МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 471/760/17
Провадження № 22-ц/812/378/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року судова колегія судової палати з цивільних справ Миколаївського апеляційного суду в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Крамаренко Т.В., Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Братського районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2018 року про відмову у задоволенні її заяви про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, постановлене під головуванням судді Скарницької І.Б. в приміщенні суду о 13 год. 35 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди землі, -

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила суд визнати недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 01.02.2011 р., зареєстрований у відділі Держкомзему у Братському районі 07.11.2011 р., зобов'язавши ОСОБА_2 повернути їй земельну ділянку, площею 8,8432 га.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 19.12.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди від 01.02.2011 р. відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 05.03.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Братського районного суду Миколаївської області від 19.12.2017 року залишено без змін.

14 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Братського районного суду Миколаївської області від 19.12.2017 року, посилаючись на те, що після набрання чинності рішення суду їй стали відомі обставини, які є істотними для справи, і які не були і не могли бути відомі їй під час розгляду справи. Так, ОСОБА_1 посилалась на те, що вартість земельної ділянки з урахуванням коефіцієнту вартості земельного паю була визначена невірно, оскільки його оцінка у 2011 році підлягає індексації та становила 170432,85 грн., а не 76486,21 грн., як то зазначено в договорі. Тобто вважає, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки була занижена більше ніж у два рази, а тому була занижена більше ніж у два рази і орендна плата. Також, ОСОБА_1 зазначила, що суд не звернув уваги на те, що надані суду копії договору мають розбіжності у прізвищі особи, яка провела реєстрацію (ОСОБА_3 - ОСОБА_3), які ніколи не були державними реєстраторами. Крім того, посилалась на те, що Акт встановлення меж земельної ділянки в натурі від 08.02.2006 р. не виготовлявся та не був долучений до Договору оренди від 01.02.2018 р., тому що на той час голова селищної ради - Кравець Є.І. не працював і свій підпис на ньому не ставив, про що свідчить лист № 96 від 16.02.2018 р. Братської селищної ради, на якому стоїть також не її підпис.

17 жовтня 2018 року ухвалою Братського районного суду Миколаївської області у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у цивільній справі № 471/760/17-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди землі від 01.02.2011 року - відмовлено.

Не погодившись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену ухвалу та винести постанову, якою задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги, надавши пояснення, аналогічні відомостям, викладеним в ній, та просили її задовольнити.

Інші учасники процесу до судового засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Ухвала суду зазначеним вимогам закону в цілому відповідає.

Постановляючи ухвалу по справі, суд виходив з того, що підставами для перегляду рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі на час розгляду справи (ч. 2 ст. 423 ЦПК України).

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Судом було встановлено, що у позовній заяві ОСОБА_1 зазначала, що договір оренди не відповідає вимогам законодавства, оскільки у ньому, зокрема, відсутня нормативно - грошова оцінка, відсутній підписаний власником землі акт встановлення меж земельної ділянки.

На підтвердження своїх доводів позивачем було надано витяг з Державного реєстру про земельну ділянку (а. с. 20) в якому нормативно грошова оцінка землі становить 23887,71 грн. У 2011 році коефіцієнт індексації вартості землі становив 3,2, отже вартість земельної ділянки позивача станом на 2011 рік становила 76440,67 грн. (23887,71*3,2). В договорі оренди землі від 01.02.2011 року вартість землі вказана 76486,21 грн., що на 45,54 грн. більше ніж нормативно грошова оцінка.

Крім того, під час розгляду справи надавалася відповідь відділу Держгеокадастру, відповідно до якого вартість земельної ділянки у 2011 році становила 76440,67 грн. (а. с. 77).

Представником ОСОБА_1 під час розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами не надано пояснень, яким чином впливає відсутність підпису голови селищної ради на акті встановлення меж земельної ділянки на волевиявлення особи щодо укладання договору оренди землі.

Проаналізувавши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність підстав для скасування рішення за нововиявленими обставинами. Також суд виходив з того, що ствердження ОСОБА_1 про те, що запис про державну реєстрацію договору вчинено різними особами, не підтверджено відповідними доказами, а тому є лише її припущенням.

Як зазначено в п. 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012р. «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» апеляційний суд відповідно до наданих йому повноважень має право постановити ухвалу про скасування ухвали суду першої інстанції про залишення заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами без задоволення, постановленої з порушенням норм процесуального права, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, до повноважень якого законом віднесено вирішення цього питання. Нормами ЦПК не передбачено права апеляційного суду постановляти ухвалу про задоволення такої заяви і скасування ухваленого судом першої інстанції судового рішення.

Зазначене свідчить про те, що ухвала суду, постановлена за результатами розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами може переглядатися в апеляційному порядку.

Висновок суду про відсутність підстав для скасування рішення за нововиявленими обставинами відповідає матеріалам справи та законодавству, яке регулює дане питання.

Так, згідно ст. 423 ЦПК України рішення суду, якими закінчено розгляд справи, що набрало законної сили, може бути переглянуте за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При цьому при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Відповідно до ч.3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

У пунктах 3, 4, 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» роз'яснено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої ст. 361 ЦПК (на даний час ст.423 ЦПК України), є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. Для визначених пунктами 3, 4 частини другої ст. 361 ЦПК нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, що існують на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів).

Судам необхідно розрізняти також нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи, незадоволення певних клопотань про витребування доказів, призначення експертизи тощо) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Не є нововиявленими обставинами також ті обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі, або які могли бути встановлені при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи.

Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовною заявою, зазначала в ній про те, що в договорі оренди землі від 01.02.2011р. відсутня будь-яка згадка про те, що невід'ємною частиною договору оренди земельної ділянки є акт передачі межових знаків на зберігання ( а. с.9). Зазначала вона про це також в апеляційній скарзі на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 19.12.2017 року ( а. с. 64).

Тобто, дані обставини були відомі ОСОБА_1 на час розгляду справи, а тому вони не є нововиявленими обставинами. Вони, наряду з іншими, були предметом розгляду судів першої та апеляційної інстанцій.

При цьому колегія суддів враховує також те, що ОСОБА_1 до заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами додала відповідь Братської селищної ради № 96 від 16.02.2018р. про те, що в наданих нею актах про встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу і прийом межових знаків від охорону та зберігання селищний голова свій підпис не ставив. Сам акт наданий нею не був. Не надавався цей акт також під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції. До апеляційної скарги на ухвалу суду від 17.10.2018р. він також доданий не був, хоча з тексту листа відділу у Братському районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 03.09.2018р. вбачається, що у неї знаходиться копія акту встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу і прийом межових знаків під охорону та зберігання.

Зазначене свідчать про те, що ОСОБА_1 було відомо про даний доказ під час розгляду справи, але він не був нею наданий, тобто даний доказ не оцінювався судами під час розгляду справи. Тому в силу п.2 ч.4 ст. 423 ЦПК України це не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.

Було предметом розгляду судів першої та апеляційної інстанції також питання нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, переданої в оренду, від якої залежить визначення розміру орендної плати. Стосовно даного питання учасниками процесу надавалися відповідні пояснення та докази, які були оцінені судами двох інстанцій під час прийняття рішень у справі. За таких обставин незгода ОСОБА_1 з зазначеною у рішеннях судів нормативно-грошовою оцінкою землі та надання на підтвердження цього нових доказів до заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та до апеляційної скарги на ухвалу суду від 17.10.2018р. також не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами. При цьому колегія суддів враховує те, що до апеляційної скарги надані докази, які були отримані після ухвалення рішень судами у даній справі та після звернення ОСОБА_1 до суду з заявою про перегляд рішення зав нововиявленими обставинами, що свідчить про те, що вони є доказами, які не оцінювалися судами, стосовно обставин, що були встановлені судами, а тому в силу п.2 ч.4 ст. 423 ЦПК України це не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.

Проаналізувавши зазначені обставини у справі у їх сукупності та приймаючи до уваги вищенаведені роз'яснення пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», а також положення глави 3 ЦПК України, колегія суддів вважає, що вказані заявником в заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами обставини, не є нововиявленими у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, а тому суд правильно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами відсутні.

При прийнятті рішення у справі колегія суддів враховує також те, що із змісту заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та апеляційної скарги на ухвалу суду від 17 жовтня 2018р. вбачається, що ОСОБА_1 фактично не згодна з тим, як суди оцінили докази по справі щодо нормативно-грошової оцінки земельної ділянки на час укладення договору оренди землі, що впливає на розмір орендної плати, а також щодо відсутності акту про встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу і прийом межових знаків від охорону та зберігання, як невід'ємної частини договору оренди земельної ділянки, але діючим законодавством у цьому випадку передбачений інший порядок для перегляду рішення суду, з якими не згоден учасник справи, а саме шляхом оскарження даного рішення в апеляційному та касаційному порядку, як і для перегляду рішення в зв'язку з виявленням нових доказів, а не обставин по справі, так як перегляд рішень за нововиявленими обставинами є особливим видом провадження в цивільному судочинстві.

На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв'язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Приймаючи остаточне рішення у справі, колегія суддів враховує також те, що Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Колегія суддів вважає, що обставини, які вказані ОСОБА_1, не є нововиявленими у розумінні ст. 423 ЦПК України, оскільки процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

У зв'язку із цим висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Братського районного суду Миколаївської області від 19.12.2017року за нововиявленими обставинами є правильним.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суддя Скарницька І.Б., під головуванням якої була постановлена ухвала, яка є предметом перегляду у даній справі, не мала повноважень для розгляду справи, не заслуговують на увагу як на підставу для скасування ухвали суду, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, Скарницька І.Б. була призначена строком на 5 років на посаду судді Братського районного суду Миколаївської області Указом Президента України «Про призначення суддів» від 18.10.2013р. Таким чином станом на 17 жовтня 2018р. її повноваження ще не припинилися. В ухвалі апеляційного суду Миколаївської області від 25 вересня 2018р., на яку посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, зазначено, що 17 жовтня 2018р. припиняється термін повноважень судді Скарницької І.Б., а не те, що він припинився.

Пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 в судовому засіданні про те, що суддя Скарницька І.Б. не повинна була приймати до провадження та розглядати заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, оскільки раніше по іншій справі, але між тими ж учасниками процесу нею був заявлений самовідвід, не є підставою для скасування ухвали суду від 17.10.2018р., так як по даній справі саме під головуванням судді Скарницької І.Б. приймалося рішення, яке ОСОБА_1 просить переглянути за нововиявленими обставинами. Розгляд заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами згідно ч.13 ст.33 ЦПК України здійснюється тим самим складом суду, який ухвалив рішення, що переглядається, якщо справа розглядалася суддею одноособово або у складі колегії суддів. Якщо такий склад суду сформувати неможливо, суддя або колегія суддів для розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами визначається в порядку, встановленому частиною першою цієї статті.

Питання про те, чи могла суддя Скарницька І.Б. розглядати позов та приймати рішення по суті заявлених позовних вимог, відноситься до процесуальних питань, які вирішуються під час розгляду справи по суті та перегляду рішення суду в апеляційному та касаційному порядку. При цьому слід зазначити, що процесуальні недоліки розгляду справи, навіть якщо вони були допущені судом під час розгляду справи, не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Проаналізувавши зазначені обставини, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена ухвала постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі. У зв'язку з наведеним апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвали без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381,382 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Братського районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст ухвали складено 13 грудня 2018 року