Справа № 703/1742/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Опалинської О.П.

при секретарі судового засідання Литвин Г.Т.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області, про відібрання малолітньої дитини, -

встановив:

01 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_3, в якому просить: відібрати його малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає у АДРЕСА_6, у ОСОБА_3 та передати сина йому; стягнути з відповідача на його користь судові витрати; рішення в частині відібрання дитини та передачу її йому допустити до негайного виконання.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він являється батьком малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Його колишня дружина, мати їхнього малолітнього сина, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_21 року. З дружиною він розлучився у серпні 2015 року. В даний час його син проживає спільно з бабусею, відповідачем по справі, в м. Сміла Черкаської області. Оскільки він проживає в м. Київ, відтак неодноразово приїздив до сина в м. Сміла та бачився з ним, проте відповідач категорично відмовляється повернути йому сина для спільного проживання в м. Київ, де його син зареєстрований. Він звернувся до служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради з проханням сприяти йому у відібранні у відповідача його сина. Згідно прийнятого службою у справах дітей рішення йому та відповідачу рекомендовано вирішити питання проживання сина з ним, а у випадку відмови відповідача у добровільному порядку повернути його на виховання та утримання, рекомендували звернутися до суду. Відповідач добре відноситься до його сина, однак він бажає, щоб син проживав разом з ним. Він має постійне місце проживання, працює, позитивно характеризується як по місцю проживання, так і на роботі, та може забезпечити належні умови проживання своєму сину.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_8 в судовому засідання позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. Крім того, позивач надав пояснення, що він неодноразово розмовляв з відповідачем про передачу йому сина, однак ОСОБА_3 звернулася до нього з проханням, щоб дитина деякий час пожила разом з нею. Він погодився, однак таке проживання затягнулося на більше ніж рік. Батьківських прав він не позбавлений. При розмові з відповідачем, остання повідомила його, що онука вона не віддасть та бажала щоб місце проживання дитини було визначено за законом, в зв'язку з чим він звернувся до служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради для вирішення питання щодо відібрання сина у бабусі. Після вказаного звернення в нього стосунки з відповідачем не погіршилися, однак вона надавала дозвіл на побачення з дитиною лише у її присутності та на короткий проміжок часу. Проти виїзду дитини разом з ним до м. Києва відповідач заперечувала, пояснюючи це тим, що він не надасть дитині належного виховання. З сином у нього гарні стосунки. На даний час він з сином спілкується досить рідко, оскільки цьому перешкоджає відповідач. Приблизно 4-5 було випадків, коли він приїздив до м. Сміла, щоб побачитися з сином, однак відповідач не дозволяла та відмовила у спілкуванні. Він не заперечує, щоб дитина на канікулах перебувала у бабусі та спілкувалася з нею. Під час лікування його колишньої дружини від хвороби, дитина проживала разом з відповідачем, оскільки цього на той час хотіла колишня дружина. З дитиною у вказаний час він не перебував. На свята він пересилав подарунки дитині за допомогою «Нова пошта», до дитини не приїздив, так як не мав бажання бачитися з відповідачем. В м. Києві він проживає та зареєстрований у квартирі, 1/5 якої належить йому на праві власності. Дійсно у вказаній квартирі на даний час проживає ще четверо його родичів, однак це жодним чином не перешкоджає проживанню разом з ним його сина. Він не одружений, інших дітей у нього не має. Після одруження з донькою відповідача, вони проживали спільно та дитина була народжена у шлюбі. Під час спільного проживання з колишньою дружиною, вони здійснювали спільний догляд за сином, в зв'язку з чим має навички догляду за дитиною. За місцем його проживання приходили працівники служби у справах дітей, які проводили обстеження умов для проживання дитини, та надали акт, в якому зазначено, що за його місцем проживання створені умови для проживання дитини. Після його одруження з донькою відповідача, він з дружиною та сином проживали в м. Київ за його місцем реєстрації приблизно 1 рік 9 місяців. Після сплину вказаного часу дружина та син переїхали до іншого місця проживання в м. Київ, а потім в зв'язку з хворобою, переїхала з сином до м. Сміла. Коли його колишня дружина перебувала у лікарні, його син перебував з відповідачем, оскільки колишня дружина заперечувала, щоб їх син проживав з ним.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, при цьому відповідач пояснила, що її онук ОСОБА_6 проживає з нею з 17 травня 2016 року, за виключенням двох місяців, коли її донька та колишня дружина позивача проживала у квартирі, яку винаймала. Під час проживання її доньки у квартирі, яку знімала, позивач одного разу відвідав дитячий садок, в якому перебував ОСОБА_6. Матеріальної допомоги на утримання ОСОБА_6 вона не потребує, в зв'язку з чим у позивача таку не просила. Під час хвороби її доньки, позивач жодної матеріальної допомоги на її лікування не надавав. Вона не може доручити позивачу виховання дитини, оскільки такого виховання він надати не зможе. Вона належним чином виховала свого сина та доньку. Її син має дві вищі освіти, та являється досить поважною людиною, а покійна донька отримала вищу освіту. Вона не заперечує, що позивач являється біологічним батьком ОСОБА_9, однак власноручно передавати останнього на «вирощування» батькові не бажає. Крім того, дитина не бажає переїздити до батька. Вона на даний час належним чином виховує дитину та забезпечує її всім необхідним. Позивач дійсно приїздив до дитини, але лише в той час, коли перебував у м. Сміла в зв'язку з потребою з'явитися до служби у справах дітей та до суду на судові засідання по даній справі. Дійсно, коли позивач приїздив, дитина хворіла, однак не постійно. Крім того, її донька у передсмертній заяві побажала, щоб дитина виховувалася саме нею. Вона не може не виконати останнє прохання її доньки. Вважає, що позивач не забирав би дитину у неї, як би цього не хотіла його мати. Аліменти на утримання дитини позивач сплачував у розмірі визначеному судом. Крім того, вона не бажає, щоб дитина виховувалася у сім'ї позивача, оскільки він, його брат та батько мали проблеми з законом, при цьому позивач був залежним від наркотиків. Вона була присутня на засіданні служби у справах дітей та їй відомо, що такою прийнято рішення про доцільність передачі дитини батькові. Вона не заперечує, що з правової точки зору дитина повинна проживати разом з батьком. Однак, оскільки наявна заява її доньки про те, щоб дитина проживала разом з нею, відтак вона не може порушити останню волю такої. Після смерті її доньки позивач декілька разів бачився з дитиною, у ті дні коли привозив комісії у справах дітей документи. Минулого року позивач придбав дитині лише куртку та штани. Також одного разу на День ОСОБА_10 позивач надіслав поштою пакунок солодощів. Коли позивач приїздив до дитини, вона жодних перешкод у їх спілкуванні не чинила. Лише одного разу, коли дитина хворіла, та позивач хотів забрати дитину до м. Київ, вона заборонила їм побачитися. Вона проживає у двокімнатній квартирі, яка належить їй на праві приватної власності. Вона являється пенсіонером, в зв'язку з чим отримує пенсію, а також є дохід від здачі в оренду земельної ділянки.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суд, заслухавши доводи позивача, його представника, відповідача та її представника, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 січня 2013 року.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві 18 червня 2013 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 являються батьками сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_22 року (а.с.8).

Доказів позбавлення ОСОБА_13 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, матеріали цивільної справи не містять, в зв'язку з чим суд вважає, що ОСОБА_13 не позбавлений батьківських прав щодо свого сина.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 серпня 2015 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №35 від 18 січня 2013 року, розірваний. Після розірвання шлюбу ОСОБА_7 відновлено дошлюбне прізвище «ОСОБА_7» (а.с.4).

Як встановлено під час судового розгляду, після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 їх спільний малолітній син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишився проживати разом з ОСОБА_7, якій було відновлено дошлюбне прізвище «ОСОБА_7».

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Враховуючи, що матеріали цивільної справи будь-яких доказів вирішення спору ОСОБА_7 та ОСОБА_1, щодо місця проживання спільного малолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, органом опіки та піклування або судом не містять, та приймаючи до уваги пояснення сторін у справі, суд приходить до обґрунтованого висновку, що місце проживання малолітнього ОСОБА_6 було визначено за згодою батьків.

Як вбачається з пояснень сторін, наданих під час судового розгляду, ОСОБА_7, після розірвання шлюбу з ОСОБА_1, разом з їх спільним сином переїхала з м. Київ до м. Сміла Черкаської області.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 виданого Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ІНФОРМАЦІЯ_21 року, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_21 року в м. Сміла Черкаської області (а.с.5).

За життя ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, складено заяву від 28 жовтня 2016 року, підпис останньої в якій засвідчено приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округуТаран Г.В.5 28 жовтня 2016 року та зареєстровано в реєстрі за №1716 (а.с.25).

Як вбачається з вищевказаної заяви, ОСОБА_7, усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, які мають для неї істотне значення, без застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, цією заявою підтвердила, що її колишній чоловік ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає за адресою: м Київ, АДРЕСА_1, не займався вихованням їхнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, не приймав участі у вихованні, не допомагав матеріально, на вихідні не брав дитину, не мав бажання зустрічатися та не зустрічався з ним, так як вважав, що він її, а не його, також він вживав наркотики та був судимим, та також влаштовував погроми, коли приходив до неї. Вона перебувала постійно сама з дитиною, також ображав її, дитина з листопада 2015 року знаходиться у бабусі - ОСОБА_3, в м. Сміла Черкаської області, так як вона на даний час хворіє і знаходиться на лікуванні в онкоцентрі м. Києва, і жодного разу він не відвідував ні її, ні сина. Вона хоче щоб вихованням її сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, займалася його бабуся ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, або її брат ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.25).

Відповідно до ч.2 ст.161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Викладені обставини у складеній за життя ОСОБА_7 заяві, яка являється матір'ю малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, вказують на аморальну поведінку батька дитини ОСОБА_1 та зловживання ним наркотичними засобами, однак такі жодним доказом не підтверджені та спростовуються дослідженими під час судового розгляду письмовими документами.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з довідки №143-30012017/80210 виданої Управлінням інформаційної підтримки та координації поліції «102» ГУ Національної поліції в м. Києві, виконаної на бланку серії НОМЕР_4 Міністерства внутрішніх справ України, за обліками МВС України громадянин України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець м. Києва, України, на території України станом на 06 лютого 2017 року до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с.13).

Відповідно до довідки №194 виданої Київським міським психоневрологічним диспансером №4 Департаменту охорони здоров'я 30 січня 2017 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, який проживає за адресою: АДРЕСА_7 за даними наявної документації на обліку лікаря-психіатра не перебуває (а.с.11).

Згідно сертифікату серії 12ЯЯФ №277598 про проходження профілактичного наркологічного огляду виданого лікарем - наркологом КМНКЛ «Соціотерапія» м. Київ Департаменту охорони здоров'я України, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, який проживає за адресою: АДРЕСА_8, пройшов 30 січня 2017 року огляд, за результатами якого ознак наркологічних захворювань не виявлено. Сертифікат дійсний до 30 січня 2019 року (а.с.14).

Як вбачається з характеристики виданої головою правління ОСББ «Біличі»Жалай О.І.7 16 січня 2017 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10, проживає за адресою: АДРЕСА_8, з 1994 року. Житлові умови задовільні у 4-кімнатній квартири загальною площею 84,25 кв.м. мешкає 5 осіб: мати, батько та три брати. ОСОБА_18 займає окрему кімнату площею 13 кв.м. Зі слів сусідів він неконфліктний, врівноважений, завжди вітається, працює. Зі шкідливих звичок - куріння. Заборгованість за житлово-комунальні послуги відсутня (а.с.7).

Відповідно до характеристики виданої менеджером складської логістики і керівником сектору оптимізації зберігання товару філії в м. КиєвіРязановим І.М.9 10 січня 2017 року, ОСОБА_1 працює комірником 3-ї категорії складу «Чайка» в дочірній компанії ТПК Омега - Автопоставка ТОВ « МегаІмпортПлюс» з 29 липня 2013 року. За період роботи в колективі дільниці зберігання товарів зумів піднятися на максимальну категорію (ранг) на посаді комірника, користується повагою в колективі, вміє працювати на всіх видах навантажувальної техніки складської логістики, ініціативний, має свою думку, відповідальний працівник. Працює творчо, вміє приємно дивувати продуктом своєї роботи, розуміє ціль і відповідальність за результати роботи бригади. Звертає увагу на поліпшення робочих процесів. Виконує доручення і завдання фахово і якісно. Вміє працювати як колективно, так і самостійно. Простий, комунікабельний молодий чоловік. Самокритичний, визнає власні упущення. ОСОБА_1 відповідає займаній посаді (а.с.6).

