Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 462/5033/14-ц

провадження № 61-4525св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження без виклику сторін касаційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Залізничного районного суду міста Львова від 23 грудня 2015 року у складі судді Ліуш А. І. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2016 року у складі колегії суддів: Павлишина О. Ф., Мікуш Ю. Р., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ земельної ділянки та житлового будинку в натурі.

Позовна заява мотивована тим, що будинок на АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності позивачам та відповідачу по 1/3 частині.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 бажають виділити у натурі свої частки, однак ОСОБА_3 відмовляється від такого поділу. Висновком експерта від 14 липня 2014 року № 15-14 встановлено варіант поділу будинку, згідно порядку користування приміщеннями.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили поділити будинок та земельну ділянку на АДРЕСА_1, згідно висновку

будівельно-технічного експертного дослідження від 14 липня 2014 року

№ 15-14.

Заочним рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 23 грудня 2015 року, з урахуванням ухвали Залізничного районного суду міста Львова від 11 серпня 2016 року про виправлення описки, позовні вимоги

ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ земельної ділянки та житлового будинку в натурі задоволено.

ОСОБА_1 виділено у власність: частину приміщення ІІІ, площею

04,90 кв.м, яке розподілити перегородкою на дві частини; частину приміщення сходової клітки І, площею 04,00 кв.м; коридор 1-6, площею

02,30 кв.м; кладову 1-7, площею 00,90 кв.м; кухню 1-8, площею 10,40 кв.м; житлову кімнату 1-5, площею 20,10 кв.м, в якій замурувати дверний проріз, що з'єднує житлові кімнати 1-4 та 1-5; частину огорожі № 1, довжиною

05,30 м.

ОСОБА_2 виділено у власність: частину приміщення ІІІ, площею

08,20 кв.м, яке розподілити перегородкою на дві частини; коридор 1-1, площею 02,20 кв.м; кладову 1-3, площею 00,90 кв.м; кухню 1-2, площею

10,50 кв.м; житлову кімнату 1-4, площею 20,20 кв.м, в якій замурувати дверний проріз, що з'єднує житлові кімнати 1-4 та 1-5 і влаштувати новий дверний проріз для входу з коридору 1-1 в кімнату 1-4; частину огорожі № 1, довжиною 07,60 кв.м.

ОСОБА_3 виділено у власність: частину приміщення ІІ, площею

09,20 кв.м; коридор 2-1, площею 02,30 кв.м; вбиральню 2-3, площею

00,90 кв.м; кухню 2-2, площею 10,50 кв.м; житлову кімнату 2-4, площею

20,10 кв.м; вбиральню «Б», частину огорожі № 2, довжиною 04,93 м.

У спільному користуванні залишено приміщення сходової клітки І, площею 06,10 кв.м; приміщення сходової клітки ІV, площею 11,00 кв.м; приміщення сходової клітки V, площею 11,00 кв.м; частину приміщень підвалу, площею 04,40 кв.м; сходи «а», замощення «І», колодязь «К», частину огорожі № 2, ворота з хвірткою № 4.

ОСОБА_1 виділено у власність: земельну ділянку S2, площею

99,30 кв.м, розмірами по периметру проти годинникової стрілки від точки А: 19,50 м., 05,00 м., 01,98 м.; по стіні житлового будинку 11,55 м., 00,30 м., 05,97 м., 05,30 м.

ОСОБА_2 виділено у власність: дві земельні ділянки S3, площею

50,80 кв.м, розмірами по периметру за годинниковою стрілкою 01,00 м.,

1,41 м., 3,97 м. по стіні житлового будинку 08,77 м., 05,97 м., 07,60 м. та S4, площею 48,60 кв.м, розмірами по периметру за годинниковою стрілкою 04,44 м., 10,96 м., 04,46 м., 10,96 м.

ОСОБА_3 виділено у власність: земельну ділянку S5, площею 99,40 кв.м, розмірами по периметру за годинниковою стрілкою: 12,23 м., 12,00 м.,

03,34 м., 04,46 м., 06,96 м., 07,68 м.

На земельну ділянку S2, площею 00,30 кв.м по периметру за годинниковою стрілкою: 01,00 кв.м, 00,30 кв.м, 01,00 кв.м, 00,30 кв.м, яка належить ОСОБА_1 встановлено право сервітуту для ОСОБА_3 для ремонту та обслуговування частини будинку, розташованої в мезоніні.

На земельну ділянку S4, площею 08,77 кв.м, розмірами по периметру за годинниковою стрілкою 01,00 кв.м, 08,77 кв.м, 01,00 кв.м, 08,77 кв.м, яка належить ОСОБА_2 встановлено право сервітуту для ОСОБА_3 для ремонту та обслуговування частини будинку, розташованої в мезоніні.

Земельну ділянку S1, площею 203,90 кв.м, розмірами по периметру за годинниковою стрілкою від точки Б: 21,52 м., 07,68 м., 04,00 м., 04,44 м., 02,00 м., по стіні житлового будинку 11,55 м., 09,07 м., по лінії розподілу 03,97 м., 01,41 м., 01,00 м., 04,10 м., яка розташована під житловим будинком та земельну ділянку для проїзду та проходу на територію будинковолодіння залишено у спільній власності співвласників.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3 090,00 грн компенсації різниці в ідеальній частці.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3 410,00 грн компенсації різниці в ідеальній частці.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2

243,60 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони є співвласниками майна, яке перебуває у спільній часткові власності, питання користування вказаною земельною ділянкою та будинком сторонами не вирішено, а тому відповідно до статті 364 ЦК України позивачі мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено.

Заочне рішення Залізничного районного суду міста Львова від 23 грудня 2015 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

23 серпня 2016 року ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Залізничного районного суду міста Львова від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2016 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2016 року поновлено ОСОБА_3 строк на касаційне оскарження заочного рішення Залізничного районного суду міста Львова від 23 грудня 2015 року та ухвали апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2016 року.

Відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про реальний поділ земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Залізничного районного суду міста Львова від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2016 року.

Витребувано із Залізничного районного суду міста Львова цивільну справу № 462/5033/14-ц.

Копії касаційної скарги та додані до неї матеріали надіслано особам, які беруть участь у справі та роз'яснити їх право подати заперечення на касаційну скаргу в 10-денний строк з дня отримання ухвали.

19 жовтня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через засоби поштового зв?язку подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в яких просять касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а заочне рішення Залізничного районного суду міста Львова від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2016 року залишити без змін.

У січні 2017 року цивільна справа № 462/5033/14-ц надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про реальний поділ земельної ділянки, за касаційною скаргоюОСОБА_3 на заочне рішення Залізничного районного суду міста Львова від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2016 року призначено до судового розгляду.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року касаційну скаргу разом із матеріалами цивільної справи № 462/5033/14-ц передано до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачі звернулися до суду з позовом про реальний поділ будинку та земельної ділянки посилаючись на те, що будинок на АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності їм та відповідачу по 1/3 частині. Позивачі бажають виділити у натурі свої частки, однак ОСОБА_3 відмовляється від такого поділу.

Відповідно до державного акта про право власності на земельну ділянку ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить на праві спільної часткової власності по 1/3 частині земельної ділянки площею 0,0502 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку.

Висновком експерта від 14 липня 2014 року № 15-14 встановлено один варіант поділу будинку та земельної ділянки, згідно якого:

ОСОБА_1 пропонується виділити: частину приміщення ІІІ, площею 04,90 кв.м, яке поділити перегородкою на дві частини; частину приміщення сходової клітки І, площею 04,00 кв.м; коридор 1-6, площею

02,30 кв.м; кладову 1-7, площею 00,90 кв.м; кухню 1-8, площею 10,40 кв.м; житлову кімнату 1-5, площею 20,10 кв.м, в якій замурувати дверний проріз, що з'єднує житлові кімнати 1-4 та 1-5; частину огорожі № 1, довжиною

05,30 м та компенсувати ОСОБА_1 ОСОБА_3 різницю в ідеальній частці у розмірі 3 090,00 грн;

ОСОБА_2 пропонується виділити: частину приміщення ІІІ, площею 08,20 кв.м, яке поділити перегородкою на дві частини; коридор 1-1, площею 02,20 кв.м; кладову 1-3, площею 00,90 кв.м; кухню 1-2, площею 10,50 кв.м; житлову кімнату 1-4, площею 20,20 кв.м, в якій замурувати дверний проріз, що з'єднує житлові кімнати 1-4 та 1-5 і влаштувати новий дверний проріз для входу з коридору 1-1 в кімнату 1-4; частину огорожі № 1, довжиною

07,60 м та компенсувати ОСОБА_2 ОСОБА_3 різницю в ідеальній частці у розмірі 3 410,00 грн;

ОСОБА_3 пропонується виділити: частину приміщення ІІ, площею

09,20 кв.м; коридор 2-1, площею 02,30 кв.м; вбиральню 2-3, площею

00,90 кв.м; кухню 2-2, площею 10,50 кв.м; житлову кімнату 2-4, площею

20,10 кв.м; вбиральню «Б», частину огорожі № 2, довжиною 04,93 м.

