ст.757 ЦК України, з огляду на те, що для цього потрібно, щоб у набувача (ОСОБА_5) не було спадкоємців або вони відмовилися від прийняття майна, переданого відчужувачем.

З досліджених доказів достовірно встановлено, що у набувача квартири АДРЕСА_4 за договором від 28 грудня 2012 року ОСОБА_5 є два спадкоємці - дружина ОСОБА_4 та неповнолітня донька - ОСОБА_7, які у встановлені законом строки прийняли спадщину, отримали свідоцтва про право власності на частину спадкового майна- автомобіль та вклади, заяви про відмову від прийняття у спадщину квартири не подавали, а тому відсутні передбачені ст. 757 ЦК України підстави для припинення договору довічного утримання повернення ОСОБА_2 у приватну власність квартири АДРЕСА_6 та скасування в реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_5

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення Дарницького районного суду м.Києва від 29 березня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про припинення договору довічного утримання, повернення квартири у власність , скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно з підстав їх недоведеності.

Керуючись ст.ст. 744, 745, 755, 757, 1216, 1218, 1258, 1261,1262, 1268, 1296, 1297, 1299 ЦК України, ст.ст. 263, 367, 374, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про припинення договору довічного утримання, повернення квартири у власність , скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженау касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 червня 2018 року.

Головуючий: Судді: