Єдиний унікальний номер 725/515/18
Номер провадження 2/725/56/18
23.08.2018 року Першотравневий районний суд м.Чернівців
головуючого судді Скуляк І. А.
при секретарі Верешко В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації, Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про примусове виселення з житлового приміщення,-
Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про примусове виселення з житлового приміщення.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 13 квітня 2007року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії №894, відповідно до якого, відповідач отримала кредит у сумі 575 817,60 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом.
З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором 16 квітня 2007р., між Банком та ОСОБА_1, ОСОБА_5 укладено іпотечний договір з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого останні передали банку в іпотеку належне їм на праві власності нерухоме майно житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами, загальною площею 109,50кв.м., житловою площею 51,90кв.м., який розташований за адресою: м.Чернівці вул.Чкалова,6.
17 грудня 2012 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступив право вимоги за кредитним договором №894 від 13.04.2007р. позивачеві по даній справі - ТОВ «Кредитні ініціативи».
У зв'язку із невиконанням кредитних зобов'язань, рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 22.10.2015р., яке набрало законної сили, звернуто стягнення на вказаний вище предмет іпотеки.
Оскільки відповідачі в добровільному порядку із спірного житлового приміщення не виселяються, виникла необхідність звернутися до суду із вказаним позовом.
Так, станом на 13.04.2017р. в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 та неповнолітній ОСОБА_8
За таких обставин, враховуючи наявність невиконаних зобовязань позичальника щодо повернення кредиту, просив виселити ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, а також неповнолітнього ОСОБА_4 з житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: вул.Чкалова, 6 м.Чернівці. Також стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн.
Представник позивача ОСОБА_9 «Кредитні ініціативи» в судове засідання не зявився, незважаючи не те, що належним чином був повідомлений судом про місце та час розгляду справи. Від нього надійшла заява в якій він просив слухати справу в його відсутність. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. У разі відсутності відповідачів, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Справа слухалась у відсутність відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_10, які в судове засідання не зявилися, незважаючи на те, що належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи через засоби масової інформації. Причину своєї неявки суду не повідомили. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу в їх відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Також розгляд справи відбувався у відсутність представника третьої особи Служби у справах дітей ЧМР. Від представника Служби надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.Просив під час ухвалення рішення врахувати інтереси малолітнього ОСОБА_4, 21.10.2003р.н. Додатково у заяві зазнавив, що законні представники дитини із заявами про надання згоди на вчинення правочину не звертались, рішення виконавчого комітету міської ради, як органу опіки та піклування не приймалось, висновок про недоцільність виселення дітей з житлового приміщення не надавався.
Представник третьої особи Служби у справах дітей ЧОДА в судове засідання не зявився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Причину неявки суду не повідомив.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав:
Так, судом встановлено, що 13 квітня 2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії №894, а також вподальшому договори про внесення змін до вказаного кредитного договору №1535 від 30.10.2008р. та №102 від 19.02.2009р., відповідно до яких, відповідач отримала кредит у сумі 575 817,60 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом (а.с.3-11).
З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором 16 квітня 2007р., між Банком та ОСОБА_1, ОСОБА_5 укладено іпотечний договір з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, а також договір про внесення змін і доповнень до вказаного іпотечного договору від 19.02.2009р., відповідно до яких останні передали банку в іпотеку належне їм на праві власності нерухоме майно житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами, загальною площею 109,50кв.м., житловою площею 51,90кв.м., який розташований за адресою: м.Чернівці вул.Чкалова,6 (а.с.12-31).
17 грудня 2012 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступив право вимоги за кредитним договором №894 від 13.04.2007р. ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с.44-45).
Оскільки відповідач ОСОБА_6 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 22.10.2015р. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №894 від 13.04.2007р., яка станом на 31.07.2013р. складає 884 979,21грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: м.Чернівці вул.Чкалова, 6, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.77-79).
Згідно вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою частиною 1 статті 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.
На підставі вказаного судового рішення, державним виконавцем Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області 14.07.2016р. відкрито виконавче провадження №51692339 (а.с.33-34, 81).
Як було встановлено судом, станом на 01.12.2017р. заборгованість за кредитним договором не погашена та становить 2 656 325 грн. 77 коп. (а.с.43).
Згідно з частини 2 статті 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно із частиною 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку»та статті 109 Житлового кодексу України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом.
Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, довідки виписки з домової книги про склад сім»ї та реєстрацію, виданої 13.04.2017р. КЖРЕП 11, у вказаному нерухомому майні зареєстровані відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та неповнолітній ОСОБА_8, 21.10.2003р.н. (а.с.32).
Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є жилий будинок або жиле приміщення.
Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.
Частина третя статті 109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян.
За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду.
Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку».
З урахуванням частини другої статті 39 цього Закону відповідне рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з прийняттям рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Аналогічне положення міститься у постанові ВСУ від 09 вересня 2015 року у справі № 6-455цс15.
Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Отже, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.
За змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.
Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (частина четверта статті 109 ЖК УРСР).
За таких обставин, при виселені відповідачів з іпотечного майна без надання їм іншого постійного житла, суди повинні зясовувати джерела коштів, за які було придбано переданий в іпотеку обєкт нерухомості, зокрема чи це майно було придбано за рахунок отриманого іпотекодавцем кредиту.
Як було встановлено судом, передане в іпотеку нерухоме майно (будинок №6 по вул.Чкалова м.Чернівці) належало на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ще задовго до отримання останньою кредитних коштів. Вказане підтверджується рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 15.11.2006р. та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.04.2007р. (а.с.12-18).
При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення (постанова Верховного суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1033цс15).
Як вбачається із позовної заяви, зокрема прохальної її частини, позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» не зазначає будь-яке інше постійне житлове приміщення, яке необхідно надати відповідачам одночасно з їхнім виселенням з іпотечного майна.
Згідно вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи те, що представником позивача інших доказів на підтвердження своїх вимог суду не надано, суд виходить із наявних у справі письмових доказів.
За таких обставин, беручи до уваги те, що житлове приміщення, що є предметом договору іпотеки, придбано ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не за рахунок отриманого кредиту, а позивачем не зазначено у позові постійне житлове приміщення, яке необхідно надати відповідачам одночасно з їхнім виселенням з іпотечного майна, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а отже, в свою чергу, і відсутні підстави щодо стягнення з відповідачів судового збору (ч.1 ст.141 ЦПК України).
При цьому, суд вважає за необхідне розяснити позивачу ТОВ «Кредитні ініціативи», що він після усунення підстав, які слугували для відмови у позові, не позбавлений можливості в подальшому звернутися до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним позовом.
Керуючись ст.39,40 ЗУ «Про іпотеку», ст.109 ЖК УРСР, ст.ст.ст.ст. 2, 4, 5, 7, 12, 59, 76, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України,-
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Апеляційного суду Чернівецької області з дня проголошення рішення.
Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці І. А. Скуляк