Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/348/18 Головуючий у 1-й інстанції: Круглікова А.В.
Провадження № 22-ц/778/2127/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Кухаря С.В.

ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_4 про захист прав споживачів.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 10.03.2017 р. між ним та відповідачем укладено договір, за умовами якого відповідач зобовязався доставити йому виготовлені металопластикові конструкції (вікна, балкони, лоджії, двері). На виконання вказаного договору ним сплачено грошові кошти в сумі 1 700 грн. в якості призначення платежу «вікна, балконні двері з енергозберігаючим склом». Про завдаток в товарному чеку нічого не вказано. Керуючись нормами ч. 4 ст. 849, ч. 2 ст. 867 ЦК України, він відмовився від вказаного вище договору підряду шляхом направлення на адресу відповідача повідомлення від 20.12.2017 р. та вимогу про повернення авансу. Оскільки відповідач так і не здійснив повернення авансу в сумі 1 700 грн., просив суд стягнути з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму авансу, сплачену за договором від 10.03.2017 р. в сумі 1 700 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду, ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 26 квітня 2018 року (а.с.65), в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк до 10 травня 2018 року для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_3

Однак, в строк до 10 травня 2018 року на адресу апеляційного суду відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу позивача, не надійшло.

В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення учасників процесу, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.03.2017 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 було укладено договір б/н, за умовами якого ОСОБА_3 доручив, а ФОП ОСОБА_4 зобовязалась доставити виготовлені (за замовленням, за індивідуальними розмірами та індивідуальною конфігурацією) металопластикові конструкції (вікна, балкони, лоджії, двері) за розцінками виконавця. (а.с. 7)

Відповідно до п.п. 1.2., 1.3. договору, виконавець здійснює монтаж після виконання замовником п. 2.2. договору, а замовник зобовязується сплатити та прийняти готові вироби згідно з умовами цього договору.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що замовник зобовязується сплатити вартість замовлення, яка визначена у розмірі 16 520 грн. (п. 2.1. договору).

Умовами п. 3.4. передбачено обовязок виконавця після виконання п. 3.3. поставити виготовлені вироби протягом 17 робочих днів.

Договір діє з дня підписання до повного виконання сторонами своїх зобовязань (п. 3.11.).

Відповідно до ч. 1 ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вищезазначеного договору позивачем було сплачено ФОП ОСОБА_4 суму в розмірі 1 700 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією товарного чеку від 10.03.2017 р. № П/91. (а.с. 8)

14 березня 2017 року ФОП ОСОБА_4 виставлено позивачу на оплату рахунок від на сплату 16 520 грн. за вікна, балконні двері з енергозберігаючим склом у кількості 5 штук. (а.с. 9)

Частиною 2 ст. 867 передбачено, що замовник має право у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті.

Право замовника на відмову від договору підряду в будь-який час до закінчення роботи передбачено також нормами ч. 4 ст. 849 ЦК України.

В ході розгляду справи, судом першої інстанції було встановлено, що тільки 20.12.2017 року , тобто поза межами строків передбачених для виконання умов договору, ОСОБА_3 було направлено на адресу відповідача повідомлення про односторонню відмову від договору підряду та вимогу про повернення авансу. (а.с. 17)

Зі змісту вказаного повідомлення вбачається, що позивач вважає спірний договір розірваним з 25.12.2017 року, оскільки роботи по монтажу вікон, балконних дверей з енергозберігаючим склом не розпочато, замовлені металопластикові конструкції не виготовлено та не змонтовано. Крім того, позивач вимагає повернути сплачений аванс в строк до 31.12.2017 року.

Згідно відповіді ФОП ОСОБА_4 від 22.12.2017 року, остання повідомила ОСОБА_3, що відповідно до п. 4.5. договору, у випадку відмови замовника від товару, що виготовлений під замовлення, виконавець не повертає завдаток, внесений замовником на виготовлення виробів та після спливу 30 календарних днів виставляє товар на продаж.

Статтею 570 ЦК України унормовано, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Правові наслідки порушення або припинення зобов'язання, забезпеченого завдатком передбачені статтею 571 ЦК України, за змістом якої якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості (ч. 1). Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором (ч. 2). У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню (ч. 3).

Згідно з п. 3.2. договору від 10.03.2017 року після підписання замовником листу замірів та внесення завдатку, замовлення набуває чинності, та не підлягає, як зміні замовленню, так і повернення завдатку за вироби.

Пунктом 4.5. вказаного договору встановлено, що у випадку відмови Замовника від товару, виготовленого під замовлення (тобто по індивідуальному розміру та індивідуальній конфігурації), Виконавець не повертає завдаток, внесений Замовником на виготовлення виробів та після спливу строку в 30 календарних днів виставляє товар на продаж.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом першої інстанції було встановлено, що товар, визначений у договорі від 10.03.2017 року виготовлявся по індивідуальному розміру та індивідуальній конфігурації.

Отже, вимоги ОСОБА_3 щодо повернення грошових коштів за договором від 10.03.2017 року в звязку з порушенням відповідачем умов спірного договору є безпідставним та необґрунтованими, оскільки відповідно до умов вищезазначеного договору, а саме п. 4.5. у випадку відмови замовника від товару, виготовленого під замовлення завдаток не повертається.

Окрім того, в ході розгляду справи відповідач пояснила суду, що товар обговорений умовами договору від 10.03.2017 року виготовлений в повному обсязі та буде поставлений ОСОБА_3 після сплати останнім повної його вартості.

Таким чином, враховуючи умови п. 3.4. договору, порушень зобовязання зі сторони Виконавця (відповідача у цій справі) не вбачається, оскільки за умовами п. 3.4. договору обовязок у Виконавця з поставки виготовлених виробів виникає лише після виконання Замовником (позивачем) п. 3.3. договору, а саме - сплати вартості замовлення в сумі 16 520 грн.

Окрім того будь-яких доказів на підтвердження сплати ОСОБА_3 суми в розмірі 16 520 грн. на виконання умов п. 3.3. договору матеріали справи не містять.

Також, колегія звертає увагу на ту обставину, що позивачем не було доведено того факту, що зобовязання було припинено до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання, що у відповідності до норм ч. 3 ст. 571 ЦК України є безумовною підставою для повернення завдатку.

З урахуванням наведеного вбачається, що суд дійшов правильного висновку про безпідставність вимог ОСОБА_3 щодо повернення суми завдатку в розмірі 1 700 грн., сплаченого останнім на виконання п. 3.2. договору від 10.03.2017 року.

Доводи позивача відносно того, що сума в розмірі 1 700 грн. є не завдатком, а авансом є неспроможними, оскільки спростовуються наявним в матеріалах справи спірним договором, відповідно до умов якого чітко передбачено сплату Замовником саме завдатку, а не авансу. (п. 3.2.)

З урахуванням наведеного, колегія вважає, що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції повноі всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2018 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 08.06.2018 року.

Головуючий:

Судді: