РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/1437/16-ц

Провадження № 22-ц/4815/120/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Хилевича С. В.,

секретар судового засідання - Тхоревський С.О.,

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі

відділення №51;

відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від_23 березня 2016 року в складі судді Першко О.О., ухвалене в м. Рівне о 17 год. 36 хвилин, повний текст рішення складено 24 березня 2016 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" в особі Відділення №51, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів, а саме: за договором-заявою № 300131/122846/370-14 від 23 жовтня 2014 року - проценти в розмірі 2 466,75 грн. та пеню в розмірі 3 299, 91 грн.; за договором-заявою № 300131/160628/7-15 від 20 січня 2015 року - 10 180 грн. 12 коп. процентів, 15 627, 88 грн. пені; за договором № 300131/122861/370-14 від 23 жовтня 2014 року - 7 643 грн. 77 коп. пені; за договором № 300131/124661/6-14 від 28 жовтня 2014 року -7 643 грн. 77 коп. пені; за договором-заявою № 300131/127222/370-14 від 03 листопада 2014 року -1 798 грн. 19 коп. процентів та 2 144 грн .93 коп. пені; за договором-заявою X? 300131/130339/5-14 від 10 листопада 2014 року - 1 583 грн. 70 коп. процентів, 1979 грн. 94 коп. пені; за договором-заявою № 300131/154545/370-14 від 24 грудня 2014 року - 41 грн. 28 коп. процентів, 37 грн.80 коп. пені, 08 грн. 96 коп. інфляційних втрат; за договором № 300131/168216/07-15 від 05 лютого 2015 року - 672 грн. процентів, 604 грн. 93 коп. пені, 143 грн. 36 коп. інфляційних втрат; за договором № 300131/168218/07-15 від 05 лютого 2015 року - 420 грн. процентів, 378 грн. 09 коп. пені, 89 грн. 60 коп. інфляційних втрат, а також 10 000 грн. моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено договори депозиту: № 300131/122846/370-14 та № 300131/122861/370-14 від 23 жовтня 2014 року, № 300131/124661/6-14 від 28 жовтня 2014 року, № 300131/127222/370-14 від 03 листопада 2014 року, № 300131/130339/5-14 від 10 листопада 2014 року, № 300131/154545/370-14 від 24 грудня 2014 року, № 300131/160628/7-15 від 20 січня 2015 року, № 300131/168216/07-15 та № 300131/168218/07-15 від 05 лютого 2015 року. У зв'язку з неповерненням ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» внесків та несплатою процентів за вказаними договорами депозиту у визначені строки, у відповідності до умов договорів, вона зверталася до суду за захистом своїх прав, і заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2015 року її вимоги були частково задоволені за період до 30 липня 2015 року. На час повторного звернення до суду суми внесків разом із сумами нарахованих процентів їй не повернуто та не сплачено в повному обсязі.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 березня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на її користь за період з 31 липня по 17 вересня 2015 року за договором-заявою № 30рі31/122846/370-14 від 23 жовтня 2014 року - 2 466 грн. 75 коп. процентів; за договором-заявою Х° 300131/160628/7-15 від 20 січня 2015 року - 10 180 грн. 12 коп. процентів; за договором-заявою № 300131/127222/370-14 від 03 листопада 2014 року - 1 798 грн. 19 коп. процентів; за договором-заявою № 300131/130339/5-14 від 10 листопада 2014 року - 1 583 грн. 70 коп. процентів; за договором-заявою № 300131/154545/370-14 від 24 грудня 2014 року - 41 грн. 28 коп. процентів, 08 грн. 96 коп. інфляційних втрат; за договором № 300131/168216/07-15 від 05 лютого 2015 року - 672 грн. процентів, 143 грн. 36 коп. інфляційних втрат; за договором № 300131/168218/07-15 від 05 лютого 2015 року - 420 грн. процентів, 89 грн. 60 коп. інфляційних втрат, а всього 17 403 грн. 96 коп.. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з 31 липня по 17 вересня 2015 року належні позивачці кошти за вказаними депозитними договорами їй не повернуто, тому на її користь підлягають стягненню проценти за користування коштами за період з 31 липня по 17 вересня 2015 року в розмірах, передбачених цими договорами. ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» прострочило виконання грошового зобов'язання, оскільки не надало вкладнику реальної можливості отримати вклади та розпорядитися ними на власний розсуд, тому на підставі частини другої ст.. 625 ЦК України вимоги позивачки про стягнення інфляційних втрат також підлягають задоволенню. Вимоги ж щодо стягнення пені суд визнав безпідставними, оскільки сторони перебувають у договірних відносинах і відповідно до пункту 7.1 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», затверджених наказом Голови Правління АТ «Банк «Фінанси та кредит» № 6ЗО-о від 08 серпня 2013 року, із змінами внесеними згідно із наказом № 681-0 від 19 серпня 2013 року та наказом № 712-0 від 29 серпня 2013 року у разі невиконання або неналежного виконання умов договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України. Відповідальність за порушення грошового зобов'язання передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відшкодування ж моральної шкоди не передбачено ні умовами договорів, ні чинним законодавством України. Оскільки на час ухвалення рішення у справі в ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» введено тимчасову адміністрацію, а з часу прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банк не має права виконувати будь-яких операцій за рахунками власних клієнтів, то вимоги позивачки про стягнення інфляційних втрат і процентів за користування грошовими коштами підлягають задоволенню шляхом стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням фактичних обставин справи, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку в частині відмови в задоволенні позову про стягнення пені та моральної шкоди. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до правил ч. 2 ст. 625 та ч. 1 ст. 1050 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом. Звертає увагу на ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за якою у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. З цих підстав вважає, що її позовні вимоги до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення пені підлягали задоволенню у повному обсязі. Заперечує висновок суду про відмову у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди та вважає його неправомірним. Додає, що є інвалідом II групи, і у зв'язку з цим надавала банку листи-прохання директора комунального закладу, в якому вона перебуває, про виплату належних їй коштів, оскільки потребує постійного медикаментозного лікування. З наведених міркувань просить заочне рішення місцевого суду в частині відмови їй у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та відшкодування моральної шкоди скасувати й ухвалити у справі нове рішення про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на її користь пені та моральної шкоди у повному обсязі, а в решті рішення суду першої інстанції просила залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 сторони не оскаржили, а тому в цій частині рішення суду в апеляційному порядку не переглядається.

