Справа № 388/106/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

25.05.2018 року Долинський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Баранського Д.М.,

за участю секретаря Поліщук Т.І.,

представника ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні, у приміщенні суду в м. Долинській цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат, викликаних тяжкою хворобою,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що з 26 березня 2005 року є пенсіонеркою за віком. Єдиним доходом є пенсія за віком.

Позивачка зазначає, що пенсія не забезпечує необхідного мінімуму для проживання, частину пенсії віддає на сплату комунальних послуг, інша частина пенсії є меншою прожиткового мінімуму, якої ледь вистачає на харчування та забезпечення мінімальних потреб.

З 2013 року хворіє та потребує лікування. Має діагноз: «Кокс артоз ІІІ ступеня справа. Комбінована контрактура правого тазостегнового суглоба. Виражений больовий синдром».

Внаслідок вказаного захворювання 4 липня 2017 року ОСОБА_2 перенесла операцію з тотального цементного ендопротезування правого кульшового суглоба ендопротезом «Zimmer».

У результаті перенесеної операції самостійно не може ходити, потребує часткового стороннього догляду.

Вартість операції та лікування склала 57709,56 грн.

ОСОБА_2 зазначає, що кошти на операцію позичила у своїх знайомих. ОСОБА_4, який є старшим сином компенсував 25000 грн добровільно на лікування та надає матеріальну допомогу.

Тепер проживає одиноко, чоловік помер, інших близький людей, які можуть надавати допомогу немає.

ОСОБА_3 є молодшим сином, який із позивачкою не спілкується, не підтримує будь-яких відносин, відмовляється надавати утримання, а також відшкодувати вартість лікування.

З огляду на вищевикладене позивачка просить стягнути з відповідача витрати на лікування у розмірі 28854,78 грн, а також аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше пятдесяти відсотків прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду.

Відповідач ОСОБА_3 надіслав до суду відзив на позов. Зазначає, що після смерті батька врегулював відносини щодо утримання позивачки шляхом передачі права власності на частину майна, що належала йому як спадкоємцю, здійснивши відмову від спадщини на користь позивачки.

Зазначає, що саме ОСОБА_4 за домовленістю повинен здійснювати утримання позивачки.

ОСОБА_2 отримує пенсію у розмірі 1778,78 грн, а також щорічно від Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області матеріальну допомогу на лікування у розмірі 1000 грн, користується субсидією, отримувала допомогу від Долинської районної державної адміністрації Кіровоградської області, депутатів, фермерів.

ОСОБА_3 вказує, що дохід позивачки перевищує встановлений прожитковий мінімум для непрацездатних осіб.

Відповідач стверджує, що його дохід становить 1861,50 грн на місяць, має на утриманні повнолітню доньку, яка продовжує навчання за контрактом, тобто у звязку із цим має додаткові витрати, донька хворіє.

Стверджує, що взяв у позику 26000 грн з яких 25000 грн передав особисто матері, а 1000 грн відправив у листопаді 2017 року поштовим звязком. Документів про отримання цих коштів позивачкою не було надано.

Позивачка не є тяжко хворою, не є інвалідом, відсутній висновок медико-соціальної експертної комісії про необхідність у сторонньому догляді.

Згідно з вищезазначеними обставинами, відповідач просить відмовити у позові.

ОСОБА_2 у відповіді на відзив зазначає, що відповідач не надав доказів на підтвердження свого матеріального становища, зокрема про неможливість здійснювати її утримання.

Раніше зверталась до суду з таким позовом, що залишений без розгляду, оскільки відповідач добровільно погодився компенсувати витрати на лікування, однак сплатив виключно 1000 грн. Вважає доводи відповідача неправдивими.

Ухвалою суду від 25 травня 2018 року занесеною до протоколу судового засідання відмовлено відповідачу у приєднанні до справи нових доказів поданих через канцелярію суду у звязку із порушенням порядку їх подання.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 позов підтримали за обставин зазначених у ньому, попросили позов задовольнити. ОСОБА_2 суду пояснила, що дійсно отримала поштою від відповідача 1000 грн. Щодо отримання інших грошових коштів заперечує, такі доводи відповідача неправдиві.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти позову за обставин зазначених у відзиві, просив відмовити у позові.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що є рідною сестрою позивачки. У вересні 2017 року разом із відповідачем приїздили до ОСОБА_2 з метою домовитись з приводу поданого нею першого позову. Домовились, що ОСОБА_3 виплатить 20000 грн щомісячними платежами. Після цього поїхали. Не знає чи давав відповідач позивачці грошові кошти окрім 1000 грн.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи та представника учасника справи, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову частково з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлено, що позивачка у справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто є пенсіонеркою та особою похилого віку.

Згідно з поданими медичними документами, ОСОБА_2 хворіє та має діагноз: «Кокс артоз ІІІ ступеня справа. Комбінована контрактура правого тазостегнового суглоба. Виражений больовий синдром» (а. с. 7-11).

За змістом виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 11078, ОСОБА_2 перебувала у травматологічному відділенні № 1 Кіровоградської обласної лікарні на стаціонарному лікуванні у період з 16 червня 2017 року по 11 липня 2017 року. 4 липня 2017 року здійснено операційне втручання, а саме тотальне цементне ендопротезування правого кульшового суглоба ендопротезом «Zimmer». У відділенні отримувала відповідну терапію. Виписана за власним бажанням, оскільки продовжить лікування за місцем проживання. Визначено подальше лікування.

Вартість комплектуючих ендопротезу кульшового суглоба цементної фіксації із парою тертя 32 мм «Zimmer» становить 49200 грн. Цю суму ОСОБА_2 сплачено повністю згідно із чотирма квитанціями від 29 червня 2017 року на 12300 грн кожна з відображенням призначення платежу згідно з рахунками фактурою № № 24, 24/1, 24/2, 24/3 від 27 червня 2017 року (а. с. 13-17).

Окрім цього, згідно з вищезазначеними медичними документами, ОСОБА_2 здійснено придбання ліків на суму 6896,48 грн (а. с. 18-21).

Суд уважає необґрунтованим включення до сум витрачених коштів на лікування 50 грн та 2380 грн благодійних внесків, оскільки ці кошти не є витратами спрямованими на лікування позивачки, мають інший характер.

Судом також установлено, що ОСОБА_2 є вдовою, проживає одиноко, має двох повнолітніх синів, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, який є відповідачем у справі.

У змісті позову ОСОБА_2 зазначає про виконання ОСОБА_4 свого обовязку зі здійснення її утримання, а також відшкодування частини витрат на лікування.

Згідно зі ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Статтею 203 СК України передбачено, що дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

За змістом п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено судам, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Судом установлено, що відповідач у справі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є працездатним, працює директором приватного підприємства «Долинський райагрошляхбут», отримує заробітну плату з січня 2018 року 1861,50 грн (а. с. 49).

ОСОБА_3 має на утриманні повнолітню доньку, яка продовжує навчання у Київському національному лінгвістичному університеті за контрактом (а. с. 50, 51).

Згідно з поштовою квитанцією від 16 листопада 2017 року ОСОБА_3 направлено ОСОБА_2 поштовим звязком 1000 грн, що також підтверджено позивачкою у судовому засіданні (а. с. 55). Ці грошові кошти надані на відшкодування витрат на лікування, тобто мають бути враховані у разі задоволення позову у відповідній частині при визначенні суми стягнення.

За змістом довідки Долинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області № 800 від 21 грудня 2017 року, ОСОБА_2 отримує пенсію у грудні 2017 року у розмірі 1778,78 грн.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб становить з 1 січня по 30 червня 2018 року 1373 грн.

З огляду на вищезазначене, оскільки розмір пенсії ОСОБА_2 перевищує встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб, відповідно вона не є такою, яка потребує матеріальної допомоги у виді щомісячних аліментних платежів.

Суд у цій справі зазначав, що позивачка ОСОБА_2 внаслідок тяжкої хвороби, маючи діагноз: «Кокс артоз ІІІ ступеня справа. Комбінована контрактура правого тазостегнового суглоба. Виражений больовий синдром», перенесла оперативне втручання з ендопротезування кульшового суглоба цементної фіксації із парою тертя 32 мм «Zimmer». Загальна вартість протезу та лікування становить 56096,48 грн. Ця сума грошових коштів з урахуванням її доходу у виді пенсії, є надмірною, хвороба позивачки потребувала оперативного втручання, тобто грошових витрат на таке лікування.

З огляду на вищезазначене, суд уважає, що відповідач ОСОБА_3 зобовязаний брати участь у вищезазначених витратах на матір, викликаних тяжкою хворобою, а відтак такі витрати підлягають стягненню з нього на користь позивачки.

Однак, суд не погоджується з вимогою ОСОБА_2 відшкодувати відповідачем половину понесених витрат на її лікування, викликане тяжкою хворобою, оскільки ці витрати мають бути понесені самою позивачкою, а також обома її повнолітніми синами у рівних частках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат, викликаних тяжкою хворобою.

Сторони не понесли у цій справі судових витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 202-204 СК України, статями ст. ст. 4, 12, 13, 19, 42, 48, 76, 81, 82, 83, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат, викликаних тяжкою хворобою.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, 28500, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 17698,82 грн (сімнадцять тисяч шістсот девяності вісім гривень вісімдесят дві копійки) витрат, викликаних тяжкою хворобою.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 30 травня 2018 року.

Суддя Долинського районного суду ОСОБА_6