Справа № 496/1353/18
Провадження № 2/496/985/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 року Біляївський районний суд

Одеської області

у складі: головуючого судді - Трушиної О.І.

при секретарі - Горищенко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом і просить виселити відповідача ОСОБА_2 з житлового будинку по вулиці Ломаній, 29-а в селі Усатове Біляївського району Одеської області.

Свої вимоги мотивує тим, що у 2002 році вона придбала житловий будинок по вул. Ломаній, 29-а в с. Усатове Біляївського району Одеської області. 02.03.2013 року на прохання її сина відповідача по справі ОСОБА_2 у вказаному будинку була тимчасово зареєстрована його дружина ОСОБА_3 Спочатку було відносини складалися добре, але через деякий час з вини невістки у них виникли неприязні відносини, оскільки вона почала її ображати, погрожувати, налаштувала негативно проти неї сина. В результаті чого її син з невісткою змінили замок на хвіртці та не впускали її і чоловіка у вказаний будинок. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15.12.2017 року її позов був задоволений, яким було зобовязано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити їй перешкод в користуванні житловим будинком за адресою: вул. Ломана, 29-а с. Усатове Біляївського району Одеської області, розірвано договір найму на це житло і виселено ОСОБА_3 з її будинку. Відповідач знову всупереч зазначеного рішення суду навісив замки і перешкоджає їй у користуванні будинком. У звязку з викладеним позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні на позовних вимогах наполягала і пояснила, що вказаний житловий будинок належить їй на праві приватної власності. Вона має намір продати будинок і придбати інше житло для сина та доньки, але оскільки відповідач не бажає звільнити будинок, вважає, що виселення має бути здійснено у примусовому порядку.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовну заяву не визнав і пояснив, що він не має іншого житла, а тому заперечує проти виселення. Його батьки налаштовані проти його дружини, тому виникають сварки. Він доглядає за будинком, підтримує його у належності стані. Вважає, що позов не обґрунтований, а тому просив відмовити у його задоволенні.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За правилами ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Як зазначено у ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати не заборонені законом угоди.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача належать зокрема діти.

Як встановлено у судовому засіданні, відповідач по справі ОСОБА_2 є сином позивача ОСОБА_1

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майна від 27.04.2007 року житловий будинок по вул. Ломаній, 29-а с. Усатове Біляївського району Одеської області належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1, (а.с. 17).

Як вбачається з домової книги, відповідач ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3 зареєстровані у вказаному житловому будинку (а.с.13-15). Вони ж проживають у цьому будинку.

Позивач ОСОБА_1 у вказаному будинку не проживає.

15.08.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зобовязання вчинити певні дії та виселення.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15.12.2017 року позов ОСОБА_1 задоволено (а.с. 6-7). Зобовязано ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком по вул. Ломаній, 29-а в с. Усатове Біляївського району Одеської області, також розірвано договір найму із ОСОБА_3 та виселено її з вказаного житлового будинку.

Як на підставу свої позовних вимог позивач посилається на ту обставину, що вона є власником будинку, вправі розпорядитися ним на власний розсуд, вона має намір продати будинок, тому відповідач має бути виселений з будинку. Також зазначила, відповідач створює умови у будинку, неможливі для співжиття.

Виселення без надання іншого житлового приміщення може бути здійснено у разі, якщо б відповідач систематично руйнував чи псував жиле приміщення, або використовував його не за призначенням, або систематично порушував правила співжиття, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Натомість позивач ОСОБА_1 не надала суду жодного належного і допустимого доказу, який свідчив би про систематичне порушення відповідачем правил співжиття, ведення ним асоціального способу життя, про заходи впливу, які до нього застосовувались.

Та обставина, що позивач є власником житлового будинку сама по собі не є підставою для виселення відповідача з будинку.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 пояснили, що відповідач працює, спиртними напоями не зловживає, здійснює належний догляд за будинком.

Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки позивач ОСОБА_1 не довела ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, позовна заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, с. 47 Конституції України, ст. ст. 317, 321, 383, 386 ЦК України, ст. ст. 9, 116, 150, 156, 157 ЖК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з житлового будинку, розташованого по вулиці Ломаній, 29-а в селі Усатове Біляївського району Одеської області залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, через Біляївський районний суд Одеської області.

Повне судове рішення складено 23 серпня 2018 року.

Суддя О.І. Трушина