В поданому на апеляційну скаргу відзиві АТ «Банк «Фінанси та Кредит» вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 23 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» в особі відділення № 51 було укладено договір-заяву №300131/122846/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті. Відповідно до п.1 договору вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок в сумі 230 доларів США на строк з 23 жовтня 2014 року по 28 жовтня 2015 року з правом поповнення вкладу в порядку, встановленому п.4 договору. Пунктом 2 договору передбачено обов'язок банку нараховувати та сплачувати вкладникові проценти за час користування коштами вкладу за ставкою 12,20 % річних. У відповідності до п.6 договору після закінчення визначеного сторонами строку вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов. Пунктом 5 договору передбачено право вкладника вимагати дострокового повернення суми вкладу.

23 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» в особі відділення № 51 було укладено договір №300131/122861/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) у банківському металі Ф&a в;К «Золотий». Відповідно до п.1.1 договору банк відкриває клієнту депозитний рахунок у банківському металі Золото, а клієнт вносить на цей рахунок банківський метал загальною вагою 100,0 грам або 3,22 тройських унцій металу на строк з 23 жовтня 2014 року по 28 жовтня 2015 року. Пунктом 1.2 договору передбачено обов'язок банку нараховувати та сплачувати клієнтові проценти за час користування банківським металом, що складає вклад, за ставкою 2,25 % річних. У відповідності до п.2.3 договору повернення вкладу та виплата нарахованих на нього процентів здійснюється банком у день закінчення строку, визначеного п.1.1 договору. Пунктом 2.5 договору передбачено право клієнта на дострокове повернення вкладу.

28 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» в особі відділення № 51 було укладено договір №300131/124661/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) у банківському металі Ф&a.2;К «Золотий». Відповідно до п.1.1 договору банк відкриває клієнту депозитний рахунок у банківському металі Золото, а клієнт вносить на цей рахунок банківський метал загальною вагою 100,0 грам або 3,22 тройських унцій металу на строк з 28 жовтня 2014 року по 28 квітня 2015 року. Пунктом 1.2 договору передбачено обов'язок банку нараховувати та сплачувати клієнтові проценти за час користування банківським металом, що складає вклад, за ставкою 1,75 % річних. У відповідності до п.2.3 договору повернення вкладу та виплата нарахованих на нього процентів здійснюється банком у день закінчення строку, визначеного п.1.1 договору.

