АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про припинення права власності на частину житла, визнання права власності, виплату грошової компенсації та стягнення судових витрат,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про припинення права власності на частину житла, визнання права власності, виплату грошової компенсації та стягнення судових витрат. Позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися в уточнювалися. Позивач у своєму позові посилається на те, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11 квітня 2012 року належить на праві власності 36/100 частин будинку № 11 по вул. Аксакова в м. Дніпро і на підставі затвердженої судом мирової угоди від 12 червня 2001 року 9/100 часток, а всього йому належить 45/100 часток вказаного домоволодіння; відповідачу (рідна сестра позивача) ОСОБА_3 на підставі тієї ж ухвали суду належить 9/100 часток будинку 11 по вул. Аксакова в м. Дніпрі, решта домоволодіння належить третім особам; право власності зареєстровано ними в передбаченому законом порядку. Через конфлікти в користуванні вказаним житлом виник спір, непорозуміння стосовно користування вказаним житлом залишилися, в сторін залишився конфлікт і перешкоди в користуванні цим житлом.

Позивач вважає, що у сторін конфліктні відносини і спільне мешкання з відповідачем в одному будинку неможливе, виділення окремо частки відповідача в натурі також неможливо, ця частка відповідача в цьому житлі незначна, а тому можливо ним сплатити відповідачу вартість вказаної частки, припинити право часткової власності відповідача на вказану її частку в цьому домоволодінні і визнати це право за ним на те житло вцілому. Відповідач проти цього категорично заперечує, добровільно спір не вирішено, його права також порушуються. Відповідачка має інше постійне житло і мешкати в спірному будинку немає намірів, участі в ремонтних роботах не приймає, комунальні послуги не сплачує, але своєю часткою чинить перешкоди позивачу в користуванні більшою часткою будинку. На своїх вимогах наполягає і просив усунути перешкоди з боку відповідача в користуванні майном (спірним будинком) шляхом припинення права на частку у спільному майні відповідача, сплати йому вже покладеної на депозитний рахунок суду суми в рахунок вартості частки його майна та визнання права власності на це житло за позивачем, задовольнивши уточнені позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями відповідача, повязаними з неналежним виконанням взятих на себе обовязків позивачу було завдано ушкодження здоровя, майнової шкоди та прямих збитків чи інш., які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями відповідачів і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом не правильно досліджено докази та висновки суду прямо суперечать ЦПК та ЦК України.

Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 351 ЦПК України передбачено, що апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

А згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11 квітня 2012 року належить на праві власності 36/100 частин будинку № 11 по вул. Аксакова в м. Дніпро та на підставі затвердженої судом мирової угоди від 12 червня 2001 року 9/100 часток, а всього йому належить 45/100 часток вказаного домоволодіння; відповідачу суду належить 9/100 часток цього будинку.

Вказаний будинок складається із двох квартир, з яких сторонам належить квартира №2, а решта домоволодіння належить третім особам; право власності зареєстровано ними в передбаченому законом порядку. Через конфлікти в користуванні вказаним житлом між сторонами виник спір, непорозуміння стосовно користування вказаним житлом залишилися, в сторін залишився конфлікт і перешкоди в користуванні цим житлом.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

А згідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, відповідно до п. 6. Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок, яким роз'яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку.

У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.

При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи.

Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею.

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до висновку будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №1631/1632-16 від 07 жовтня 2016 року, проведеної за ухвалою суду, на 9/100 частин спірного будинку припадає площа 12.56 м2 та цієї площі не достатньо для виділення в натурі, оскільки не можливо виділити згідно вимог ДБН, а також будівлі та споруди розділу не підлягають. Крім того ринкова вартість цієї частки складає 121086 грн.

А відповідно до квитанцій №1434 від 18 грудня 2014 року, №1136 від 03 квітня 2015 року та №3 від 14 лютого 2017 року, позивач вніс на депозит суду суму в розмірі 121086 грн.

Крім того, встановлено, що між сторонами існують конфлікті відносини та є неприязнь, що в свою чергу призводить до неможливості користуватися спільним майно. А також відповідачка має у своїй власності інше нерухоме майно, тобто частка у трикімнатній квартирі, а частка у спірному нерухомому майні є незначною, яка не завдасть істотної шкоди її інтересам.

У зв'язку з чим колегія суддів вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Проте суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, залишивши вимоги позивача без уваги та помилково прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.147, п.3 розділом ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про припинення права власності на частину житла, визнання права власності, виплату грошової компенсації та стягнення судових витрат задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_3 на 9/100 частини будинку № 11 по вул.Аксакова у м. Дніпро.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 9/100 частини будинку № 11 по вул. Аксакова у м. Дніпро, що складається з житлового шлакобетонного будинку літ. А-1, житловою площею 89.3 кв.м., загальною площею 168.4 кв.м. та слідуючи господарські будівлі і споруди: сарай літ. Б цегла (тимчас.); вбиральня літ. В дерев.; душ літ. И метал; вбиральня літ. Г цегла; огорожі, споруди № 1-12, замощення І, ІІ, навіс літ. К.

Виплатити ОСОБА_3 компенсацію за 9/100 частини будинку № 11 по вул. Аксакова у м. Дніпро в розмірі 121 086 грн., які знаходяться на депозитному рахунку Територіального Управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області № 6709 в ГУДКСУ у Дніпропетровській області МФО 805012.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

ОСОБА_8