Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 489/1915/16-ц

провадження № 61-24304св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник ОСОБА_4, на рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17 січня 2016 року в складі судді Кокорєва В. В. та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 11 січня 2017 року в складі колегії суддів: Довжук Т. С., Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер двоюрідний брат позивача - ОСОБА_5 Оскільки позивач проживає в іншій країні та не зміг приїхати за сімейними обставинами, а також у зв'язку з тривалим оформленням документів, що підтверджують родинні відносини з померлим, він не зміг у встановлені законодавством строки звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Крім того, родичі померлого не повідомили його про смерть брата.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17 січня 2016 року в задоволенні заяви відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Незнання про смерть спадкодавця, сімейні обставини та проживання в іншій країні, як причини пропуску строку для прийняття спадщини не можуть бути визнані поважними, оскільки самі по собі ці обставини без встановлення інших об'єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчать про поважність пропуску зазначеного строку.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 11 січня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що саме по собі незнання про смерть спадкодавця, сімейні обставини та велика відстань між місцем проживання спадкодавця та спадкоємця без установлення інших об'єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не подав вчасно заяву до нотаріуса у зв'язку із відсутністю інформації про смерть спадкодавця. Відповідно до законодавства Російської Федерації суд може поновити строк на прийняття спадщини, якщо спадкоємець не знав про відкриття спадщини, тому ОСОБА_1 діяв відповідно до цього законодавства, оскільки знав його та не повинен був знати законодавство України. Поважною причиною пропуску вказаного строку є також розгляд справи про встановлення родинних зв'язків зі спадкодавцем. Проживання в іншій країні та тривалий термін збору всіх необхідних документів є поважною причиною для поновлення строку, визначеного частиною першою статті 1270 ЦК України.

У квітні 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 подав до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що позивач пропустив строк на прийняття спадщини без поважних причин. ОСОБА_1 дізнався про смерть спадкодавця більше як за місяць до закінчення строку, визначеного частиною першою статті 1270 ЦК України, та проживаючи в іншій країні, мав можливість надіслати заяву нотаріусу поштою, проте таких дій не вчинив.

15 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_1 є двоюрідним братом ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з частиною четвертою статті 1266 ЦК України двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом померлому ОСОБА_5 належала на праві власності 1/2 частина будинку № АДРЕСА_1.

Як пояснив представник позивача - ОСОБА_7, ОСОБА_1 про смерть двоюрідного брата стало відомо в серпні 2015 року.

Відповідно до копії спадкової справи ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 лише 03 грудня 2015 року, тобто за межами шестимісячного строку.

Позивачем подано до суду копію рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2016 року про встановлення факту родинних відносин з померлим двоюрідним братом, зі змісту якого вбачається, що з позовною заявою до суду він звернувся також у грудні 2015 року.

До суду з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини позивач звернувся у квітні 2016 року. Звернення у такий строк до суду ОСОБА_1 пояснював пізньою відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва.

Згідно з частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Як підставу звернення до суду позивач вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його матір (ОСОБА_8.), яка також проживала в Російській Федерації та була рідною сестрою матері спадкодавця (ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3). Після підготування всіх документів, ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте йому було відмовлено у зв'язку з пропуском строку, визначеного частиною першою статті 1270 ЦК України.

На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що причина пропуску строку для прийняття спадщини не може бути визнана поважною, оскільки саме по собі незнання про смерть спадкодавця, сімейні обставини та велика відстань між місцем проживання спадкодавця та спадкоємця без установлення інших об'єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Безпідставними є посилання скаржника на законодавство Російської Федерації, яке визначає порядок прийняття спадщини, оскільки порядок та умови спадкування в Україні визначені законодавством України, зокрема Книгою шостою «Спадкове право» ЦК України.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про пропуск строку внаслідок розгляду справи про встановлення родинних зв'язків та збору інших документів, оскільки, як встановлено судами, з вказаним позовом (про встановлення факту родинних зв'язків) ОСОБА_1 звернувся у грудні 2015 року, а з позовом про визначення додаткового строку на прийняття спадщини - у квітні 2016 року.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому ці судові рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 11 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська