Справа № 308/5068/17
У Х В А Л А

08.06.2018 м. Ужгород

Суддя Апеляційного суду Закарпатської області Кондор Р.Ю. вирішуючи питання щодо руху заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо ухвали судді Апеляційного суду Закарпатської області від 4 травня 2018 року у справі № 308/5068/17, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 подав до суду заяву «про ухвалення додаткового рішення у порядку ст. 270 ЦПК (нов ред) на Ухвалу від 04.05.18 по справі № 308/5068/17».

Перевіривши матеріали справи, приходжу до такого.

Ухвалою судді Апеляційного суду Закарпатської області від 04.05.2018 зауваження ОСОБА_1 щодо протоколу судового засідання за 24.01.2018 у справі № 308/5068/17 залишено без розгляду (а.с. 87-88).

Статтею 270 ЦПК України, встановлено порядок ухвалення судом додаткового рішення у цивільній справі, відповідно до якого суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу (ч. 1); заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (ч. 2).

За змістом положень ст.ст. 260, 264, 265, 270 ЦПК України у їх взаємозвязку, питання, про які йдеться у ст. 270 цього Кодексу, вирішуються саме у разі постановлення судом рішення, а не ухвали. З урахуванням п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 270 ЦПК України, воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обовязки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Отже, додаткове рішення суд може ухвалити лише щодо раніше ухваленого цим судом рішення, яким закінчено розгляд справи: рішення суду першої інстанції, ухваленого за будь-яким видом судового провадження, що набрало законної сили, а також судового рішення суду апеляційної інстанції, яким рішення було змінено або ухвалено нове рішення (на час ухвалення судового рішення, про постановлення щодо якого додаткового рішення заявлено постанова). Судовими рішеннями, якими закінчено розгляд справи на стадії апеляційного провадження, також є постанови (до 15.12.2016 ухвали) суду апеляційної інстанції про скасування судового рішення із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду.

Тим часом, ОСОБА_1 подав заяву про ухвалення додаткового рішення щодо ухвали апеляційного суду від 04.05.2018, якою залишено без розгляду його зауваження щодо протоколу судового засідання за 24.01.2018 у даній справі. Ухвала від 04.05.2018 не належить до ухвал, якими закінчено розгляд справи на стадії апеляційного провадження, до ухвал, які підлягають виконанню в розумінні виконання судового рішення по суті спору, такою ухвалою вирішуються лише питання, повязані із правильністю технічного запису та протоколу судового засідання. Питання по суті справи (спору) під час розгляду зауважень на протокол судового засідання судом не можуть вирішуватися і не вирішувалися.

Тож ухвала судді апеляційного суду від 04.05.2018 не є тим судовим рішенням, яким закінчено розгляд справи по суті і, відповідно, щодо якого може ухвалюватися додаткове рішення.

Поза наведеним, із тексту заяви ОСОБА_1 вбачається, що він не визначився із характером свого звернення по суті. Подаючи заяву про ухвалення додаткового рішення у порядку ст. 270 ЦПК України, заявник водночас просить:

«- Зауваження розглянути Ухвалу ст. 376 ЦПК скасувати та інше

- На підставе п 2. ст 276 ЦК Украіни при равном значенні слова негайно Виконати поновлення особистого невідъємного права, яке Винікло з дакументов (ст.264 ЦПК) Закарпатского Академічного обласного Украінского драматичного театру ім. Братів-Юрія-Августина та ОСОБА_2, не відчужуваного немайнового особистого права з спростуванням першоджерел.

- На підставе ст. 40 Конституції выдать обгрунтованну відповідь.

Блиц відповідь можлива врахував статус.

- Інши консультаціі последуют позднее.

- Компенсувать вытрати на копіювання Ухвал. Яка не набрала законной сили!!! СУММУ 21 копійка.

-Позивач особа яка наділена змістом Частини 2. ст. 57 ЦПК

З ПОВАГОЙ (підпис) = ОСОБА_1 =

23.05.18 р.»

