Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 428/13300/16-ц

провадження № 61-12057св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Сєвєродонецька міська рада Луганської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 лютого 2017 року у складі судді Бароніна Д. Б. та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 29 березня 2017 року у складі колегії суддів: Лозко Ю. П., Коновалової В. А., Луганської В. М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Сєвєродонецької міської ради Луганської області, у якому просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сєвєродонецьку Луганської області, строком на 3 місяці з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Позовна заява мотивована тим, що вона є дочкою ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті матері відкрилася спадщина, до складу якої входить нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 У встановлений законом строк вона не оформила свої спадкові права, оскільки з 1990 року постійно проживає у м. Рівному, а з березня 2014 року до квітня 2016 року вона втратила зв'язок з матір'ю у зв'язку з проведенням антитерористичної операції. Вважала, що поїздка до матері небезпечна для її життя, і вирішила відвідати та відновити зв'язок з нею після припинення бойових дій та закінчення антитерористичної операції на сході України. Про смерть матері дізналася наприкінці 2016 року. Вважає, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, тому просила позов задовольнити.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надала доказів, які свідчили б про наявність перешкод для подання заяви про прийняття спадщини в установлений законом строк, а підстави, на які посилалася позивач, не можна вважати поважними причинами пропуску такого строку.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 29 березня 2017 року рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 лютого 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

У січні 2017 року ОСОБА_3 подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а антитерористична операція почалася 14 квітня 2014 року, проте фактичні бойові дії почалися ще до смерті матері. На момент смерті спадкодавця у м. Сєвєродонецьку не було родичів, які могли б повідомити по смерть матері або вчинити дії для прийняття спадщини. Зазначає, що вона проживає та працює у м. Рівному, тобто на значній відстані від м. Сєвєродонецька Луганської області, а регулярне транспортне сполучення відсутнє. Крім того, після смерті матері жодна особа не вчинила дій щодо прийняття спадщини і не звернулася з відповідною заявою до нотаріальної контори. Про смерть спадкодавця дізналася лише у серпні 2016 року, що виключає об'єктивну можливість своєчасно подати відповідну заяву.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2017 року справу № 428/13300/16-ц призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 28 лютого 2018 року справу № 428/13300/16-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (частина друга статті 400 ЦПК України).

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сєвєродонецьку Луганської області померла ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина.

ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_4, спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері.

Позивач з померлою спільно не проживала, у встановлений законом строк не вчинила передбачених законом дій для прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно із частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулася до Першої сєвєродонецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4

19 листопада 2016 року постановою державного нотаріуса їй відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії з тієї підстави, що позивач не подала заяви про прийняття спадщини у шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця.

Позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини підлягає задоволенню, якщо позивач надасть докази наявності поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Доказів, які б об'єктивно підтверджували, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, ОСОБА_3 не надала.

Таким чином, правильним є висновок судів про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Аргументи касаційної скарги про проведення на Сході України з 14 квітня 2014 року антитерористичної операції, побоювання їхати до цієї зони, відсутність можливості спілкування з матір'ю та віддаленість від місця відкриття спадщини, колегія суддів відхиляє.

До вересня 2014 року м. Сєвєродонецьк Луганської області мало регулярне транспортне та поштове сполучення з іншими регіонами України. Крім того, для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини законом не передбачена особиста присутність, достатньо письмового звернення, направленого поштовим зв'язком у встановлений законом строк.

Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги ОСОБА_3 та залишення без змін рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 лютого 2017 року та ухвали апеляційного суду Луганської області від 29 березня 2017 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 29 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун В. І. Крат