Справа № 738/143/18
№ провадження 2/738/142/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2018 року Менський районний суд

Чеpнiгiвської областi

в складі:

головуючого судді Сова Т.Г.

секретаря Бреус Н.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у вiдкpитому судовому засiданнi цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом,

В С Т А H О В И В:

В лютому 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом. Позов мотивовано тим, що 23.07.2008 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 93-МК/2008. Згідно вказаного Договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати ОСОБА_3 кредит у розмірі 19000,00 доларів США на термін до 19.07.2013, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядок, встановлених кредитним договором. Проте останній порушував умови кредитного договору, отриманий кредит не повернув, в результаті чого має заборгованість, яка станом на 06.12.2017 становить 82409,34 доларів США. В забезпечення виконання зобовязання за Договором 93-МК/2008 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки. Рішенням Менського районного суду від 10.02.2012 з відповідачів на користь позивача стягнено заборгованість у розмірі 21657,52 доларів США. Дане рішення на даний час не виконано і заборгованість відповідачами не погашена. Посилаючись на те, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості, тому звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів 6070,13 доларів США.

Ухвалою від 06 лютого 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого засідання.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2018 року провадження по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, в частині предявлених позовних вимог до ОСОБА_3 закрито. Крім цього вказаною ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за відсотками за користування кредитом, оскільки вона є поручителем і несе солідарну за кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про розгляд справи тільки з її участю суду не надала.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослiдивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Вiдповiдно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст.ст. 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась.

Як встановлено в судовому засіданні, 23 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 93-МК/2008, відповідно до якого Банк надавав позичальнику строковий кредит в розмірі 19000.00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.07.2013 року (а.с.17-19).

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 10.02.2012 з відповідачів на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнено заборгованість у розмірі 21657,52 долари США заборгованості за кредитним договором та 250 грн. штрафу.

Проте, як визначив Верховний Суд України 23 вересня 2015 року при розгляді справи 6-1206цс15, виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Разом з цим, питання стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом з боржника ОСОБА_3 в даному провадженні не розглядалось, оскільки як встановлено судом і підтверджено Актовим записом про смерть № 26 від 22 березня 2016 року, ОСОБА_3 21 березня 2016 року помер, тому провадження в частині позовних вимог до ОСОБА_3 закрито.

Крім цього, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 23 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 93-МК/2008/Pr1 (а.с.22).

Із свідоцтва про шлюб серії І-ЕЛ № 033885, виданого виконкомом Березнянської селищної ради Менського району Чернігівської області 28 липня 2008 року слідує, що 28 липня 2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу їм присвоєно прізвище ОСОБА_3 (а.с.51).

Відповідно до ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом так і від будь-кого з них окремо.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до п. 11 Договору поруки № 93-МК/2008/Pr1 встановлено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання зобовязання за Кредитним договором.

Пунктом 12 Договору встановлено строк в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу протягом 5 років.

Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Аналіз ст. 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначена позиція збігається з позицією Верховного Суду України виказаною у Постанові від 17.09.2014 року у справі №6-53цс14 та Постанові від 01.11.2017 року у справі № 6-2615 цс 16.

Стаття 263 ЦПК України передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За таких обставин, враховуючи, що представник позивача не звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в межах строку визначеного договором поруки або встановленого чинним законодавством, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 553, ч. 4 ст. 559 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.Г. Сова