ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2042/14-ц
Провадження № 2/210/156/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"08" листопада 2018 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - судді Ступак С.В.,

за участі:

секретаря судового засідання Драгунової Я.М.,

представника позивача ОСОБА_2.,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривому Розі цивільну справу за уточненим позовом Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування виконкому Металургійної районної у місті ради про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У квітня 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення та просили суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1/699 МК від 28.12.2005 року, в розмірі 46 376, 54 доларів США, що за курсом 10, 99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.04.2014 року складає 50 9678, 17 грн. звернути стягнення на квартиру загальною площею 57,70 кв.м., житловою площею 44, 20 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки №1/699 МК від 28.12.2005 року) ПАТ КБ Приватбанк (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладенням від імені відповідача договору купівлі продажу будь яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ Приватбанк всіх передбачених нормативно правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та /або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_1, та стягнути з відповідача судові витрати.

Під час розгляду справи заявою від 24 липня 2018 року було змінено позовні вимоги по вказаній справі та позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН на їх користь заборгованість у розмірі 46376,54 доларів США (сорок шість тисяч триста сімдесяті шість доларів пятдесят чотири центи), що за курсом 10,99 грн. відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 01.01.2014 року складає 509678,17 грн. (пятсот девять тисяч шістсот сімдесят вісім гривень сімнадцять копійок) за кредитним договором № 1/699-МК від 28.12.2005 року та судові витрати по справі.

В обґрунтування заяви зазначили, що відповідно до укладеного договору №1/699 МК від 28.12.2005 року між ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_3, остання отримала кредит у розмірі 5000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.12.2010 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрат. У порушення норм закону та умов договору, ОСОБА_3 зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у звязку з чим, станом на 01.04.2014 року має заборгованість 46 376, 54 доларів США, яка складається з наступного: 12 783, 40 доларів США заборгованість за кредитом; 18 511, 27 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 15 081, 87 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором.

У судовому засідання представник позивача уточнений позов підтримала та просила суд задовольнити його в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 заперечували проти задоволення позову та у судовому засіданні зазначили, що відповідно до укладеного кредитного договору

№ 1/699-М від 18.12.2005 року Відповідачу було надано кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії окремими траншами та встановлено графіки погашення цих траншів згідно додатків до Кредитного договору. Згідно п. 1.3 Кредитного договору термін повного погашення кредитної лінії 28 грудня 2010 року включно. Відповідно до п.п. 3.3 Кредитного договору повернення кредиту і сплата відсотків за його використання по кожному траншу відповідно до п.п. 3.1, 3.2 цього договору здійснюється в порядку і терміни згідно Графіків погашення кредиту та відсотків, які оформленні у вигляді Додатків до цього договору і є його невідємною частиною. Відповідач ОСОБА_3 отримала перший транш в розмірі 5000,00 доларів США виданого 28.12.2005 року та встановлено графік погашення кредиту та відсотків частинами щомісячно починаючи з 23.01.2006 року по 25.06.2007 рік. Другий транш у розмірі 5000,00 доларів США видано 27.03.2006 року та встановлено графік погашення кредиту та відсотків частинами починаючи з 25.04.2006 року по 24.09.2007 рік, третій транш в розмірі 4000,00 доларів США видано 05.06.2007 року та встановлено графік погашення кредиту та відсотків частинами починаючи з 10.07.2007 року по 04.12.2010 рік.

Також у судовому засідання відповідач та її представник зазначили, що останній платіж по відсотках відбувся 05.01.2009 року, а до суду позивач звернувся 14.04.2014 року. У звязку з чим, посилаючись на порушення строку позовної давності позивачем при зверненні до суду просили суд застосувати строк позовної давності.

Третя особа по справі орган опіки та піклування виконкому Металургійної районної у місті ради у судовому засіданні просили суд вирішити справу відповідно до вимог закону.

Зясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, надані учасниками цивільного процесу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, за договором №1/699 МК від 28.12.2005 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_3 кредитні кошти у вигляді поновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 5000,00 доларів США, а остання зобовязувалася здійснювати щомісячне погашення кредиту в строк до 28.12.2010 року. (а.с.11-12)

Відповідно до Додатку № 1 до Кредитного договору №1/699-М від 28.12.2005 року від 28.12.2005 року ОСОБА_3 отримала 2 000,00 доларів США та згідно п. 3.3 Кредитного договору зобовязалась виплачувати банку кредит, виданий в рамках кредитної лінії і відсотків по ньому відповідно до встановленого графіку з 23.01.2006 року по 23.05.2007 рік у сумі 315,00 доларів США, а до 25.06.2007 року 297,99 доларів США. (а.с.13)