03 листопада 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» в особі відділення № 51 було укладено договір-заява №300131/127222/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті. Відповідно до п.1 договору вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок в сумі 1150 доларів США на строк з 3 листопада 2014 року по 8 листопада 2015 року з правом поповнення вкладу в порядку, встановленому п.4 договору. Пунктом 2 договору передбачено обов'язок банку нараховувати та сплачувати вкладникові проценти за час користування коштами вкладу за ставкою 12,10 % річних. У відповідності до п.6 договору після закінчення визначеного сторонами строку вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов. Пунктом 5 договору передбачено право вкладника вимагати дострокового повернення суми вкладу.

10 листопада 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» в особі відділення №51 було укладено договір-заява №300131/130339/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 5 місяців в іноземній валюті. Відповідно до п.1 договору вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок в сумі 1000 доларів США на строк з 10 листопада 2014 року по 10 квітня 2015 року з правом поповнення вкладу в порядку, встановленому п.4 договору. Пунктом 2 договору передбачено обов'язок банку нараховувати та сплачувати вкладникові проценти за час користування коштами вкладу за ставкою 11,60 % річних. У відповідності до п.6 договору після закінчення визначеного сторонами строку вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов.

24 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» в особі відділення № 51 було укладено договір-заява №300131/154545/370-14 про банківський строковий вклад ( депозит ) «Пенсійний» на 370 днів в національній валюті. Відповідно до п.1 договору вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок в сумі 500 грн. на строк з 24 грудня 2014 року по 29 грудня 2015 року з правом поповнення вкладу в порядку, встановленому п.4 договору. Пунктом 2 договору передбачено обов'язок банку нараховувати та сплачувати вкладникові проценти за час користування коштами вкладу за ставкою 26,10 % річних. У відповідності до п.6 договору після закінчення визначеного сторонами строку вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов. Пунктом 5 договору передбачено право вкладника вимагати дострокового повернення суми вкладу.

20 січня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» в особі відділення № 51 було укладено договір-заява №300131/160628/7-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 7 місяців в іноземній валюті. Відповідно до п.1 договору вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок в сумі 9400 доларів США на строк з 20 січня 2015 року по 20 серпня 2015 року з правом поповнення вкладу в порядку, встановленому п.4 договору. Пунктом 2 договору передбачено обов'язок банку нараховувати та сплачувати вкладникові проценти за час користування коштами вкладу за ставкою 11,60 % річних. У відповідності до п.6 договору після закінчення визначеного сторонами строку вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов.

05 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» в особі відділення № 51 було укладено договір №300131/168218/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в національній валюті. Відповідно до п.1 договору вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в національній валюті в сумі 5000 грн. на строки, визначені п.п.1.1.1-1.1.3, з 5 лютого 2015 року по 6 травня 2015 року без права поповнення вкладу. Пунктом 1.2 договору передбачено обов'язок банку нараховувати та сплачувати вкладникові проценти за час користування коштами за ставками 20,0-21,2 % річних. У відповідності до п.2.4 договору повернення суми вкладу клієнту здійснюється банком у день закінчення одного із строків, визначених п.п.1.1.1-1.1.13 договору.

05 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» в особі відділення № 51 було укладено договір №300131/168216/07-15 про банківський строковий вклад ( депозит ) «Блискуча сімка» в національній валюті. Відповідно до п.1 договору вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в національній валюті в сумі 8000 грн. на строки, визначені п.п.1.1.1-1.1.3, з 5 лютого 2015 року по 6 травня 2015 року без права поповнення вкладу. Пунктом 1.2 договору передбачено обов'язок банку нараховувати та сплачувати вкладникові проценти за час користування коштами за ставками 20,0-21,2 % річних. У відповідності до п.2.4 договору повернення суми вкладу клієнту здійснюється банком у день закінчення одного із строків, визначених п.п.1.1.1-1.1.13 договору.

Зобов'язання за вказаними договорами в частині внесення коштів на депозитні рахунки банку позивачкою виконані. І ці обставини відповідачем не заперечуються.

19 лютого 2015 року, 16 березня 2015 року, 17 березня 2015 року та 10 квітня 2015 року позивач зверталася до відповідача з письмовими заявами про розірвання договорів банківського вкладу та повернення суми вкладів, однак відповіді не отримала.

Дані обставини встановлені рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2015 року, яке набрало законної сили 02 лютого 2016 року, яким позов ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про захист прав споживача, стягнення грошових коштів та моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" на користь ОСОБА_1 заборгованість: за договором-заявою №300131/122846/370-14 від 23 жовтня 2014 року в сумі 492 грн. 90 коп. 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання; за договором №300131/122861/370-14 від 23 жовтня 2014 року в сумі вкладу 78213 грн. 52 коп. та 887 грн. 13 коп. 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання; за договором №300131/124661/6-14 від 28 жовтня 2014 року в сумі вкладу 78213 грн. 52 коп. та 887 грн. 13 коп. 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання; за договором-заявою №300131/127222/370-14 від 3 листопада 2014 року в сумі вкладу 28427 грн. 26 коп. та 322 грн. 26 коп. 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання; за договором-заявою №300131/130339/5-14 від 10 листопада 2014 року в сумі 240 грн. 32 коп. 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання; за договором-заявою №300131/154545/370-14 від 24 грудня 2014 року в сумі вкладу 500 грн., 5 грн. 63 коп. 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання та 84 грн. 87 коп. інфляційних втрат; за договором-заявою №300131/160625/7-15 від 20 січня 2015 року в сумі вкладу 205648 грн. 59 коп. та 2353 грн. 09 коп. 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання; за договором № 300131/168216/07-15 від 5 лютого 2015 року в сумі 65 грн. 10 коп. 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання та 208 грн. 70 коп. інфляційних втрат; за договором №300131/168218/07-15 від 5 лютого 2015 року в сумі 64 грн. 93 коп. 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання та 1480 грн. 36 коп. інфляційних втрат, а всього - 398 095 грн. 31 коп. та 10 000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, судом безспірно встановлено, що кошти за договорами депозиту, укладеними між позивачем та Банком, не повернуті.

Згідно ч.1, 2 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Покликання апеляційної скарги на те, що місцевим судом неправомірно задоволено позов лише частково, та були всі законні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі щодо стягнення штрафних санкцій, пені, неустойки та інфляційних витрат, апеляційним судом оцінюються критично.

Так, за положеннями ст.ст. 256 та 1058 ЦК України, зобов'язання Банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому банку з допомогою платіжної банківської карти). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосовувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України.

Банком не надано належних та допустимих доказів реальної можливості позивачки отримати вклади та розпорядитися ними на свій розсуд, а тому відсутні передбачені законом підстави для висновку про те, що Банк виконав свої зобов'язання з повернення вкладів позивачу станом на 17 вересня 2015 року.

Такі обставини вказують на те, що Банком допущено порушення грошового зобов'язання, що є підставою для застосування норм ч.2 ст.625 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Місцевим судом задоволено ті вимоги, які були заявлені ОСОБА_1 на підставі ч.2 ст.625 ЦК України щодо стягнення інфляційних втрати за період з 31 липня 2015 року по 17 вересня 2015 року по договору-заяві №300131/154545/370-14 від 24 грудня 2014 року в сумі 8,96 грн., по договору №300131/168218/07-15 від 05 лютого 2015 року в сумі 89,60 коп., по договору №300131/168216/07-15 від 05 лютого 2015 року в сумі 143,36 грн..

Дійсно, ч. 5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», про який вказує у апеляційній скарзі сторона позивача, передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Проте, такі покликання апелянта спростовуються умовами договорів, укладених між ними, а саме: п. 7.1 Основних умов у випадку невиконання або неналежного виконання умов Договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України. Виходячи з того, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, на підставі якої заявлено позов, і які на цій же підставі судом задоволені, у зв'язку з чим вимоги щодо стягнення пені підлягають відхиленню.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірності відмови суду у стягненні моральної шкоди апеляційним судом відхиляються з тих міркувань, що відшкодування моральної шкоди здійснюється з підстав визначених законом або договором, а умовами договорів-заяв, договорів та Основних умов, які укладені між сторонами, відшкодування моральної шкоди не передбачено.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2018 року.

Головуючий підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис Хилевич С. В.

Згідно:суддя Ковальчук Н. М.