АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 серпня 2018 року

м. Харків

справа № 640/7860/18

провадження № 22ц/790/3949/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Сащенка І.С.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 07 травня 2018 року в складі судді Чередник В.Є.,

у с т а н о в и в:

04 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася у суд із заявою про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою від 08 квітня 1993 року, виданою Житлово - будівельним кооперативом «Стар», на підставі якої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області 06 жовтня 2014 року за нею було зареєстровано право власності на вказане житло. На даний час їй стало відомо про те, що право власності на її квартиру належить ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі - продажу, її було знято з реєстраційного обліку місця проживання. У зв'язку з чим ОСОБА_1 має намір звернутися до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання Договору купівлі - продажу недійсним, однак для збирання всіх необхідних доказів для звернення до суду потрібен час, протягом якого відповідач може здійснити дії, які в подальшому можуть ускладнити виконання рішення. Тому просила суд заборонити ОСОБА_3 здійснювати будь - які дії відносно її виселення з квартири АДРЕСА_1 та накласти арешт на вказане майно.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07 травня 2018 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Вжиті заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 здійснювати будь - які дії відносно виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 та накладено арешт на вказане житло.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до норм статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. З урахування предмету та підстав позову, з яким позивач мала намір звернутися до суду, з метою збереження майна у власності встановлених осіб, суд задовольнив заяву ОСОБА_1

16 травня 2018 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в заяві про забезпечення позову не наведено причин, у зв'язку з якими необхідно забезпечити позов, не надано доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у справі; в результаті накладення арешту на спірну квартиру порушується його конституційне право на користування та розпорядження належним йому на праві власності житлом.

ОСОБА_1 ухвалу суду першої інстанції не оскаржила, відзив на апеляційну скаргу не надала.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі - Пленум № 9) заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Види забезпечення позову передбачені статтею 150 ЦПК України.

Звертаючись у суд із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначала, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою від 08 квітня 1993 року, виданою Житлово - будівельним кооперативом «Стар», на підставі якої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області 06 жовтня 2014 року за нею було зареєстровано право власності на вказане житло.

Однак, виділені матеріали справи свідчать, що на даний час право власності на вказану квартиру належить ОСОБА_2 на підставі Договору позики грошових коштів, посвідченого 25 лютого 2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І. за реєстровим № 332, Договорів про внесення змін та доповнень за № 1, № 2 до Договору позики; Договору іпотеки, посвідченого 25 лютого 2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І. за реєстровим № 332, Договорів про внесення змін та доповнень за № 1, № 2 до Договору іпотеки.

В поданій заяві ОСОБА_1 вказувала про намір звернутися до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання Договору купівлі - продажу квартири недійсним, однак для збирання всіх необхідних доказів для звернення до суду потрібний час, протягом якого відповідач може здійснити дії, які в подальшому можуть ускладнити виконання рішення.

З урахуванням предмету і підстав позову, з яким позивач мала намір звернутися до суду, з метою захисту її прав, недопущення відчуження майна та в подальшому забезпеченням ефективного виконання рішення у справі, ухвалою від 07 травня 2018 року Київський районний суд м. Харкова задовольнив заяву ОСОБА_1 та заборонив ОСОБА_2 здійснювати будь - які дії відносно її виселення з квартири АДРЕСА_1 та наклав арешт на вказане житло.

Відповідно до норм статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом, зокрема, у разі неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини 4 статті 152 цього Кодексу.

Ухвалою Київський районний суд м. Харкова від 21 травня 2018 року заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою цього ж суду від 07 травня 2018 року - скасовані.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки ОСОБА_1 в установлений Цивільним процесуальним кодексом України 10-ти денний строк не подала до суду позовну заяву, накладені заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

З урахуванням викладеного, підстави для скасування ухвали Київського районного суду м. Харкова від 07 травня 2018 року відсутні, оскільки заходи забезпечення позову накладені нею, на час подання апеляційної скарги ОСОБА_2 вже скасовані ухвалою цього ж суду від 21 травня 2018 року.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 158, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишено без змін.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 07 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2018 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді Р.М. Піддубний

І.С. Сащенко