Справа № 444/1544/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р.Й.
Провадження № 22-ц/783/7278/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.

за участі секретаря: Куцика І.Б.

з участю: представника ПАТ «ВіЕс Банк» - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 10 листопада 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства до ОСОБА_3 третя особа ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №KF 50954 від 21 липня 2008 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року позивач ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся із зазначеним позовом у якому з урахуванням уточнених вимог від 24 травня 2016 року просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № KF №50954 від 21 серпня 2008 року, яка на той день становила:

193303,59 Євро, що еквівалентно 5465382,58 гривень простроченої заборгованості по тілу кредиту;

57126,58 Євро, що еквівалентно 1615172,36 гривень нарахованих та не сплачених відсотків за користування кредитом;

104681,87 євро, що еквівалентно 2959730,18 гривень пені за порушення умов кредитного договору;

73750,64 гривень комісії за обслуговування договору (т.1 а.с.1-3; т.2 а.с.61).

Оскаржуваним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 10 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії КВ № 724088 виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 04.06.2001 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" (юр. адреса: м. Львів, вул. Грабовського, 11, кор. рахунок 0 в Управлінні НБУ у Львівській області, МФО 325213, ) заборгованість за кредитним договором № KF50954 від 21липня 2008 року в розмірі 355 112 (триста пятдесять пять тисяч сто дванадцять) євро 04 євроцентів, що еквівалентно 10 968 566 (десятьом мільйонам девятсот шістдесять вісьмом тисячам пятсот шістдесять шістьом) гривням 82 коп. по курсу Національного банку України на день ухвалення рішення суду по справі, з яких:

- 193303 (сто девяносто три тисячі триста три) євро 59 євроцентів, що еквівалентно 5970688 (пятьом мільйонам девятсот сімдесятьом тисячам шістсот вісімдесятьом вісьмом) гривням 41 коп. по курсу Національного банку України на день ухвалення рішення суду по справі- заборгованість зі тілом кредиту;

- 57126 (пятдесять сім тисяч сто двадцять шість) євро 58 євроцентів, що еквівалентно 1764504 (одному мільйону сімсот шістдесятьом чотирьом тисячам пятсот чотирьом) гривням 27 коп. по курсу Національного банку України на день ухвалення рішення суду по справі- заборгованість за процентами;

- 104681 (сто чотири тисячі шістсот вісімдесять один) євро 87 євроцентів, що еквівалентно 3233374 (трьом мільйонам двісті тридцять трьом тисячам триста сімдесять чотирьом) гривням 14 коп. по курсу Національного банку України на день ухвалення рішення суду по справі- заборгованість за пенею.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії КВ № 724088 виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 04.06.2001 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" (юр. адреса: м. Львів, вул. Грабовського, 11, кор. рахунок 0 в Управлінні НБУ у Львівській області, МФО 325213, ) 3654,00 грн. судового збору, який був сплачений позивачем при поданні позовної заяви.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3

В апеляційній скарзі посилається на те, що позивачем відповідно до ст. 31 ЦПК України, було збільшено розмір позовних вимог, проте, всупереч ч.3 ст. 81 ЦПК України, яка встановлює, що у разі збільшення розміру позовних вимог або пред'явлення нових вимог несплачену суму судового збору належить сплатити до звернення в суд з відповідною заявою, судом першої інстанції безпідставно прийнято заяву-клопотання позивача без сплати судового збору останнім, що станом на 23.05.2016 р., згідно Закону України «Про судовий збір» в редакції від 26.09.2015 р., становила: позовної заяви майнового характеру, яка подана: юридичною особою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Вказує, що суд першої інстанції всупереч ст. 11 ЦПК України, вийшов за межі позовних вимог та стягнув з відповідача заборгованість у загальному розмірі, що становить 355112,04 євро, що еквівалентно 10968566,82 грн.

Також зазначає, що судом першої інстанціє безпідставно стягнуто суму заборгованості в розмір 355112,04 Євро, що еквівалентно 10968566,82 грн., оскільки здійсненні розрахунки заборгованості є сумнівним, не відповідають умовам договору та вимогам законодавства, здійснені без врахування фактичних обставин справи, а відтак за ними неможливо встановити ні підстав виникнення заборгованості, ні періоду її виникнення, ні конкретної суми виниклої заборгованості.

На думку апелянта, позивачем, як у розрахунку № 1, так і у розрахунку № 2 не вказано конкретної суми заборгованості по кредиту, з якої в подальшому розраховувались проценти за користування кредитом та інші нарахування, а оскільки зазначені у розрахунках суми не відповідають графікам погашення кредиту, які є додатком до Договору, методиці нарахування заборгованості і штрафних санкцій, це також ставить під об'єктивний сумнів правильність нарахування процентів та розрахунку заборгованості, не відповідає вимогам п. 4.2. Договору, а також не відповідає доказам, наданим позивачем.

Просить рішення Жовківського районного суду Львівської області від 10 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення. Яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «ВіЕсБанк» відмовити в повному обсязі.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції призначався на 22 березня 2018 року і було відкладено на 10 травня 2018 року за клопотаннями представників ОСОБА_3 Каблака Ю-І.П. та ОСОБА_5 у зв»язку із їх зайнятістю в інших судових засіданнях (т.3 а.с.81;85).

В судове засідання на 10 травня 2018 року ОСОБА_3 та його представники не з»явилася.

08 травня 2018 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи у зв»язку із зайнятістю в інших судових справах.

Також 08 травня 2018 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи не менше як два місяці у зв»язку із вжиттям заходів для врегулювання спору з позивачем.

Зазначені клопотання відхилено колегією суддів як необґрунтовані з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвненції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

У справі, яка переглядається встановлено, що розгляд справи триває з липня 2014 року, в суді апеляційної інстанції з - грудня 2017 року.

Тому, зважаючи на строки розгляду справи в суді апеляційної інстанції (ст.371 ЦПК України), та дотримання Пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (про розгляд справи упродовж розумного строку), колегія відмовила у задоволенні клопотань ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи.

Крім того, в суді апеляційної інстанції представник ПАТ «ВіЕс Банк» - ОСОБА_2 пояснив, що жодних заходів з приводу врегулювання спору позасудовим способом ОСОБА_3 на даний час не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника представника ПАТ «ВіЕс Банк» - ОСОБА_2 щодо заперечень на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а рішення Жовківського районного суду Львівської області від 10 листопада 2017 року зміні частково на підставі п.1ч.1 ст.376 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що позивач ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») 21липня 2008 року уклав з відповідачем ОСОБА_3 кредитний договір № KF50954, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 300 000,00 (три тисяч) євро строком на 15 років.

Даним договором, а саме п. 1.3 встановлено, що процент за користування кредитом встановлюється в розмірі 12 % річних (базова ставка).

У випадку виникнення заборгованості за кредитом та/або процентами, та/або недотримання позичальником вимог щодо страхування майна на умовах та у порядку, визначених п. 5.2.1 даного договору, процент за користування кредитом збільшується на 10 % річних від базової ставки.

Після повторного погашення простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами, виконання позичальником вимог щодо страхування майна на умовах та у порядку, визначених п. 5.2.1 договору, процентна ставка встановлюється в розмірі базової ставки.

Факт отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 300000,00 євро, що станом на 21 липня 2008 року було еквівалентно 2 296 483,20 гривень підтверджується заявою на видачу готівки № 1362_17 (т.1 а.с.12).

Позивачем 18 лютого 2014 року надсилалося повідомлення-вимога відповідачу за вих. № 09-3/3240 про дострокове повернення кредиту.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідач свої обовязки за договором не виконує, і станом на 23 травня 2016 року допустив заборгованість:

за тілом кредиту - 193303,59 Євро, що еквівалентно на день постановлення рішення суду першої інстанції 5970 688 гривень 41 коп;

за відсотками 57126,58 Євро, що еквівалентно на день постановлення рішення суду першої інстанції 1764504 гривень 27 коп.

Стягнення сум боргу за тілом кредиту та відсотками відповідно до умов договору № KF №50954 від 21 серпня 2008 року та положень ст.533 ЦК України судом першої інстанції вірно було проведено за курсом Євро (30,887623 грн. за 1 євро) станом на 10 листопада 2017 року (на день ухвалення судового рішення).

Доводи апеляційної скарги в цій частині рішення суду не спростовують.

У той же час, судом першої інстанції помилково розраховано заборгованість відповідача по пені в іноземній валюті Євро.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний з розміром облікової ставки Національного банку України, а оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише в національній валюті України - гривні.

У даному випадку стягнення пені за кредитним договором KF №50954 від 21 серпня 2008 року має проводитися в національній валюті гривні.

Згідно розрахунку ПАТ «ВіЕс Банк» станом на 23 травня 2016 року заборгованість по пені становила 104681,87 євро, що еквівалентно 2959730,18 гривень.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Встановлено, що виникнення заборгованості у позивача спричинено економічною та фінансовою нестабільністю в Україні у 2013 році, знеціненням курсу гривні відносно Євро. Заборгованість за кредитним договором почала накопичуватися у відповідача з кінця 2013 року.

Наявні обставини з урахуванням положень ст.3 ЦК України дають підстави для зменшення розміру пені до 2000000 гривень.

Отже, загальна сума заборгованості за кредитним договором №KF №50954 від 21 серпня 2008 року буде становити 250430,17 Євро, що еквівалентно 7735192,68 гривень (заборгованість по тілу кредиту та відсотках) та 2000000 гривень пені.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося тому не було предметом розгляду в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням вищезазначеного апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до задоволення частково, рішення Жовківського районного суду Львівської області від 10 листопада 2017 року зміні в частині стягнення заборгованості по пені, в решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст., 367, 368, 374, п.1 ст.376, ст.ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 10 листопада 2017 року змінити в частині стягнення заборгованості по пені.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» заборгованість по пені згідно кредитного договору № KF50954 від 21липня 2008 року в сумі 2000000 (два мільйони) гривень.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06 червня 2018 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді Крайник Н.П.

ОСОБА_6