_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/3271/16-ц
Провадження № 2/520/2371/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2018 року

Київський райсуд м. Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.,

При секретарі Шеховцевій О.В.

За участю представників сторін: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Розглянув у судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про збільшення частки у праві спільної часткової власності та визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання права власності,

Встановив:

ОСОБА_5 в березні місяці 2016 року звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким визначити за ОСОБА_5 частку у спільній частковій власності на домоволодіння по вул. Недєліна,23 в м. Одесі згідно довідки КП «БТІ» Одеської міськради про перерахунок ідеальних часток у домоволодінні, визнати за ОСОБА_5 право власності на частку у спільній часткові власності на домоволодіння по вул.Недєліна,23 в м. Одесі згідно довідки КП «БТІ» Одеської міськради про перерахунок ідеальних часток у домоволодінні. Після неодноразових уточнень позову в судовому засіданні ОСОБА_5 (його представники) підтримали такі вимоги: збільшити частку у праві спільної часткової власності на домоволодіння з господарськими спорудами по вул. Недєліна,23 в м. Одесі із врахуванням добудованих прибудов літ. «А1», «а2,а3,а5», гаражу літ. «Р» до 43/100 часток і визнати за ним ОСОБА_5 право власності на 43/100 часток в домоволодіння по вул. Недєліна,23 в м. Одесі. (До провадження судді Калашнікової О.І. справу передано в березні 2017 року у відповідності до положень ст. 11-1 ЦПК України в редакції, що діяла на той час).

Відповідачі (їх представники) позов ОСОБА_5 не визнали і надали зустрічний позов про визнання права власності на приміщення, що визначені в технічному паспорті на житловий будинок по вул. Недєліна,23 як 3-1,3-2,3-3, 3-4, в рівних частках за ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7; визнати за сторонами по справі право власності в рівних частках на будівельні матеріали, що використані на самочинному будівництві гаражу літ. «Р» по вул. Недєліна,23 в м. Одесі.

Суд вислухав сторони (представників), свідків, вивчив матеріали справи і встановив наступне:

На підставі договору на право забудови від 1946 року ОСОБА_8 побудував житловий будинок з господарськими спорудами по вул. Недєліна,23 в м. Одесі, який у 1966 році було здано в експлуатацію у відповідності до вимог діючого на той час законодавства. Після здачі будинку в експлуатацію до будинку зроблені були прибудові і загальна площа будинку збільшена до 107,3 кв.м. та побудовано гараж. В 1977 році ОСОБА_8 звертався до Київського райвиконкому з заявою про визнання прибудов законними.

Після смерті ОСОБА_8 в 1986 році відкрилась спадщина на 7/18 частин житлового будинку з господарськими спорудами по вул. Недєліна, 23 в м. Одесі. Спадщину за заповітом прийняли в рівних частках ОСОБА_7 і ОСОБА_9 свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16.05.1989 року (т.1 а.с.173). Як зазначено в свідоцтві про право на спадщину на самочинно зведені прибудови літ.»А1», «а1,а2,а3,а4», тамбур, сарай, літня кухня, гараж свідоцтво не видавалось.

Після смерті дружини ОСОБА_8 ОСОБА_10 в 1991 році відкрилась спадщина на 11/18 частин житлового будинку з господарськими спорудами по вул. Недєліна,23. Спадкоємцями до майна ОСОБА_10 виступили її діти ОСОБА_9 і ОСОБА_6, які 10.12.1991 року отримали свідоцтво про право на спадщину за законом в рівних частках. До спадщини не входили самочинні прибудови і гараж, про що в свідоцтві про право на спадщину внесено відповідний запис.

Після смерті ОСОБА_9 в 1997 році відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку та господарських споруд по вул. Недєліна,23 в м. Одесі. Право на спадщину за заповітом оформили в рівних частках ОСОБА_8 і ОСОБА_5. В свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 23.04.1998 року міститься запис: на самочинно збудовані споруди гараж «Р», сараї, вбиральня, душ, прибудови «А1», «а1,а2,а3,а4,а5» свідоцтво не видавалось (т.1 а.с.170).

В 2003 році ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про розподіл будинку і визнання за ним права власності на 13/100 частин будинку замість 1/4 частини, оскільки у фактичному володінні ОСОБА_5 перебували приміщення в будинку і господарські споруди, що складали 13/100 частин домоволодіння і це було менше ідеальної частки позивача в спільній власності. Рішенням суду, ухваленим 03.02.2003 року по цій справі з ОСОБА_11 і ОСОБА_12 на користь ОСОБА_5 було стягнуто 5825 грн. вартість 12/100 частин домоволодіння, що складало різницю у вартості між ідеальною і реальною частиною ОСОБА_5 в спільній власності на домоволодіння.

17 липня 2007 року Київський райсуд м. Одеси ухвалив рішення по справі за позовом ОСОБА_6 і ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про виділ частки та визнання права власності. Зазначеним судовим рішенням за ОСОБА_6 і ОСОБА_7 визнано право власності на 65/100 частин домоволодіння по вул. Недєліна,23 в м. Одесі. ОСОБА_5 вимоги співвласників визнавав.

В 2011 році між співвласниками домоволодіння №23 по вул. Недєліна виник спір щодо порядку користування земельною ділянкою. Рішенням Київського райсуду м. Одеси, ухваленим 25.04.2013 року по справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_5 і ОСОБА_8 про визначення порядку користування земельною ділянкою і усунення перешкод у її користуванні, визначено між співвласниками домоволодіння порядок користування земельною ділянкою у відповідності до ідеальних частин співвласників у домоволодінні: ОСОБА_6 і ОСОБА_7 62/100 частин, ОСОБА_5 13/100 частин, ОСОБА_8 1/4 частина. Рішення суду виконано в примусовому порядку - постанова державного виконавця від 30.03.2016 року про закінчення виконавчого провадження (т.1 а.с.206).

Сьогодні ОСОБА_5 доводить, що в будинку №23 по вул. Недєліна проживає з дня народження, іншого житла не має і для покращання житлових умов своєї сімї з дозволу діда ОСОБА_8 на земельній ділянці по вул. Недєліна,23 у період з 1976-1991 роки він позивач - своїми силами і за свій рахунок зробив прибудову до житлового будинку літ. «А1», яка складається з двох житлових кімнат, прибудови «а2,а3,а5», де обладнані житлова кімната, кухня, столова, санвузол, 2 коридори, комора і з господарських споруд гараж літ. «Р».

Свої доводи позивач підтверджує такими доказами: свідоцтво про право на спадщину на імя матері ОСОБА_9, свідоцтво про право на спадщину на своє імя, пояснення свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, технічні паспорти на домоволодіння, що виготовлялись КП «БТІ» у період з 1989 року по 2016 рік, довідкою про розрахунок ідеальних часток, виготовлену КП «БТІ» ОМР 28.07.2016 року. ОСОБА_5 також посилався на положення Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затверджену Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24.05.2001 року №127 (зі змінами 2012 року), відповідно до яких (п.3.2) не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року. ОСОБА_5 стверджує, що у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.04.1998 року він є власником 1/4 частини домоволодіння, тому як відомості про право власності ОСОБА_5 на 13/100 частин домоволодіння на підставі рішення Київського райсуду м. Одеси від 03.02.2003 року для реєстрації в Державному реєстрі прав на нерухоме майно не надавалось і до Держреєстру відповідні відомості не вносились.

Відповідачі, не визнаючи вимоги ОСОБА_5, стверджували, що спірні прибудови і гараж на земельній ділянці по вул. Недєліна,23 були побудовані без дозвільних документів первісним забудовником і власником будинку ОСОБА_8 за участю і допомогою усіх членів сімї дітей і дорослих (на той час) онуків, тому ці прибудови входять до складу спадщини, яка відкрилась після смерті діда ОСОБА_8 в 1986 році. Відповідачі також пояснили, що після визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками будинку, гараж літ. «Р» розташований на земельній ділянці, що надана в володіння і користування ОСОБА_6 і ОСОБА_7 і в 2016 році троє співвласників (ОСОБА_7, ОСОБА_6 і ОСОБА_8В.) прийняли рішення про демонтаж гаражу і ця споруда на сьогодні перебуває у півзруйнованому стані.

Суд оцінив надані сторонами докази, наведені сторонами доводи і дійшов висновку, що позов ОСОБА_5 задоволенню не підлягає і не підлягає задоволенню зустрічний позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_8

Суд встановив і сторони визнали, що домоволодіння №23 по вул. Недєліна в м. Одесі належить на праві спільної часткової власності сторонам по справі в порядку спадкування. Розмір частки кожного спадкоємця визначався у відповідності до вимог закону нотаріусом, який оформив і видав свідоцтво про право на спадщину. Ніхто із спадкоємців не оспорював розмір своєї частки у спадщині.

Відповідно до частини 3 статті 357 ЦКУ співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Закон встановлює лише загальні підстави для зміни часток у праві спільної часткової власності, проте розмір часток визначатиметься на підставі домовленості учасників або у судовому порядку. Однією із встановлених законом підстав для зміни рівності часток є норма ч. 2 ст. 357 ЦК, яка встановлює визначення їх розміру з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Співвласник наділений правом вимагати збільшення своєї частки за обов'язкової наявності таких чотирьох умов: 1) поліпшення спільного майна не можна відокремити від спільного об'єкта, 2) поліпшення зроблені за кошти цього співвласника, без залучення коштів інших співвласників,3) поліпшення були зроблені за згодою всіх інших співвласників, 4) при здійсненні поліпшень було додержано порядок використання спільного майна.

За відсутності хоча б однієї з вище перерахованих умов поліпшення жодним чином не вплине на зміну часток у праві спільної часткової власності.

У даному випадку позивач ОСОБА_5 не надав до суду належних і допустимих доказів, що у період з 1976 по 1991 рік він за рахунок власних коштів за згодою власників (інших співвласників ) зробив спірні добудови до житлового будинку літ. «А» по вул. Недєліна, 23 в м. Одесі.

З 2003 року між співвласниками домоволодіння існують спори щодо розміру часток в домоволодінні, щодо порядку користування і володіння як будівлями і спорудами так і земельною ділянкою. В 2003 році частка позивача за його ініціативою була зменшена і він отримав грошову компенсацію 12/100 частин домоволодіння. До 2016 року ОСОБА_5 не ставив питання про визнання за ним права власності на прибудови, що були зроблені ще до 1992 року. Такі дії ОСОБА_5 спростовують його доводи про будівництво прибудов за власні кошти у період з 1976 по 1991 рік.

З огляду на викладене суд вважає вимоги ОСОБА_5 не доведеними.

Вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 щодо визнання права власності на будівельні матеріали, використані при будівництві прибудови «А1», «,а2,а3,а5», гаражу літ. «Р» суд вважає безпідставними.

Право визначати, що є самочинним будівництвом, а що ні, законом надано двом організаціям: Бюро технічної інвентаризації (БТІ) та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю (ДАБК).

Перелік обєктів, які не є самочинним будівництвом, наведено у п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства будівництва від 24.05.2001 р. №127.

Для садибних, дачних та садових будинків не вважається самочинним будівництвом:

зведення на земельній ділянці тимчасових будинків (без фундаменту) та споруд,

влаштування або закриття дверних (віконних) прорізів у внутрішніх некапітальних стінах,

збільшення або зменшення житлової або допоміжної площі за рахунок демонтажу або влаштування перегородок (без порушення капітальних несучих стін, несучих конструкцій, опор, балок), комор, утеплення та оздоблення стін;

індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 р.

З огляду на викладене твердження ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, що спірні прибудови є самочинними будівлями не містяться на вимогах закону, тому не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.259,263-265,268 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про збільшення частки у праві спільної часткової власності та визнання права власності залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання права власності залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Київський райсуд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Калашнікова О. І.