Відповідно до Додатку № 2 до Кредитного договору №1/699-М від 28.12.2005 року від 27.03.2006 року ОСОБА_3 отримала 5 000,00 доларів США та згідно п. 3.3 Кредитного договору зобовязалась виплачувати банку кредит, виданий в рамках кредитної лінії і відсотків по ньому відповідно до встановленого графіку з 25.04.2006 року по 23.08.2007 рік у сумі 315,00 доларів США, а до 24.09.2007 року 312,62 доларів США. (а.с.13-зворот)

Відповідно до Додатку № 5 до Кредитного договору №1/699-М від 28.12.2005 року від 05.06.2007 року ОСОБА_3 отримала 4 000,00 доларів США та згідно п. 3.3 Кредитного договору зобовязалась виплачувати банку кредит, виданий в рамках кредитної лінії і відсотків по ньому відповідно до встановленого графіку з 12.07.2007 року по 22.07.2009 рік у сумі 170,00 доларів США, а з 25.08.2009 року по 23.11.2009 рік у сумі 130,00 доларів США та до 04.12.2009 рік у сумі 128,03 доларів США. (а.с.15)

Зазначені обставини підтверджуються змістом договору, підписаним сторонами, відповідачами шляхом надання доказів належних та допустимих доказів не спростовані.

В процесі розгляду справи Публічне акціонерне товариство Комерційного банку «Приват Банк» змінило назву на Акціонерне товариство Комерційного банку «Приват Банк» (довідка від 07.07.2018 року).

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про Акціонерні товариства», зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

Сторони договору обумовили, що погашення заборгованості має бути здійснено не пізніше ніж до 04.12.2009 року.

Згідно із п. 1.2. кредитного договору кредит надається в обмін на зобовязання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки, винагороди та комісії у визначені цим договором строки.

За п.4.1. кредитного договору №1/699-М від 28.12.2005 року у разі порушення зобовязань, виниклих з цього кредитного договору, банк має право нараховувати, а позичальник зобовязується сплачувати банку пеню у розмірі 0,2 % від суми простроченої заборгованості за кредитом, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який сплачується пеняю.

28.12.2005 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ Приватбанк і ОСОБА_3, яка є відповідачем по справі, було укладено договір іпотеки №1/699 МК, відповідно до умов якого ОСОБА_3 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 57,70 кв. м., житловою площею 44, 20 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить відповідачці на праві приватної власності ( а.с.16 17).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

ОСОБА_3 в порушення умов кредитного договору взятих на себе зобовязань не виконали.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості станом на 24.07.2018 року розмір заборгованості за період з 01.04.2014 року по 24.07.2018 року залишився незмінним, а саме -46376,54 дол. США.

Згідно зі ст.192 ЦК законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (чч.1 та 3 ст.533 ЦК).

Згідно зі ст.2 закону «Про банки і банківську діяльність» від 7.12.2000 №2121-III кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статті 47 та 49 цього закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Статтею 5 декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього декрету.

Крім того, Національним банком на виконання положень ст.11 декрету прийнято положення.

Згідно з п.1.5 цього положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

Відповідно до розяснень, викладених у п.14 постанови Пленуму ВС «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 №14 суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК).

Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (ст.533 ЦК), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобовязання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (ст.5 декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533ЦК. (Постанова ПССУ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідноси»).

Наявність ліцензії у банку відповідачами не оспорюється, а як вбачається зі змісту кредитного договору його предметом стали грошові кошти в іноземній валюті.

Більш того, 04.07.2018 року Постановою Верховного Суду в рамках справи № 761/12665/14-ц, провадження № 14-134цс18 (ЄДРСРУ № 75296546) дійшла висновку про те, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника (як іноземну валюту так і еквівалент) внесло двозначність до розуміння суті обов'язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні.

Суд не погоджується, із клопотанням відповідача про застосування судом строку позовної давності, який він рахує з здійсненого останнього платежу, однак, відповідно до п. 5.1 Кредитного договору визначено, що Договір набуває сили з моменту підписання даного договору обома сторонами і діє до повного виконання сторонами зобовязань за цим договором.

Судовий збір підлягає присудженню на користь банку пропорційно до розміру задоволених позовних вимог до належного відповідача в порядку ч.1 ст. 141 ЦПК України

Керуючись Главою 9 Розділу 3 ЦПК України, ст.ст.352, 354 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Уточнений позов Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування виконкому Металургійної районної у місті ради про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», заборгованість у розмірі 46376,54 доларів США (сорок шість тисяч триста сімдесяті шість доларів пятдесят чотири центи), що за курсом 10,99 грн. відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 01.01.2014 року складає 509678,17 грн. (пятсот девять тисяч шістсот сімдесят вісім гривень сімнадцять копійок) за кредитним договором № 1/699-МК від 28.12.2005 року.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», судовий збір 4019,40 грн. (чотири тисячі девятнадцять гривень сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 15 листопада 2018 року.

Суддя: С. В. Ступак