Як вбачається з довідки про доходи виданої директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Омега - Автопоставка», ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, займає посаду комірника та отримав заробітку плату: за вересень 2017 року - 18414 гривень 61 копійку; за жовтень 2017 року - 20251 гривну 40 копійок; за листопад 2017 року - 17873 гривні 03 копійки; за грудень 2017 року - 18672 гривні 81 копійку; за січень 2018 року - 16901 гривну 65 копійок; за лютий 2018 року - 19113 гривень 25 копійок (а.с.51).

На підставі вищевикладеного, суд приходить до обґрунтованого висновку, що викладені у заяві, яка була складена ОСОБА_7, за її життя, обставини, які характеризують її колишнього чоловіка ОСОБА_1 не відповідають дійсності.

Таким чином, під час судового розгляду достовірно встановлено, що ОСОБА_1, який являється батьком малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_22 року, має самостійний дохід, спиртними напоями або наркотичними засобами не зловживає, аморальної поведінки не допускає, в зв'язку з чим суд вважає, що підстав за яких суд не може передати малолітнього ОСОБА_6 для проживання з ОСОБА_1, передбачених ч.2 ст.161 СК України, не встановлено.

Крім того, як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи №001837487 виданої Святошинською районною державною адміністрацією в м. Києві 11 травня 2017 року, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_22 року, який народився в м. Києві, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_9 (а.с.15).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_5 виданого Ленінградською районною державною адміністрацією м. Києва 11 лютого 1998 року, квартира АДРЕСА_2 на праві спільної власності належить: ОСОБА_20 - 1/5 частини; ОСОБА_21 - 1/5 частина, ОСОБА_11 - 1/5 частина; ОСОБА_22 - 1/5 частина; ОСОБА_1 - 1/5 частина (а.с.52).

Отже, малолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який являється сином ОСОБА_1 - позивача у справі, зареєстрований у квартирі власником 1/5 частини якої являється останній.

Як встановлено під час судового розгляду, після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_21 року, її спільний з позивачем син залишився проживати з його бабусею ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_10, при цьому остання заперечує проти передачі дитини на виховання батька без рішення суду, оскільки виховання онука саме нею було останньою волею її донька, а також через те, що батько не зможе забезпечити належного його виховання.

Разом з тим, будь-яких доказів, які б свідчили про неможливість ОСОБА_1 забезпечити належне виховання свого сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідачем не надано.

Крім того, під час судового розгляду ОСОБА_1 зазначив, що після народження сина ОСОБА_9, він проживав спільно з його колишньою дружиною ОСОБА_27 та спільно доглядали та виховували дитину.

Вказані доводи позивача відповідачем не заперечуються, в зв'язку з чим суд приходить до висновку, що такі відповідають дійсності, та ОСОБА_1 має першопочаткові навички по догляду та вихованню дитини.

Також, як встановлено під час судового розгляду, ОСОБА_1 проживає спільно зі своїми батьками, які як вбачається з матеріалів справи виховали трьох синів, в зв'язку з чим суд вважає, що такі, в разі необхідності, неодмінно нададуть позивачу необхідну допомогу як у вихованні, так і у догляді за дитиною.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що батько позивача та його брати притягувалася до кримінальної відповідальності, в зв'язку з чим можуть негативно вплинути на виховання дитини, оскільки такі жодним доказом, наявним у матеріалах справи не підтверджені.

Під час судового розгляду відповідач та її представник зазначили, що позивач після переїзду його колишньої дружини та доньки відповідача спільно з сином до м. Сміла Черкаської області матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав та не відвідував таку, навіть коли його колишня дружина перебувала у лікарні з тяжким захворюванням.

Разом з тим, як вбачається з довідки про доходи виданої директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Омега - Автопоставка», з заробітної плати ОСОБА_1 відраховувалися аліменти на утримання дитини (а.с.51).