У спільному користуванні залишити приміщення сходової клітки І, площею 06,10 кв.м; приміщення сходової клітки ІV, площею 11,00 кв.м; приміщення сходової клітки V, площею 11,00 кв.м; частину приміщень підвалу, площею 04,40 кв.м; сходи «а», замощення «І», колодязь «К», частину огорожі № 2, ворота з хвірткою № 4.

ОСОБА_1 пропонується виділити: земельну ділянку S2, площею

99,30 кв.м, розмірами по периметру проти годинникової стрілки від точки А: 19,50 м, 05,00 м, 01,98 м; по стіні житлового будинку 11,55 м, 00,30 м,

05,97 м, 05,30 м;

на земельну ділянку, площею 00,30 кв.м по периметру за годинниковою стрілкою: 01,00 кв.м, 00,30 кв.м, 01,00 кв.м, 00,30 кв.м.

Встановити право сервітуту для ОСОБА_3 для ремонту та обслуговування частини будинку, розташованої в мезоніні.

ОСОБА_2 пропонується виділити: дві земельні ділянки S3, площею 50,80 кв.м, розмірами по периметру за годинниковою стрілкою 01,00 м,

1,41 м, 03,97 м, по стіні житлового будинку 08,77 м, 05,97 м, 07,60 м та S4, площею 48,60 кв.м, розмірами по периметру за годинниковою стрілкою 04,44 м, 10,96 м, 04,46 м, 10,96 м;

на земельну ділянку площею 08,77 кв.м, розмірами по периметру за годинниковою стрілкою 01,00 кв.м, 08,77 кв.м, 01,00 кв.м, 08,77 кв.м встановити право сервітуту для ОСОБА_3 для ремонту та обслуговування частини будинку, розташованої в мезоніні.

ОСОБА_3 пропонується виділити: земельну ділянку S5, площею

99,40 кв.м, розмірами по периметру за годинниковою стрілкою: 12,23 м, 12,00 м, 03,34 м, 04,46 м, 06,96 м, 07,68 м.

Земельну ділянку S1, площею 203,90 кв.м, розмірами по периметру за годинниковою стрілкою від точки Б: 21,52 м, 07,68 м, 04,00 м, 04,44 м,

02,00 м, по стіні житлового будинку 11,55 м, 09,07 м, по лінії розподілу

03,97 м, 01,41 м, 01,00 м, 04,10 м, яка розташована під житловим будинком та земельну ділянку для проїзду та проходу на територію будинковолодіння пропонується залишити у спільній власності співвласників.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до статті 358 ЦК Україниправо спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття передбачає те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК Українипри встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Частиною першою статті 364 ЦК Українипередбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Так, відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК Україниправо спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181

ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».

У частині другій статті 367 ЦК Українивизначено, що у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи зі змісту цієї норми, поділ є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку.

Відповідні роз'яснення щодо порядку проведення поділу, які містяться в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня

1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», із змінами та доповненнями, в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Згідно роз?яснень, викладених в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», із змінами та доповненнями, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту статті 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Стаття 152 ЖК Української РСР встановлює, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на зазначене уваги не звернув, не встановив чи можливий поділ спірного будинку з виділенням відокремленої його частки з самостійним виходом, оскільки при поділі спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності припиняється, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку. Чи можливий такий поділ без втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, що не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Якщо не можливий поділ спірного будинку без втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, чи наявні дозвільні документи, що дають право на виконання робіт, пов?язаних з втручанням в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування.

Пунктом 2 частини першою статті 409 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3задовольнити.

Заочне рішення Залізничного районного суду міста Львова від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 травня

2016 рокускасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ земельної ділянки та житлового будинку в натурі передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані заочне рішення Залізничного районного суду міста Львова від 23 грудня 2015 року та ухвала апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2016 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило