Справа № 703/4249/18
УХВАЛА

12 грудня 2018 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Прилуцького В.О.

з участю секретаря Бондаренко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сміла клопотання ОСОБА_1, про скасування заходів з забезпечення позову, у вигляді тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, на час розгляду справи в суді, вжитих Смілянським міськрайонним судом, згідно ухвал суду від 23.03.2010 р. та 18.05.2010 р., по цивільній справі №2-749/2010, за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до гр.ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

В провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області, під головуванням судді Компанійця О.В., перебувала в 2010 р. цивільна справа, за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, про стягнення 212 613 грн. 62 коп. боргу, згідно кредитного договору №168/0 від 07.08.2006 р.(далі Кредитного договору).

За заявою ПАТ «УкрСиббанк», згідно ухвал Смілянського міськрайсуду від 23.03.2010 р. та від 18.05.18 р. по даній справі №2-749/2010, судом було задоволено заяву Позивача по справі, про забезпечення вищезазначеного позову Позивача, шляхом тимчасового обмеження гр.ОСОБА_1 права виїзду за межі України; ухвали суду від 23.03.2010 р. та від 18.05.2010 р. про забезпечення позову Позивача, шляхом тимчасового обмеження гр.ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України були направлені судом для примусового виконання до : Смілянського МВ ДВС, МВС України, та Адміністрації Державної прикордонної служби України, де зараз і перебувають на виконанні.

Справа, за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до гр.ОСОБА_1 була розглянута судом 17.05.2010 р., та позов Позивача задоволено повністю та рішення суду вступило в законну силу, але в рішенні суду, відповідно до ч.1 ст.155 ЦПК України судом не було вирішено долю заходів з забезпечення позову, що були вжиті судом згідно ухвал від 23.03.2010 р., та 18.05.2010 р., а тому і на даний час заходи з забезпечення позову, стосовно обмеження у праві виїзду за межі України гр.ОСОБА_1, продовжують діяти, що засвідчується згідно листа №184/Т-16329 від 26.10.18 р. Державної прикордонної служби України, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Після отримання вищезазначеного листа з Державної прикордонної служби України гр.ОСОБА_1 дізналася про дію стосовно неї і на даний час заходів з забезпечення позову, що були вжиті судом згідно ухвал суду від 23.03.2010 р., та від 18.05.2010 р., а тому 16.11.2018 р. гр.ОСОБА_1 звернулася з клопотанням до суду, в порядку ст.ст. ч.1 ст.150, ч.1 ст.155, ч.1 ст.158 ЦПК України, та в якому Відповідач по справі просить суд скасувати заходи з забезпечення позову, що були вжиті судом згідно ухвал 23.03.2010 р. та 18.05.2010 р., а саме заходи із забезпечення позову Позивача, стосовно тимчасового обмеження гр.ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Судом належним чином було повідомлено ПАТ «УкрСиббанк», та гр.ОСОБА_1 про час та дату судового розгляду її клопотання про скасування заходів з забезпечення позову, з викликом сторін в судові засідання, на 28.11.18 р., та на 12.12.18 р.; в судове засідання 28.11.18 р. представник гр.ОСОБА_1 за довіреністю зявився, та підтримав клопотання про скасування заходів з забезпечення позову, та просив його задовольнити в повному обсязі, на 12.12.18 р. представник Відповідача подав заяву про розгляд справи без участі Відповідача та її представника за довіреністю; представник ПАТ «УкрСиббанк» в судові засідання по даній справі двічі не зявився з невідомих причин, та не подав до суду письмових заперечень на клопотання Відповідача, хоча про час та дату судового засідання по справі повідомлявся належним чином; неявка сторін чи їх представників процесуально не є перешкодою, для розгляду судом по суті клопотання Відповідача по справі, про скасування заходів із забезпечення позову.

Розглянувши клопотання гр.ОСОБА_1 про скасування заходів з забезпечення позову по цивільній справі, та дослідивши обставини та матеріали справи, суд вважає, що клопотання Відповідача підлягає до задоволення судом, з огляду на наступне.

Згідно судової практики Верховного Суду України від 01.02.2013 р. «Щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» зазначено Верховним судом про те, що згідно проведеного ВСУ системного аналізу ст.ст.150-156 ЦПК України, ЦПК України не передбачає такого з видів забезпечення позову, як тимчасове обмеження права виїзду громадянам України за межі України, на стадії судового розгляду справи.

Крім того, згідно ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується Державою свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно із своєю власною і на здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя, чи моралі, або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, в тому числі і свою власну. Згадані вище права не можуть бути обєктом будь-яких обмежень, крім тих, що передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоровя, чи моральності населення, або прав і свобод інших, і є сумісним з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст.313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи(кн. друга ЦК України), а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи(л.21 кн. Друга ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.269 ЦК України, особисті немайнові права тісно повязані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України від 21.01.1994 р. №3857-XII «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України».

Закон України «Про виконавче провадження» передбачає можливість звернення органів Державної виконавчої служби України, в особі державних виконавців до суду, в порядку ст.150, ст.377-1 ЦПК України, з поданнями про тимчасове обмеження громадян України у праві виїзду за межі України, у випадку існування неврегульованих боргових зобовязань, підтверджених рішенням суду, у випадку якщо відповідний громадянин ухиляється від виконання таких зобовязань, згідно рішення суду, що вступило в законну силу; тобто вже на стадії виконання судового рішення, а не в якості забезпечення позову, коли ще спір лише тільки підлягає розгляду в суді.

В даному ж випадку, в ухвалах суду від 23.03.2010 р., та від 18.05.2010 р. зазначено, що судом задоволено заяву Позивача по справі, а не державного виконавця, та застосовано заходи з забезпечення позову, у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, які діють і до даного часу, вже після вступу 28.05.2010 р. рішення суду по даній справі в законну силу, що порушує конституційне право Відповідача, передбачене ст.33 Конституції України, на свободу пересування.

Судом не встановлено фактів злісного ухилення Відповідача по справі від виконання рішення суду по даній справі, про сплату коштів за Кредитним договором, на користь ПАТ «УкрСиббанк»; також судом не встановлено фактів звернення Смілянського МВ ДВС до суду з клопотанням про обмеження у праві виїзду за межі україни гр.ОСОБА_1, з причин злісного ухилення від виконання рішення Смілянського міськрайонного суду від 17.05.2010 р. по цивільній справі №2-749/2010.

Крім того, судом під час розгляду та задоволення клопотання Відповідача по справі, про скасування заходів з забезпечення позову враховується та обставина, що при винесенні ухвал від 23.03.10 р. та від 18.05.10 р., про застосування заходів з забезпечення позову, шляхом тимчасового обмеження гр.ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, не було враховано обставини про те, що повернення Відповідачем Позивачу кредиту та процентів, згідно Кредитного договору, забезпечується іпотекою нежитлового приміщення будівлі магазину, що знаходиться за адресою :Черкаська область, м.Сміла, вул.Міщенка, буд.№1-а, про що зазначено як в п.2.1. Кредитного договору, копія якого Позивачем була додана до суду, а також Позивачем було додано до його позову до і копію договору іпотеки №3084 від 07.08.2006 р.(далі Договір іпотеки), посвідченого ОСОБА_2, приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу, реєстровий запис №6409.

Згідно ст.33, 35, 37 ЗУ «Про іпотеку», та п.1.4 Договору іпотеки, передбачено право Позивача на першочергове звернення стягнення на Предмет іпотеки, у випадку не виконання мною умов Кредитного договору, з метою задоволення майнових вимог Позивача за рахунок продажу даного майна; крім того, Відповідачем по справі до клопотання про скасування заходів із забезпечення позову було додано копію пенсійного посвідчення, що засвідчує наявність у Відповідача регулярних періодичних щомісячних доходів, а тому у випадку не виконання у повному обсязі Відповідачем рішення суду від 17.05.2010 р. по даній справі у Позивача є можливість ініціювання утримання по 20% від щомісячного сукупного доходу Відповідача, через органи ДВС, та спрямування цих коштів на погашення кредитної заборгованості.

Таким чином, та з урахуванням вищезазначеного, заходи з забезпечення позову що були вжиті судом згідно ухвал від 23.03.2010 р.,та від 18.05.2010 р.,, у вигляді тимчасового обмеження гр.ОСОБА_1 у її конституційних правах на свободу пересування та на вільний виїзд за межі України, підлягають до скасування судом у повному обсязі.

Враховуючи вищезазначене, та відповідно до ст.ст. ч.1 ст.150, ч.1 ст.155, ст.157, ч.1, 2, 12 ст.158 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Клопотання гр.ОСОБА_1 від 16.11.2018 р. про скасування заходів з забезпечення позову, вжитих Смілянським міськрайонним судом згідно ухвал 23.03.10 р. та 18.05.10 р., по цивільній справі №2-749/2010 задовольнити повністю .

Скасувати заходи із забезпечення позову, що були застосовані судом, згідно ухвал від 23.03.10 р. та від 18.05.10 р. по цивільній справі №2-749/2010, у вигляді тимчасового обмеження гр.України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН №, НОМЕР_1 від 01.12.2010 р., виданий Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області, що проживає за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2 в праві виїзду за межі України.

Копії ухвали суду, про скасування заходів з забезпечення позову по даній справі, направити Сторонам по справі до відому, а Смілянському МВ ДВС(20700 м.Сміла, вул.Щорса, 6), МВС України(01601 м.Київ, вул.Академіка Богомольця,10), та Державній прикордонній службі України(01601 м.Київ, вул.Володимирська, 26), для забезпечення виконання.

Ухвала про скасування заходів з забезпечення позову може бути оскаржена Сторонами протягом 15-ти днів, з моменту її отримання, в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Головуючий : В.О.Прилуцький