КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи 369/8168/18

Апеляційне провадження 22-ц/824/1911/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Шкоріної О.І., Стрижеуса А.М.

при секретарі Борисенко Д.В.

учасники справи

скаржник ОСОБА_1

заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк»

суб'єкт оскарження Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозова Анастасія Ігорівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану через представника ОСОБА_3 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2018 року, постановлену під головуванням судді Дубаса Т.В., у справі за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк», Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозова Анастасія Ігорівна про визнання неправомірними, скасування рішень державної виконавчої служби та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

у/н справи № 369/8168/18 № а/п 22-ц/824/1911/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Дубас Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
у липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій, з урахуванням уточнень, просив визнати незаконною та скасувати постанову від 23.06.2018 про відкриття провадження ВП № 56652829 щодо стягнення з нього на користь держави виконавчого збору у сумі 315 218,30 грн; зобов'язати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві надати відомості про розмір вже стягнутих з нього коштів; зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у м. Києві повернути зазначені кошти на зворотні рахунки Політичної партії «Народний фронт» в рахунок помилково стягнутих коштів із заробітної плати ОСОБА_1; зобов'язати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві винести постанову про закінчення виконавчого провадження та зняти арешти з майна ОСОБА_1, накладені в межах виконавчого провадження № 56652829 та № 50697530.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.09.2018 провадження у справі закрито.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для відкриття провадження. Посилається на неправильне застосування норм права, не врахування судом висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 11.11.2015 у справі № 6-2187цс15 та від 26.02.2016 № 6-3077 цс 15.

Відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не подавали.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Апеляційний суд Київської області та Апеляційний суд міста Києва здійснювали правосуддя до початку роботи Київського апеляційного суду.

21.06.2018 Київський апеляційний суд зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на виконання Указу Президента «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017, а з 03.10.2018 Київський апеляційний суд розпочав свою роботу.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі за скаргою, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки справи щодо оскарження постанов про стягнення виконавчого збору розглядаються у адміністративному судочинстві.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, на час винесення постанови від 03.10.2016 головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозової А.І. про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 на користь держави був чинним Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, згідно зі статтею 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Аналогічна норма закріплена у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, який був чинний на винесення постанови від 23.06.2018 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 03.10.2016 та на час звернення заявника із даною скаргою.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Аналогічна норма була передбачена у статті 17 Закону № 606-XIV.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Згідно з ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Тобто, і право на звернення зі скаргою, і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов'язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням.

Згідно з ч. 1 ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

На час винесення постанови державним виконавцем від 23.06.2018, яка є предметом оскарження, та на час звернення заявника із даною скаргою до суду, набув чинності Закон № 1404-VІІІ. Відповідно до пункту 10 Перехідних положень цього Закону в порядку, що діяв до набрання ним чинності, розглядаються скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, подані в установленому законом порядку до набрання ним чинності.

Відповідно до частини першої статті 74 зазначеного Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною другою статті 74 цього Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Законом № 1404-VІІІ встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Згідно із п. 1 ч.1 ст. 255 даного Кодексу суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відтак суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що скарга в частині оскарження постанови від 23.06.2018 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 03.10.2016 та питання про скасування арешту з майна боржника у виконавчому провадженні ВП № 56652829 підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної інстанції про неврахування судом правових висновків Верховного Суду України не заслуговують на увагу, оскільки такі висновки були зроблені на час чинності Закону № 606-XIV.

До того ж висновки суду першої інстанції в цій частині відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 320/7888/16-ц.

Разом з тим, суд не звернув уваги на повний зміст скарги заявника та не врахував, що останній оскаржує не лише дії державного виконавця у виконавчому провадженні про стягнення з нього виконавчого збору, а і дії та бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні по виконанню рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області по виконавчому провадженню ВП № 5069530 та помилково закрив провадження у справі у іншій частині скарги, яка підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі по вимогах про зобов'язання державного виконавця надати відомості про розмір вже стягнутих із заявника коштів; зобов'язання повернути зазначені кошти на зворотні рахунки Політичної партії «Народний фронт» в рахунок помилково стягнутих коштів із заробітної плати ОСОБА_1; зобов'язання винести постанову про зняття арешту з майна ОСОБА_1, накладеного в межах виконавчого провадження № 50697530 підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2018 року в частині закриття провадження по вимогам: зобов'язати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві надати відомості про розмір вже стягнутих з ОСОБА_1 коштів; зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у м. Києві повернути кошти на зворотні рахунки Політичної партії «Народний фронт» в рахунок помилково стягнутих коштів із заробітної плати ОСОБА_1; зобов'язати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві зняти арешти з майна ОСОБА_1, накладені в межах виконавчого провадження № 50697530 скасувати та в цій частині направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 11.12.2018.

Головуючий Л.Д. Махлай

Судді А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна