Дата документу 12.12.2018 Справа № 2-1067/11
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1221/18 Головуючий у 1-й інстанції: Вільямовська Н.О.
Є.У.№ 2-1067/11 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

секретар: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, який в ході розгляду справи доповнював і уточнював (том1: а.с.169-171). Зазначав, що з березня 2005 року сторони перебували у шлюбі, який розірвано 28 лютого 2009 року. Протягом 2006-2008 років він працював у Російській Федерації, а свої заробітки надсилав і привозив особисто відповідачці, яка вносила їх на банківські рахунки в ПАТ «МетаБанк», відкриті на своє ім'я. Посилаючись на те, що після розірвання шлюбу відповідачка закрила всі депозитні рахунки і відмовляється поділити кошти, які є спільним майном подружжя, просив суд на підставі ст.ст.60, 70, 74 СК України визнати об'єктами спільної сумісної власності сторін грошові кошти, які зберігалися на рахунках ПАТ «МетаБанк», відкритих на ім'я ОСОБА_4 у загальному розмірі 25 137,6 доларів США, що за курсом НБУ на квітень 2017 року становило 675 589,86 грн., стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1/2 частику коштів у розмірі 337 794,86 грн.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4 просила про застосування строків позовної давності (том1:а.с.231).

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 жовтня 2018 року позовні вимоги залишені без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження джерела походження коштів, що зберігалися на рахунку відповідачки.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову ОСОБА_3 вказує, що суд першої інстанції допустився порушень норм матеріального і процесуального права, оскільки він як позивач надав письмові докази як на підтвердження джерела походження спірних коштів, так і на підтвердження факту переказу цих коштів із Російської Федерації, де він працював, на адресу відповідачки. Натомість остання не довела у суді, що накопичені нею депозитні вклади на суму 25 137 доларів США є її особистою власністю, а гроші, які він щомісяця переказував їй, вона витрачала на потреби сім'ї.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вказує, що рішення суду є законним і обґрунтованим.

Заслухавши у судовому засіданні в режимі відеоконференції суддю-доповідача, заперечення представника відповідачки, які зводилися до пропуску позивачем строку позовної давності, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, судове рішення - скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову з огляду на такі обставини.

За змістом ст.263 ЦК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Встановлено, що сторони з 5 березня 2005 року по 28 лютого 2009 року перебували у шлюбі (том 1:а.с.61-62).

З лютого 2006 року ОСОБА_3 виїхав до Російської Федерації, де працював у Будівельно-монтажному поїзді ВАТ «Цетротранстехмонтаж» м. Москва за трудовим договором (а.с. 23,113-117).

Режим окремого проживання подружжя в порядку, передбаченому ст.119 СК України, судом не встановлювався.

За період з червня 2006 року по січень 2008 року ОСОБА_3 через банківську установу перевів на рахунок ОСОБА_4 2 150 доларів США, а саме:

?29 травня 2006 року - 400 доларів США (том 1: а.с.21);

?02 лютого 2007 року - 250 доларів США (том1: а.с.15);

?02 березня 2007 року - 200 доларів США (том1: а.с.14);

?03 травня 2007 року - 300 доларів США (том1: а.с.13);

?04 червня 2007 року - 300 доларів США (том1: а.с.12);

?22 червня 2007 року - 400 доларів США (том1: а.с.11);

?27 жовтня 2007 року - 2 500 руб., що за курсом НБУ становило 100 доларів США (том1: а.с.17);

?26 січня 2008 року - 200 доларів США (том1: а.с.16).

За даними ПАТ «МетаБанк» ОСОБА_4 протягом 2006 - 2009 років мала п'ять депозитних вкладів, а саме:

НОМЕР_2, відкритий 12 січня 2006 року - на суму 3 000 доларів США, який закритий 11 квітня 2006 року;

НОМЕР_3, відкритий 11 квітня 2006 року - на суму 12 618, 65 доларів США, який закритий 13 жовтня 2009 року;

НОМЕР_4, відкритий 11 серпня 2006 року - на суму 10 028, 56 доларів США, який закритий 10 вересня 2007 року;

НОМЕР_5, відкритий 21 вересня 2007 року - на суму 11 118, 95 доларів США, який закритий 27 квітня 2009 року;

НОМЕР_6, відкритий 28 січня 2009 року на суму 1 400 доларів, який закритий 27 квітня 2009 року (том1:а.с.52).

Отже, на час розірвання шлюбу станом на 28 лютого 2009 року відповідачка мала три депозитних рахунки в ПАТ «МетаБанк» НОМЕР_8, НОМЕР_5, НОМЕР_7 на загальну суму 25 137, 6 доларів США, які були відкриті в період перебування сторін у шлюбі і закриті вже після його розірвання.

За вказаних обставин висновки суду першої інстанції про недоведеність факту накопичення подружжям грошових коштів є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Майном як особливим об'єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України ).

Заперечуючи проти позову, відповідачка просила про застосування строку позовної давності. Від надання будь-яких доказів самоусунулася. Доводи позивача про те, що на вищевказаних депозитних рахунках зберігалися кошти всієї сім'ї, відповідачка не спростувала.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на те, що статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, відповідачка не оспорювала поширення правового режиму спільного сумісного майна на депозитні рахунки, доказів, необхідних для спростування презумпції, суду не надавала, а її заперечення проти позову зводилися тільки до заяви про застосування строків позовної давності, висновки суду першої інстанції про недоведеність позову є такими, що не відповідають вимогам закону і матеріалам справи.

Доводи відповідачки про пропуск позивачем строку позовної давності є неспроможними, оскільки шлюб було розірвано сторонами 28 лютого 2009 року, за захистом свого порушеного права ОСОБА_3 звернувся до суду 20 квітня 2011 року, тобто в межах строків, передбачених ст. 72 ч.2 СК України. Залишення судом першої інстанції позову у цій справі без розгляду не впливає на перебіг строку позовної давності, оскільки ухвала суду першої інстанції була скасована в апеляційному порядку як така, що не відповідала вимогам закону.

Доводи представника відповідачки про те, що гроші, які щомісячно позивач надсилав їй із Російської Федерації, вона передавала колишній дружині позивача в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів жодними належними і допустимими доказами не підтверджуються.

За змістом ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково проданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги мас право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вказаних обставин оскаржуване рішення не можна визнати таким, що постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому на підставі ст. 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню, з ухваленням нового - про задоволення позову і стягнення з відповідачки на користь позивача ? частки коштів за визначеним у позовній заяві курсом НБУ, що були накопиченні подружжям в період перебування у шлюбі і були наявні на 3 депозитних рахунках відповідачки на час розірвання шлюбу.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору у суді першої і апеляційної інстанції на загальну суму 12 000 грн..

Керуючись ст. ст.374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 жовтня 2018 року по цій справі скасувати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошові кошти, які зберігалися на депозитних рахунках Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» НОМЕР_8, НОМЕР_5, НОМЕР_7 в загальному розмірі 25 137,6 доларів США, що за курсом НБУ на час пред'явлення уточненого позову становило 675 589, 86 грн.

В порядку поділу майна подружжя поділи 675 589, 86 грн. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, визнавши за кожним право власності на ? частку грошових коштів, тобто по 327 794, 93 грн. за кожним.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої в АДРЕСА_1, реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого в АДРЕСА_2, 327 794, 93 грн. (триста двадцять сім тисяч сімсот дев'яносто чотири тисячі 93 коп.).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 12 000 грн. (дванадцять тисяч гривень) компенсації судових витрат зі сплати судового збору у суді першої і апеляційної інстанцій.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено і підписано 13 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді: