Постанова

Іменем України

22 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 273/1614/14-ц

провадження № 61-13833св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 17 травня 2016 рокуу складі колегії суддів: Талько О. Б., Заполовського В. Й., Шевчук А. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно з вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 11 квітня 2007 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк два роки. У подальшому відповідач звільнено від відбування призначеного покарання на підставі пункту «б» статті 1 Закону України «Про амністію».

27 липня 2007 року на підставі виконавчого листа № 1-5, виданого Баранівським районним судом Житомирської області, ВДВС Баранівського РУЮ Житомирської області відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди, заподіяної злочином, в сумі 2 594,99 грн, моральної шкоди 15 000,00 грн, витрат на правову допомогу в сумі 1 450,00 грн, а всього 19 044,99 грн; на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди, заподіяної злочином в сумі 815,36 грн, моральної шкоди в сумі 15 000,00 грн, витрат на правову допомогу в сумі 1 450,00 грн, а всього 17 265,36 грн.

Станом на квітень 2009 року борг ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 склав 18 974,99 грн та на користь ОСОБА_3 складав 17 195,36 грн.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 13 липня 2009 року на користь ОСОБА_2 стягнуто збитки, заподіяні інфляцією в сумі 7 354,70 грн, на користь ОСОБА_3 6 610,82 грн.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 21 червня 2012 року на користь ОСОБА_2 стягнуто збитки, заподіяні інфляцією в сумі 2 876,05 грн, на користь ОСОБА_3 2 530,80 грн.

Станом на кінець липня 2014 року відповідачем сплачено на користь ОСОБА_2 3 658,38 грн, на користь ОСОБА_3 2 600,00 грн. Тому на момент подання позову борг відповідача складав на користь ОСОБА_2 15 386,61 грн та на користь ОСОБА_3 14 665,36 грн.

Посилаючись на суттєве підвищення вартості життя, позивачі просили стягнути з відповідача на їх користь збитки, які вони зазнали внаслідок інфляції за період з вересня 2012 року по липень 2014 року, а саме - на користь ОСОБА_2 стягнути інфляційні втрати в сумі 1 954,10 грн та на користь ОСОБА_3 в сумі 1 862,50 грн.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Заочним рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 29 жовтня 2014 року у складі судді: Ковалика Ю. А. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що присуджені на користь позивачів суми є одноразовими збитками, понесеними позивачем на придбання ліків та оплату лікування, у зв'язку з ушкодженням здоров'я, завданого злочином, а не шкодою, завданою каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю в розумінні статті 1208 ЦК України, тому зробив висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 10 грудня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено. Заочне рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 29 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_4 збитки внаслідок інфляції на користь ОСОБА_2 1 954,10 грн, на користь ОСОБА_3 1 862,50 грн і на користь держави 243,60 грн судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачі фактично просили стягнути з відповідача індексацію шкоди, а не збільшення розміру відшкодування шкоди на підставі частини першої статті 1208 ЦК України, а тому є підстави для задоволення позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення апеляційного суду Житомирської області від 10 грудня 2014 року скасоване, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала мотивована тим, що апеляційний суд при посиланні на необхідність індексації матеріальної шкоди, стягнутої судовим рішенням, не врахував, що позивачі заявляли вимоги не про індексацію, яка стягується з підстав, передбачених частиною першою статті 1208 ЦК України, а про нарахування інфляційних втрат на суму боргу, яке входить до складу грошового зобов'язання і виступає способом захисту майнового права та інтересу, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів; з урахуванням позовних вимог не здійснив правову кваліфікацію правовідносин за частиною другою статті 625 ЦК України та вирішив справу без зазначення норми матеріального права.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 17 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено, заочне рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 29 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 інфляційні нарахування в сумі 1 954,10 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 інфляційні нарахування в сумі 1 862,50 грн. вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що з огляду на зміст позовних вимог до спірних відносин слід застосувати положення статті 625 ЦК України, оскільки відшкодування шкоди, спричиненої злочином, є грошовим зобов'язанням, невиконання якого тягне певні правові наслідки.

У червні 2016 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Житомирської області від 17 травня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржене рішення і ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована неправильним розрахунком інфляційних нарахувань, які надані позивачами. Вказує, що апеляційний суд не звернув увагу на те, що стаття 625 ЦК України може застосовуватися лише до договірних зобов'язань.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 липня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

У серпні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали заперечення на касаційну скаргу, в яких просять відхилити касаційну скаргу і оскаржене рішення залишити без змін. Заперечення мотивовані безпідставністю касаційної скарги, оскільки стаття 625 ЦК України поширюється на відносини між сторонами.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2017 року справа призначена до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 11 квітня 2007 року ОСОБА_4 визнано винним на підставі частини другої статті 286 КК України та стягнуто на користь ОСОБА_2 19 044,99 грн та на користь ОСОБА_3 17 265,36 грн на відшкодування шкоди, заподіяної злочином.

Згідно виконавчих листів, виданих Баранівським районним судом Житомирської області 20 липня 2007 року, ОСОБА_4 зобов'язаний сплатити на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 2 594,99 грн, моральну шкоду в сумі 15 000,00 грн, витрати на правову допомогу в сумі 1 450,00 грн, а всього 19 044,99 грн; на користь ОСОБА_3 - матеріальну шкоду в сумі 815,36 грн, моральну шкоду в сумі 15 000,00 грн, витрати на правову допомогу в сумі 1 450,00 грн, а всього 17 265,36 грн.

Апеляційний суд встановив, що відповідно до копії довідки ВДВС Барановського РУЮ Житомирської області від 29 липня 2014 року станом на 29 липня 2014 року ОСОБА_4 сплачено на користь ОСОБА_2 3 658,38 грн, загальна сума до стягнення за виконавчим листом від 20 липня 2007 року становить 15 386,61 грн. Згідно копії довідки ВДВС Барановського РУЮ Житомирської області від 29 липня 2014 року станом на 29 липня 2014 року ОСОБА_4 сплачено на користь ОСОБА_3 2 600,00 грн, загальна сума до стягнення за виконавчим листом від 20 липня 2007 року становить 14 665,36 грн.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 13 липня 2009 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто збитки, заподіяні інфляцією у зв'язку з невиконанням рішення суду в період з серпня 2007 року по червень 2009 року в сумі 7 354,70 грн, на користь ОСОБА_3 - в сумі 6 610,82 грн.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 21 червня 2012 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 стягнуто збитки, заподіяні інфляцією у зв'язку з невиконанням рішення суду в період з червня 2009 року по квітень 2012 року в сумі 2 876,05 грн, на користь ОСОБА_3 - в сумі 2 530,80 грн.

При частковому задоволенні позову апеляційний суд вказав, що зобов'язання між сторонами є грошовим, тому на нього поширюються стаття 625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується із цим висновком апеляційного суду з таких підстав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення».

Встановивши, що зобов'язання, яке виникло між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, є грошовим, апеляційний суд, з урахуванням висновків і мотивів, що викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року, зробив правильний висновок про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило