Справа№592/4768/16-ц
Провадження №2/592/85/18

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 року м.Суми Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді - Труханової Л.М.,

за участю секретаря - Сахненко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

та зустрічним позовом:

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним, повернення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач по первісному позову Публічне акціонерне товариство КБ «Приватбанк» (надалі-Банк) звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 07.11.2014 в розмірі 24732,50 грн., яка складається з: 17993,63 грн.-заборгованість за кредитом; 2924.55 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 1248,18 грн.- заборгованість за пенею та комісією; 2566,14 грн- штраф, та понесені судові витрати у розмірі 1378,00 грн..

В обґрунтування своїх вимог вої вимог позивач зазначає, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 07.11.2014, відповідач отримав кредит у розмірі 21416,90 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця. Відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «ПРИВАТ-БАНК» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. В результаті чого станом на 27.04.2016 утворилася заборгованість у розмірі 24732,50грн., яку і просить стягнути з відповідача. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає.

Представник відповідача ОСОБА_1-ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до Банку , в якому просить визнати генеральну угоду від 07.11.2014 , укладену між ОСОБА_1 та банком недійсною та стягнути з Банку на користь ОСОБА_1 13017,16грн..

В обґрунтування позовних вимог представник позивача по зустрічному позову зазначив, що 31.05.2007 ОСОБА_1 була подана заява банку про надання кредитної картки. Заява була задоволена і банк видав ОСОБА_1 кредитну картку, на підставі якої останній отримав кредитні кошти. Через неналежне виконання ОСОБА_1 обов»язків рішенням Ковпаківського районного суду м. суми від 12.12.2014 з ОСОБА_1 на користь Банка стягнута заборгованість по кредитному договору в розмірі 22749,74 грн.. Проте, до ухвалення судом зазначеного рішення , вже після відкриття судом провадження по справі, банк змусив ОСОБА_1 укласти генеральну угоду від 07.11.2014. генеральна угода була підписана ОСОБА_1 , оскільки той вважав, що укладання угоди звільнить його від відповідальності по виконанню рішення суду. Представник позивача вважає, що у відповідності до вимог ст. ст. 1054 ч.2, 1053, 604 ЦК України зобов»язання , які виникли з кредитного договору від 31.05.2017 мали бути припинені в зв»язку з новацією. В той час з рішення суду від 14.10.2014 вбачається , що цього не відбулось і до спірних правовідносин були застосовані правовідносини , які виникли на підставі кредитного договору від 31.05.2007, що свідчить про те , що банк намагається притягнути ОСОБА_3 до відповідальності за невиконання ним одних і тих самих зобов»язань. Отже , під час підписання Генеральної угоди Банк приховав від ОСОБА_3 те , що у випадку її підписання ОСОБА_3 буде відповідати за невиконання зобов»язання за кредитним договором від 05.11.2007 і за невиконання зобов»язань за Генеральною угодою. Тому вважає , що Генеральна угода укладена в результаті введення ОСОБА_3 в оману, у зв»язку з чим відповідно до ст. 19 п.п.1.2 Закону України «Про захист прав споживачів», є недійсною.

З умов генеральної угоди вбачається, що сума , нібито, фактично отриманих ОСОБА_3 коштів становить 21416,90 грн.. В той же час зазначена сума є результатом часткової оплати (2200 грн.) боргу в сумі 23616,90 грн.. На виконання умов генеральної угоди ОСОБА_3 всього сплачено 13017,16 грн. (2200,00 грн. +10817,16 грн.), яка підлягає стягненню з банку на користь ОСОБА_3 у зв»язку з визнанням Генеральної угоди недійсною.

У судовому засіданні представник Банку ОСОБА_4 доводи і вимоги первісного позову підтримав в повному обсязі , а вимоги зустрічного позову не визнав та пояснив , що рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.12.2014 Банком на виконання не пред»являлось. ОСОБА_3 із заявою про визнання виконавчого листа , виданого на підставі рішення суду, таким , що не підлягає виконанню , не звертався. Генеральну угоду ОСОБА_3 уклав в добровільному порядку, погодившись з її вимогами. Якщо ОСОБА_3 не згоден з умовами Генеральної угоди він на підставі п.6 ст.11 закону України «Про захист прав споживачів» мав право протягом 14-ти днів звернутися до Банку із заявою про розірвання договору. Однак , ОСОБА_3 даним правом не скористався і на виконання умов Генеральної угоди вчиняв дії по оплаті заборгованості. Посилання представника ОСОБА_3 ОСОБА_2 на те , що ОСОБА_3 несе подвійну відповідальність по сплаті боргу , тобто на підставі рішення суду та Генеральної угоди , не заслуговує уваги , оскільки виконавчий лист , виданий на підставі рішення суду , до виконання Банком не пред»являвся, що підтверджується повідомлення державної виконавчої служби.

Представ ОСОБА_1- ОСОБА_2 первісний позов банку не визнав з підстав, зазначених у зустрічному позові , вимоги якого підтримав в повному обсязі.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

З матеріалів справи вбачається, що 31.05.2007 р. ОСОБА_1 І,О. звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із анкетою - заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». На підставі даної заяви ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в розмірі 15000грн.. Проте свої зобов'язання не виконував, тому у нього виникла заборгованість. З метою погашення заборгованості сторони 07.11.2014 уклали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості в розмірі 21416,90 грн. (а.с.7-8).

Після підписання укладеної Генеральної угоди рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.12.2014 з ОСОБА_1 І,О. на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору б/н від 31.05.2007 в сумі 22749,14 грн., яка утворилась станом на 31.08.2014 (а.с.191) (а.с.191).

Згідно повідомлення Управління державної виконавчої служби ГУТУЮ у Сумській області від 26.12.2017, виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАВТ КБ «Приватбанк» перебував на виконанні у період з 04.02.2015 по 17.02.2015, та у період з 14.03.2016 по 09.12.2016 і був повернутий відповідно до ст. 47 ч.1 п.2 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.176).

Згідно довідки Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми від 26.12.2017 виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» на перебуває (а.а.178).

Виконавчий лист , виданий на підставі вищезазначеного рішення суду не містить відміток про те , що виконаний (а.с.190).

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України,- зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за генеральною угодою, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.610 ЦК України,- порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором.

Відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в даній Угоді, Умовах та правилах більш ніж на 31 день, позичальник сплачує штраф в розмірі 3566,14 грн.

Відповідно до п.2.8 Генеральної угоди від 07.11.2014, при порушенні позичальником зобов'язання по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якого вказаний в Умовах та правилах за кожний день просрочки.

Згідно Розрахунку заборгованості за Генеральною угодою від 07.11.2014, укладеної між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ургановим І.О., заборгованість за кредитом складає : за кредитом 17993,63 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом 2924,55 грн.; заборгованість за пенею та комісією 1248,18 грн.; штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди 2566,14грн., а всього 24732,50 грн. (а.с.6).

Відповідно до ст.1054 ЦК України,- за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України,- зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно з ст. 549 ЦК України,- неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України,- ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те сааме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме правопорушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Отже, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а саме сума боргу за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача станом на 27.04.16 становить 23484,32 з яких:17993,63 грн. заборгованість за кредитом, 2924,55грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2566,14- штраф , відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

В той час у задоволенні первісного позову в частині стягнення заборгованості за пеню та комісією в сумі 1248,18 слід відмовити.

Вирішуючи позовні вимоги по зустрічному позову , суд вважає , що позов є необґрунтованим та таким , що задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626 - 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Зі змісту Генеральної угоди вбачається, що вона містить розмір кредиту та строк його повернення, розмір процентів за користування кредитом та розмір щомісячного платежу на погашення тіла кредиту і процентів (а. с. 8). Генеральна угода підписана сторонами, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов договору та в подальшому виконував його умови.

Таким чином у Генеральній угоді, укладеній між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» визначено предмет договору, загальні умови та порядок надання кредиту, розмір та порядок сплати процентів, погашення грошових зобовязань, права та обовязки сторін та інші необхідні умови.

З огляду на зазначене, посилання позивачки на те, що Генеральна угода укладена в результаті введення його в оману, оскільки кошти по угоді він не отримував і вважав , що не буде нести подвійну відповідальність за невиконання одних і тих самих зобов»язань , щодо повернення суми заборгованості, а тому є недійсною відповідно до ст.. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає необґрунтованими та безпідставними. Підписуючи кредитний договір, позивач висловила своє волевиявлення на укладення договору на викладених в ньому умовах. Крім того правовідносини, які виникли між сторонами відносяться до договірних та насамперед регулюються відповідними нормами Цивільного Кодексу України та умовами укладеного ними договору.

Підлягає врахуванню і та обставина, що у відповідності з п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач мав право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення Генеральної угоди без пояснення причин, але цим правом не скористався. Погодившись з умовами оспорюваної Генеральної угоди, сплачуючи передбачені Генеральною угодою платежі, що також свідчить про його згоду з умовами Генеральної угоди.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність у задоволенні зустрічного позову відмовити

Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України,- якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений ним при зверненні з позовом до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1308,46 грн..

Керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 549,610,1054 , 215, 2013, 626-628,ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 76 - 81, 89, 133, 141, 209, 229, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» (місце знаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.11.2014 у розмірі 23484, 32 грн., що складається з: 17993,63 грн. - заборгованість за кредитом, 2924,55 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 2566, 14 грн. штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» (місце знаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) судові витрати зі сплати судового збору за подачу позову в сумі 1308,46 грн.

В іншій частині позову відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним, повернення коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

З повним текстом рішення суду сторони можуть ознайомитись 17.05.2018.

Суддя Л.М. Труханова