КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/9842/16-ц Головуючий у суді першої інстанції: Борець Є.О.
№ апеляційного провадження: 22- ц/824/3939/20І8 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Маличівській Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2018 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей та сім'ї Бориспільської районної державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та в її вихованні.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Указом Президента України &quus;Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах&q?я ; від 29.12.2017 № 452/2017 ліквідовано, зокрема: Апеляційний суд Київської області, Апеляційний суд міста Києва, та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до частини шостої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди, що ліквідуються, припиняють здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи Київського апеляційного суду опубліковано в газеті «Голос України» від 03.10.2018 № 185 (6940).

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 05.11.2018 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2018 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей та сім'ї Бориспільської районної державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та в її вихованні передано на розгляд колегії в складі : головуючого судді Волошиної В.М., суддів: Панченко М.М., Слюсар Т.А.

Встановлено13 грудня 2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся у суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 30 листопада 2012 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_5 03 грудня 2014 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з відповідачкою.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 22 червня 2016 року був визначений спосіб участі позивача у спілкуванні з дочкою ОСОБА_5 та в її вихованні: двічі на місяць в кожні перші та треті вихідні дні - в суботу з 9 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин та в неділю з 9 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин; за попереднім повідомленням та домовленістю батьків допускається зміна днів побачень. Водночас, ОСОБА_3 ухиляється від виконання судового рішення та перешкоджає позивачу спілкуватись з дитиною. Він позбавлений можливості приймати участь в її вихованні. Тому ОСОБА_4 просив суд зобов'язати відповідача не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дочкою ОСОБА_5 та в її вихованні.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2018 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей та сім'ї Бориспільської районної державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та в її вихованні задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_4 перешкоди у спілкуванні з дочкою ОСОБА_5 та в її вихованні.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на оплату судового збору в розмірі 551 гривні 20 копійок.

Не погодившись із рішенням суду позивач ОСОБА_3 подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивачем недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи та зібраним у справі доказам. При цьому зазначала, що при ухваленні рішення не знайшов той факт, що позивач на зустрічі з дитиною в її присутності погрожував забрати дитину до себе проживати, що стало стресом, як для дитини, так і неї самої. Суд повністю ігнорував той факт, що дитина боїться батька, а позивач настроює дитину проти матері, при цьому дитина знає, що її батько хоче відібрати її у мами, що призводить до психологічного травмування дитини. Не знайшло свого відображення у рішенні суду і те, що 13 листопада 2016 року та інші дні мало місце зустрічі батька з дитиною. Для урегулювання відносин батька з дитиною вона пропонувала звернутися до психолога, але отримала категоричну відмову. Вказувала, що лише під час хвороби дитини та від`їзду на її лікування зустрічі дитини з батьком не відбувалися, що є поважною причиною, а не перешкодою у спілкуванні. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей та сім'ї Бориспільської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог частини 1 статті 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ч.1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 120 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку представника третьої особи Служби у справах дітей та сім'ї Бориспільської районної державної адміністрації в судове засідання, який про час та місце розгляду справи повідомлявся, причину неявки суду не повідомив, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрутованість рішення суду першої інстанції в межа доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та зобов'язуючи ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дочкою ОСОБА_5 та в її вихованні, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог.

З такими висновками суду слід погодитись виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону дивлячись на таке.

При ухваленні рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

30 листопада 2012 року ОСОБА_4 уклав шлюб з відповідачем, нині прізвище ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 3 грудня 2014 року шлюб між ними був розірваний. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір'ю.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 22 червня 2016 року (а.с.9-12 т.1) був визначений спосіб участі позивача у спілкуванні з дочкою ОСОБА_5 та в її вихованні: двічі на місяць в кожні перші та треті вихідні дні - в суботу з 9 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин та в неділю з 9 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин; за попереднім повідомленням та домовленістю батьків допускається зміна днів побачень. В частині позовних вимог щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною суд відмовив за недоведеністю.

Пред'являючи позов до суду про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та в її вихованні позивач зазначав, що рішення суду про визначення способу його участі у вихованні дитини відповідач не виконує, перешкоджає у зустрічах з дитиною, а тому він звернувся до суду з позовом про усунення перешкод відповідачкою у спілкуванні з дитиною та захистом порушеного, як батька права.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Сімейним кодексом України (далі - СК України) та Законом України «Про охорону дитинства».

Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа «Хант проти України», № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Як убачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною і ці обставини підтверджуються як показами свідків, так і численними відеозаписами та скріншотами з мобільного телефону позивача.

Установивши, що відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з донькою, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав щодо реалізації батьківських прав позивача у судовому порядку. Встановлений спосіб участі позивача у спілкуванні з дитиною та в її вихованні визначений рішенням суду, яке набрало чинності, натомість є справедливим і таким, що відповідає інтересам дитини та не порушує принципу рівності обох батьків у питаннях виховання дитини, а відтак повинно виконуватись.

Доводи апеляційної скарги щодо ухвалення судом першої інстанції рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не доведення позивачем обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та зібраним у справі доказам, на думку відповідача, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким ином, всі висновки суду першої інстанції щодо правомірності заявленого позову повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга відповідача не містить, в ході апеляційного розгляду відповідач та її представник також не навели таких обставин.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 грудня 2018року.

Головуючий:

Судді: