Номер справи 623/1350/18
Номер провадження 2/623/693/2018
РІШЕННЯ

іменем України

28 серпня 2018 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого -судді: Бєссонової Т.Д.

з участю секретаря: Ноль С. В.

судового розпорядника Павлюченко Т. А.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадженняв місті Ізюмі цивільну справу № 623/1350/18 за позовом ОСОБА_2, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_3, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 про визнання втратившим право користування житлом,-

в с т а н о в и в:

21.05.2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований 21.03.2018 року, але не проживає, відповідач ОСОБА_3.

Оскільки відповідач зареєстрований у вказаному будинку, але не проживає в ньому, у добровільному порядку знятися з реєстрації відмовляється, то просить визнати його таким, що втратив право на користування зазначеним житловим приміщенням.

Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.

Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що позивач на підставі акту про закінчення будівельних робіт та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 23.01.1986 року є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно копій будинкової книги, довідки голови квартального комітету № 17 від 16.05.2018 року, у вказаному будинку з 21.03.2018 року зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_3 (а.с. 10-15).

Згідно зі ст.ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з довідки про склад сім"ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб виданої головою квартального комітету № 17 від 16.05.2018 року ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, але не проживає і місце перебування його не відомо. ОСОБА_3 за зазначеною адресою ніколи не проживав. (а.с. 10)

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, згідно із ст. 72 ЖК України, провадиться в судовому порядку.

Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім"ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім»ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до закріплених ст. 2 ЦПК України положень, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється, зокрема, на засадах змагальності сторін, згідно якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст.81 ЦПК України обов'язок доказування обставин, які мають значення для справи, що не може ґрунтуватися на припущеннях, покладено на сторони шляхом подання доказів у визначеному ст.83 ЦПК України порядку та строки.

Зокрема, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст.76 ЦПК України).

Жодних належних та допустимих у розумінні ст.ст.76-78 ЦПК України доказів, які б підтверджували відсутність відповідача ОСОБА_3 понад 6 місяців без поважних причин за місцем реєстрації позивачем суду не надано.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду (ч.2 ст.13 ЦПК України).

Зважаючи на дату звернення позивача до суду з зазначеним позовом, а саме 21 травня 2018 року, суд вважає, що позивачем не доведено у порядку та у спосіб встановлених законом, що відповідач без поважних причин не проживає у будинку понад 6 місяців та його право в зв"язку з цим було порушено.

З огляду на викладене позовні вимоги є недоведеними та у задоволені слід відмовити.

На підставі наведеного такеруючись ст.ст. 2, 12, 19,258-274, 351 355 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_2, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_3, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Т. Д. Бєссонова