УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2018 року м. Добропілля
Суддя Добропільського міськрайонного суду Донецької області Левченко А.М. розглянувши питання про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, Димитрівського міського суду Донецької області про відшкодування моральної шкоди та визнання дій та рішення незаконними,
ВСТАНОВИВ
До суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, Димитрівського міського суду Донецької області про відшкодування моральної шкоди та визнання дій та рішення незаконними, в якому просив суд відшкодувати на його користь одну гривню моральної шкоди у спосіб положень п. 1, 9, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України та визнати дії і рішення відповідачів, як посадових осіб органу державної влади, незаконними та забезпечити виконання рішень ЄСПЛ.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він звернувся за захистом свої прав до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області та Міністерства юстиції України, який було зареєстровано 10.09.2018 року. В порушення процесуальних норм, невідомим суддею Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, позов був направлений до Донецького апеляційного суду для визначення підсудності справи. В подальшому, позивач отримав ухвалу Донецького апеляційного суду від 24 вересня 2018 року № проведження 22-ц-вп/775/3/2018, в якій вказано, що суд у складі колегії суддів: Мірута О.А., Азевич В.Б., Жданова В.С., визначив підсудність його справи Димитрівський міський суд Донецької області. Проте, супровідний лист від 26.09.2018 року за підписом судді Донецького апеляційного суду не вказує на ознаки справи, тому що в додатках до нього записано: копія ухвали від 24.09.2018 року кожному адресату та копія ухвали від 24.09.2018 року з копією позовної заяви на 1 арк. в прим. другому та третьому адресатам. В додатках відсутній оригінали позовної заяви та ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області.
Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд виходить з такого.
Згідно ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно з частиною 1 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.
Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.
Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України. Відповідно до закону можуть діяти вищі спеціалізовані суди. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.
Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.
Питання притягнення судді до відповідальності врегульовано законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про Вищу раду юстиції».
Таким чином, на сьогодні чинне законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя.
У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» судам розяснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам розяснено, що у розумінні положень частини 1 статті 2, пунктів 1, 7, 9 частини 1 статті 3, статті17, частини 3 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є субєктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у звязку з розглядом судових справ.
Зазначені розяснення є відтворенням положень статей 62, 126 і 129 Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.
У звязку із викладеним розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій та судових рішень судді (суду), повязаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.
Зі змісту позовних вимог позивача чітко вбачається, що їх предметом є виключно процесуальні дії суддів при здійсненні правосуддя.
Також у Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, що предявляються їм у звязку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду у визначенні чи застосуванні закону, здійснені оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (у тому числі, наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися, щонайбільше, поданням позову незадоволеної сторони проти держави.
Крім того, застосування положення частини 6 статті 1176 ЦК України можливе у випадку, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність суду, зокрема такі, що не повязані зі здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, яке має на меті прийняття акту органом судової влади. Тобто це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті у разі їх незаконних дій або бездіяльності, і якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду.
Таке законодавче врегулювання відповідає вимогам статей 6, 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
З урахуванням викладеного у відкритті провадження у справі слід відмовити.
Керуючись ст. 186, 260, 261 ЦПК України, суддя
ПОСТАНОВИВ
Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, Димитрівського міського суду Донецької області про відшкодування моральної шкоди та визнання дій та рішення незаконними.
Ухвала складена та підписана 13.12.2018 року.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала сулу може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом пятнадцяти днів з дня її складання (підписання).

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання (підписання), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвалу суду надсилати заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додати позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді.

Суддя А.М. Левченко

13.12.2018