Ухвала

17 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 521/7205/16-ц

провадження № 61-41688ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Журавель В. І. розглянув касаційну скаргуОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 19 січня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 24 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Сведбанк», публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, виключення з реєстру обтяжень відомостей щодо предмету іпотеки та застосування реституції.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що кредитний договір від 24 вересня 2008 року, укладений між нею та ПАТ «Сведбанк», не відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів», декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Зокрема, посилалася на те, що кредит в іноземній валюті був виданий без відкриття поточного рахунку клієнта; банком порушена переддоговірна робота - їй не було надано повної інформації про дійсний розмір відсотків та сукупну вартість кредиту, працівник банку свідомо ввів її в оману, не надавши достатнього часу для ознайомлення зі всіма умовами кредитного договору; умови кредитного договору про встановлення жорстких обов'язків для позичальника та надання права банку в односторонньому порядку змінювати процентну ставку, розірвати договір, є дискримінаційними, оскільки створюють дисбаланс прав та обов'язків на користь банку; базові умови кредитування не відповідають сумі розрахунку щомісячного платежу. У зв'язку з цим вважала недійсним також договір іпотеки від 24 вересня 2008 року, укладений між нею та ПАТ «Сведбанк».

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 19 січня 2017 року у складі судді Михайлюк О. А., залишеним без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 24 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М., у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1, у якій вона, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Крім того, заявник порушує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, посилаючись на те, що отримала копію постанови апеляційного суду лише 19 липня 2018 року, на підтвердження чого приєднує лист апеляційного суду про дату та час отримання копії судового рішення.

Ураховуючи те, що причини пропуску строку на касаційне оскарження є поважними та підтверджені належними доказами, клопотання про його поновлення підлягає задоволенню.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі щодо визнання недійсними договорів кредиту та іпотеки, виключення відомостей з реєстру обтяжень щодо предмету іпотеки та застосування наслідків недійсності правочинів.

Справа № 521/7205/16-ц є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою у силу своїх властивостей, незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції.

Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються і на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Отже, оскаржувані рішення ухвалені у малозначній справі, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 390, 394 ЦПК України,

ухвалив:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 19 січня 2017 року та постанови апеляційного суду Одеської області від 24 квітня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 19 січня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 24 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Сведбанк», публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Журавель