АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/623/18 Справа № 172/1194/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участю секретаря - Керімової-Бандюкової Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що на даний час вона вимушена звернутися до суду з позовом про визнання права на земельну ділянку площею 4.388 га, що розташована на території Письменської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акту серії 1-ДП № 096538 ВС 9908. зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1415 від 27.05.2002 року в порядку спадкування за законом у звязку із наступним.

Після смерті матері її батько ОСОБА_4 виявив бажання для подальшого проживання поїхати в ОСОБА_5 Ріг до родичів. З вересня 2011 року по жовтень 2012 року він жив у них за адресою: м. Кривий Ріг, 5-й мкрн. Зарічний, буд. 29. кв. 137. Потім вони здали його в Будинок Милосердя за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг. вул. Адмірала Головка, буд. 66. де 19 серпня 2013 року він помер.

За період проживання в ОСОБА_5 він 28.09.2011 року написав заповіт на ОСОБА_6 на земельний пай, який розташований на території Письменської селищної ради Васильківського району Дніпропетровської області. Пізніше, як стало відомо, цей заповіт був скасований.

Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька. Інших спадкоємців немає.

Документом, що підтверджує родинні відносини між нею та її батьком являється рішення Покровського районного суду від 29.11.2013 року про встановлення факту родинних відносин.

Відповідно до ст.169 ЦК України вона прийняла спадщину шляхом подачі відповідної заяви до нотаріальної контори.

Ні про який існуючий заповіт батька - ОСОБА_4, чи на земельний пай, чи на грошові вклади, нотаріус Шостої криворізької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_7 їй не говорила, зі спадковою справою не ознайомила, посилаючись на нотаріальну таємницю. Вона до сих пір не має точної інформації що, кому, коли заповідав її батько.

Постановою від 20 липня 2014 року за №2258/02-31 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у зв'язку з неподанням правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме: державного акту на земельний пай. Це була єдина підстава для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

В зв'язку з чим, не маючи на руках оригіналу державного акту на земельний пай, 02.04.2015 року звернулась до Васильківського районного суду Дніпропетровської області з позовом про визнання права на земельну ділянку, де просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 4,388 га що розташована на території Письменської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акту серії І-ДП № 096538 ВС 9908, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за N° 1415 від 27.05.2002 року, яка належала ОСОБА_4, померлому 19 серпня 2013 року.

Рішенням цього ж суду від 04.12.2015 року в задоволенні позову відмовлено у зв'язку з тим, що позов було пред'явлено до неналежного відповідача.

Після смерті батька орендатор ОСОБА_8 сказав, що він земельний пай у батька купив, а 02.04.2015 року вона дізналась про існування заповіту ОСОБА_4 на імя ОСОБА_3 від 31 липня 2012 року за № в реєстрі нотаріальних дій 128, по якому земельна ділянка померлого переходить до ОСОБА_3, який і претендує на 1/2 земельного паю.

Як їй повідомила нотаріус, що заміняла нотаріуса ОСОБА_7, в січні 2016 року, в цьому заповіті ні про ОСОБА_3, ні про ОСОБА_9, ні про якого іншого спадкоємця мова не йде, просто цим заповітом батько скасував заповіт від 28.09.2011 на ОСОБА_6

Єдиним аргументованим доказом існування чи відсутності заповіту на земельний пай на будь якого спадкоємця-це спадкова справа зі Спадкового реєстру.

На сьогоднішній день вона не може оформити належним чином спадщину у зв'язку з тим, що:

1) не має оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку, виданий на імя її батька. На всі звернення стосовно видачі дублікату вказаного держакту та довідки про нормативно грошову оцінку земельної ділянки відділом держкомзему у Васильківському районі їй було видано лише завірену копію державного акту у зв'язку з тим, що в них архівний екземпляр.

2) не має довідки про вартість землі, яку так не було видано.

3) існує постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій, (в ознайомленні зі спадковою справою, зареєстрованою в Спадковому реєстрі їй відмовлено, витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі додається).

Вважає, що у вказаному випадку, питання належності майна, що залишилось після смерті ОСОБА_4 наступному його власникові (спадкоємцю) повинно вирішуватися в судовому порядку, тому просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого 19.08.2013 року.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування за законом відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, не в повному обсязі зясував обставини, що мають значення для справи.

Відповідач подав до суду заперечення на апеляційну скаргу в яких зазначив, що підстав для задоволення позову та апеляційної скарги немає, оскільки правовстанавлюючі документи на земельний пай були надані нотаріусу, але від оформлення обовязкової долі на спадщину позивачка відмовилась, всі інші її заперечення неодноразово перевірялись судами та не знайшли свого підтвердження.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_5.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 19 серпня 2013 року помер ОСОБА_4, про що 20.08.2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції зроблено актовий запис про смерть №1068.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 4,388 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Письменської селищної ради, відповідно до державного акту серії І-ДП №096538 ВС 9908 від 27.05.2002 року.

Спадкоємцем першої черги за законом вказаного спадкового майна після смерті ОСОБА_4 є позивач по справі ОСОБА_2, як донька померлого, яка у шестимісячний термін звернулася до нотаріальної контори із завою про прийняття спадщини, та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька.

Постановою нотаріуса Криворізької районної державної нотаріальної контори від 29 липня 2014 року їй було відмовлено у здійсненні нотаріальної дії з підстав відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 04.12.2015 року (справа №172/383/15-ц), ОСОБА_2 було відмовлено у позові про визнання права на земельну ділянку площею 4,388 га в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4, з підстав пред'явлення позову до неналежного відповідача, оскільки під час розгляду справи з'ясувалось, що після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулася не тільки донька померлого ОСОБА_2 (заява надійшла поштою 11 жовтня 2013 року), а ще крім неї 04 лютого 2014 року з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся ОСОБА_3

Рішенням Васильківським районним судом Дніпропетровської області цивільної справи №172/383/15-ц встановлено, що у третьої особи на стороні відповідача, а саме ОСОБА_3 наявний оригінал Державного акту про право власності на землю на імя ОСОБА_4 (справа №172/383/15-ц, а.с 36), який було оглянуто судом в присутності позивачки, також було встановлено, що вказаний оригінал було предявлено до нотаріальної контори під час проведення консультацій з нотаріусом ОСОБА_7 в жовтні 2015 року.

Відмовляючи у задоволені позову районний суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що правових підстав для задоволення позову немає.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду.

Як вже зазначалось вище в позові позивачка просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 4,388 га, що розташована на території Письменської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акту серії І-ДП № 096538 ВС 9908, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за N° 1415 від 27.05.2002 року, яка належала ОСОБА_4, померлому 19 серпня 2013 року. Підставою позову визначила відсутність у неї оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на імя її батька, та відсутність довідки про вартість землі (а.с.1-3)

Під час розгляду справи позовні вимоги позивачкою ОСОБА_2 не змінювались та не уточнювались.

Постановою нотаріуса Криворізької районної державної нотаріальної контори від 29 липня 2014 року №2258/02-31 їй було відмовлено у здійсненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право власності на майно в порядку спадкування за законом з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, що унеможливлює встановлення такого права у спадкодавця (а.с.11)

Однак, в подальшому під час перевірки скарги ОСОБА_2, яку вона спрямувала до Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області державний нотаріус ОСОБА_8 44Я.В. у своїй відповіді на цю скаргу зазначила, що в жовтні 2015 року після чергового звернення для отримання консультації до неї звернулись ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та їм вдруге була надана спадкова справа для ознайомлення, та роз'яснено порядок отримання спадщини за даними обставинами, згодом в цей же день вони повідомили нотаріуса про те, що спадкоємиця ОСОБА_2 не заперечує проти отримання обов'язкової частки спадщини за законом, та нотаріусу були надані ОСОБА_3 оригінали заповіту та державного акту на землю для подальшого оформлення спадщини спадкоємцями як за заповітом, так і за законом, які ОСОБА_2 також бачила, та призначена дата видачі свідоцтва про право на спадщину. Але не минуло і години, як ОСОБА_2 відмовилася від отримання свідоцтва мотивуючи свою відмову недійсністю заповіту і наміру отримання всього спадкового майна тільки нею, та оскарження заповіту в суді (а.с.29).

Вказані держаним нотаріусом обставини сторонами спору не заперечувались.

Пленум Верховного Суду України в постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», роз'яснив, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину(п.23).

Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні, але визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

Таким чином, станом на жовтень 2015 року підстави для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на обовязкову долю на земельну ділянку площею 4,388 га, що розташована на території Письменської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про які йшлось у Постанові про відмову у вчинення нотаріальних дій №2258/02-31 від 29 липня 2014 року - відсутні, перешкод для отримання свідоцтва в органах нотаріату позивачка немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 подав заяву про прийняття спадщини лише 04.11.2014 року, тобто вже після спливу 6 місячного строку з часу відкриття спадщини, а тому не має права на отримання свідоцтва про право на спадщину без вирішення питання про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, колегія суддів вважає такими, що не відповідають дійсним обставинам, оскільки в матеріалах спадкової справи, наявна заява ОСОБА_3, яка надійшла до нотаріальної контори 04 лютого 2014 року, тоді як шестимісячний строк для прийняття спадщини спливав 19 лютого 2014 року (а.с.182)

При цьому колегія суддів вважає, що під час перевірки звернення ОСОБА_2М, у листі МЮУ № 196-/2836-0-1-15/13 від 22.01.2016 року, дата 04.11.2014 року вказана помилково. Про це свідчить і обґрунтування висновків перевірки, викладених у цьому листі (а.с.71-74)

В апеляційній скарзі позивачка також вказує на те, що заповіт укладений батьком на ім`я ОСОБА_3 є нікчемним, оскільки на її думку на оригіналі заповіту №128 від 31.07.2012 року відсутня синя печатка.

Вказані доводи є необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи та про це зазначено в рішенні суду першої інстанції, клопотання про витребування оригіналу заповіту судом було досліджено, в тому числі, і оригінал заповіту, при огляді цивільних справ №172/383/15-ц та №172/296/16-ц., про що в рішенні мається відповідні висновки, а тому твердження позивачки про нікчемність заповіту є безпідставними.

Позовних вимог про визнання заповіту виданого на імя ОСОБА_10 недійсним з тих чи інших підстав позивачем заявлено не було. Рішення суду про визнання цього заповіту недійсним немає, а тому віні на теперішній час є чинним.

Таким чином, ці та інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження,вони були предметом дослідження суду першої інстанції і колегія суддів погоджується з їх оцінкою та вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і, на думку колегії суддів, зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено ст. 367 ЦПК України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

керуючись ст.ст. 367, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_11