Відповідач під час судового розгляду виплату позивачем аліментів на утримання сина ОСОБА_9 не заперечувала, при цьому зазначила, що після смерті її доньки позивач купував деякі речі дитині та відвідував її у м. Сміла Черкаської області.

При цьому суд має зазначити, що матеріали цивільної справи рішення органу опіки та піклування або суду щодо передачі малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виховання його бабусі ОСОБА_3, не містять, в зв'язку з чим суд приходить до висновку, що такий знаходиться на вихованні останньої без законних на те підстав.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблею ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Під час судового розгляду позивач не заперечував, що відповідач належним чином проявляє турботу до його сина ОСОБА_9, однак бажає, щоб останній проживав разом з ним, та саме ним він займався його вихованням.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої 27 лютого 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-III, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Як вбачається з акту обстеження умов проживання затвердженого начальником служби у справах дітей Святошинської РДА м. КиєваТопоренко С.А.3 23 січня 2017 року, комісією у складі завідувача сектору ССДГученко О.А.4 та головного спеціаліста ССДХомутенко Ю.Д.5 на підставі заяви ОСОБА_1, з метою перевірки житлово-побутових умов проживання, проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_11 та встановлено, що житло розміщено на 8 поверсі 10 поверхового будинку, складається з 4 кімнат, загальна площа 84,5 кв.м. Умови проживання задовільні ( в квартирі чисто, охайно, є необхідні меблі, побутова техніка). Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: батько займає окрему кімнату, де є необхідні меблі, для дитини батько планує придбати ліжко та необхідні речі. За вказаною адресою проживають: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_20, ІНФОРМАЦІЯ_13, ОСОБА_21, ІНФОРМАЦІЯ_14, ОСОБА_22, ІНФОРМАЦІЯ_15, ОСОБА_26, ІНФОРМАЦІЯ_16. Зареєстрований, але на цей час не проживає малолітній ОСОБА_6, 2013 року, який проживає в м. Сміла з родичами покійної дружини. Стосунки, традиції сім'ї: батько бажає, щоб дитина проживала з ним, оскільки колишня дружина померла. Висновок: житлово-побутові умови для проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у батька ОСОБА_1 створено (а.с.9).

Стататею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересів дитини. Таке визначення може бути необхідними у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, ОСОБА_1, який являється батьком малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, відразу після смерті його колишньої дружини, на вихованні якої залишився їх син за їх згодою, мав намір виховувати дитину та проживати разом з ним, про що свідчать письмові докази, які ним були зібрані як для органу опіки та піклування, так і для суду.

Враховуючи, що ОСОБА_1 проживає в м. Київ, а його малолітній син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_22 року, який знаходився на вихованні ОСОБА_7, проживає в АДРЕСА_12, відтак суд вважає, що він був позбавлений можливості належним чином піклуватися про дитину, при цьому, як вбачається з матеріалів справи, належним чином сплачував аліменти на її утримання.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №72700141 від 10 листопада 2016 року, ОСОБА_3 являється власником квартири АДРЕСА_3 (загальна площа - 66,3 кв.м., житлова площа 37,9 кв.м.) (а.с.29).

У вищевказаній квартирі на даний час проживає малолітній син позивача - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтвердили сторони під час судового розгляду.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_3, останнім записом в такій являється дата 30 серпня 2005 року. В цей день ОСОБА_3 звільнена з посади вчителя за скороченням (а.с.27).

Як зазначила під час судового розгляду ОСОБА_3, вона являється пенсіонером та отримує пенсію, крім того здає в оренду земельну ділянку.

Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що відповідач ОСОБА_3 отримує прибуток у грошовому еквіваленті, який дозволить належним чином утримувати малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, матеріали справи не містять.

При цьому, суд не може прийняти до уваги доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що вона забезпечує малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, всім необхідним, оскільки такі доводи не конкретизовані, в зв'язку з чим суд позбавлений об'єктивної можливості встановити чи є достатнім таке забезпечення відповідачем малолітньої дитини.

Відповідно до ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Наявність у відповідача педагогічної освіти, навичок спілкування з дітьми та їх навчання, яких набула працюючи вчителем, квартири, яка перебуває у її приватній власності, та заяви матері дитини, яку така склала за життя, не являються підставою для позбавлення батька ОСОБА_1 його переважного права, встановленого чинним законодавством України, на особисте виховання його малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі "Хант проти України" вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі "М. С. проти України", у якому йдеться визначення "інтересів дитини", їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Під час судового розгляду, жодних доказів, які б свідчили про те, що сім'я ОСОБА_1, який являється батьком малолітнього сина ОСОБА_9, до якої входять його батьки та брати з якими він проживає, є неблагополучною, та що він не забезпечить сину розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, не встановлено.

Відповідно до листа №142/02-02 від 13 березня 2017 року начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської областіШуригіної О.В.7 адресованого ОСОБА_1, такого повідомлено, що 02 березня 2017 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглянуто його звернення щодо повернення на виховання малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_18, який на даний час проживає разом з бабусею ОСОБА_3 в м. Сміла. Під час засідання комісії ОСОБА_3 повідомила, що відмовляється повернути дитину йому на виховання, оскільки на її думку він не зможе належним чином виховати дитину, оскільки тривалий час не проживав разом з сином. Враховуючи подані ним документи та пояснення, комісія дійшла висновку, що перешкод (підстав), які б могли обмежувати здійснення ним батьківських обов'язків, на даний час не має. Комісією прийнято рішення рекомендувати ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вирішити питання щодо подальшого проживання малолітнього ОСОБА_6 з батьком, у разі відмови ОСОБА_3 в добровільному порядку повернути на виховання та утримання малолітнього сина ОСОБА_9 ОСОБА_1, звернутися з відповідною заявою до суду в порядку ст.151 СК України (а.с.12).

Як встановлено під час судового розгляду, вищевказаний лист начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області відповідач ОСОБА_3 не виконала та не повернула малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_22 року, на виховання та утримання його батьку ОСОБА_1.

Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області від 27 вересня 2017 року за №424 вирішено затвердити висновок про доцільність повернення малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виховання батькові ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, який відповідає інтересам дитини (а.с.40).

Як вбачається з висновку про доцільність повернення малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виховання батькові ОСОБА_1, який являється додатком до рішення виконкому від 27 вересня 2017 року №424, орган опіки та піклування вважає, що повернення малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виховання батькові ОСОБА_1 є доцільним та відповідає інтересам дитини (а.с.41).

Відповідно до ст.163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Під час судового розгляду будь-яких обставин, які б вказували на те, що відібрання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та передачу його на виховання та утримання його батьку ОСОБА_1, суперечить інтересам дитини не встановлено.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі вищевикладеного, суд приходить до обґрунтованого висновку про доцільність відібрання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_22 року, у його бабусі ОСОБА_3 та передачу його батькові ОСОБА_1, в зв'язку з чим позовна вимога останнього у цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала.

Враховуючи, що позовна вимога про відібрання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_22 року, у його бабусі ОСОБА_3 та передачу його батькові ОСОБА_1, підлягає задоволенню, відтак рішення у цій частині суд допускає до негайного виконання.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до квитанції №19 від 29 березня 2017 року, позивачем ОСОБА_1 при подачі позову був сплачений судовий збір у сумі 640 гривень (а.с.1).

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, відтак судові витрати у справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у сумі 640 гривень, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.142, 151, 160, 161, 160 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 76, 81, 82, 89, 141, 263-265, 280-284, 354, 430, п.9 Перехідних положень ЦПК України, Законом України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-III, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої 27 лютого 1991 року, Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблею ООН 20 листопада 1959 року,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області, про відібрання малолітньої дитини - задовольнити.

Відібрати малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, від ОСОБА_3, та передати його батькові ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживаюча в АДРЕСА_13, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючий в АДРЕСА_14 РНОКПП НОМЕР_1, сплачений при подачі позову судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення в частині відібрання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, від ОСОБА_3, та передання його батькові ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

Відповідно до п.п.5 п.15 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Сторони у справі:

Позивач - ОСОБА_1, адреса: АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач - ОСОБА_3, адреса: АДРЕСА_5, 20700.

Третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області, адреса: вул. Незалежності, буд.37, м. Сміла Черкаської області, 20700.

Головуючий О.П.Опалинська