Окрім того, що питання стосовно зауважень на протокол судового засідання вирішене ухвалою судді апеляційного суду від 04.05.2018 і можливість повторного розгляду цього питання цивільним процесуальним законом не передбачена, як виключається й можливість скасування апеляційним судом своєї ж ухвали про залишення без розгляду відповідних зауважень (ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 10 ч. 9, ст. 249, ст. 268 ч.ч. 8, 9 ЦПК України), заява ОСОБА_1 не відповідає положенням ст. 183 ЦПК України, яка визначає загальні вимоги до форми та змісту заяви учасника процесу, що, зокрема, повинна містити зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника, підстави заяви (клопотання, заперечення), інші відомості, що вимагаються цим Кодексом (ст. 183 ч. 1 п.п. 4, 5, 7). Назва, зміст і предмет заяви не узгоджуються між собою, неузгодженість мотивації та вимог звернення не відповідає принципу правової визначеності, заява не містить вказівки на суть і предмет додаткового рішення, яке просив ухвалити заявник, а наведені у заяві мотивація та предмет не стосуються по суті питань, що вирішувалися відповідною ухвалою.

Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої статті 183 ЦПК України, повертає її заявнику без розгляду (ст. 183 ч. 4 ЦПК України).

Насамкінець, учасник судового процесу повинен добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається; таким зловживанням можуть бути визнані дії, що зазначені в пунктах 1-5 частини 2 статті 44 ЦПК України, при цьому, наведений у цій статті перелік таких дій не є вичерпним (ст. 44 ч.ч. 1, 2 ЦПК України). Зокрема, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, подання завідомо безпідставного клопотання (заяви), заяви за відсутності відповідного предмета або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на створення завідомо безпідставних і штучних приводів для судового провадження, на безпідставне затягування розгляду справи тощо, можуть бути кваліфіковані як зловживання процесуальними правами.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання; суд зобовязаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами; у випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ст. 44 ч.ч. 3, 4 ЦПК України).

Заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обовязків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства (ст. 143 ч. 1 ЦПК України). Суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку зловживання процесуальними правами; у випадку повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ст. 148 ч. 1 п. 2, ч. 2 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів справи, апеляційний суд, вирішуючи у справі № 308/5068/17 скаргу і відповідні заяви ОСОБА_1, ухвалою від 27.03.2018 повернув йому заяву про забезпечення позову (а.с. 65-66), ухвалою від 28.03.2018 відмовив у клопотанні про зупинення провадження в справі (а.с. 70-71), постановою від 28.03.2018 залишив апеляційну скаргу без задоволення (а.с. 74-76), ухвалою від 03.04.2018 відмовив у посвідченні зауважень щодо протоколу судового засідання від 28.03.2018 (а.с. 79-81), ухвалою від 04.05.2018 зауваження щодо протоколу судового засідання за 24.01.2018 залишив без розгляду (а.с. 87-88), ухвалою від 24.05.2018 повернув без розгляду заяву про розяснення постанови від 28.03.2018 (а.с. 103-105). Всі судові рішення апеляційного суду відповідним чином умотивовані щодо, зокрема, підстав і порядку вчинення відповідних процесуальних дій, форми та змісту відповідних звернень до суду, можливості та підстав їх вирішення тощо. Тобто, безвідносно до власне достатнього правила, встановленого частиною другою статті 68 Конституції України про те, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, до ОСОБА_1 і судовими рішеннями був доведений зміст вимог цивільного процесуального закону саме в контексті тих питань, що ним ставилися перед судом.

Утім, ОСОБА_1 вчергове подав заяву без урахування вимог закону. Такі дії мають ознаки зловживання процесуальними правами, що наразі вважаю достатнім констатувати без застосування заходів процесуального примусу.

Відтак, відповідно до ст. 44 ч. 3, ст. 183 ч. 4, ст. 270 ч.ч. 1, 2 ЦПК України заяву стосовно ухвалення додаткового рішення, підстав для розгляду якої по суті немає, яка має ознаки зловживання процесуальними правами та яка не відповідає встановленим цивільним процесуальним законом вимогам, слід повернути ОСОБА_1 без розгляду.

Керуючись ст. 44 ч. 3, ст. 183 ч. 4, ст. 258 ч. 2, ст. 260, ст. 270 ч.ч. 1, 2 ЦПК України,

у х в а л и в :

Заяву про ухвалення додаткового рішення щодо ухвали судді Апеляційного суду Закарпатської області від 4 травня 2018 року у справі № 308/5068/17 повернути ОСОБА_1 без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 8 червня 2018 року, але протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Суддя Р.Ю. Кондор