справа № 759/4679/13-ц головуючий у суді І інстанції - Чала А.П.
провадження № 22-ц/824/1243/2018 суддя-доповідач у ІІ Інстанції - Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргоюТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зобов'язання виконати умови договору, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2013 року ОСОБА_3звернулася до суду з позовом та просилавизнати за нею право власності на нежилу будівлю літерою «Н», загальною площею 200 кв.м., що розташована по АДРЕСА_3; припинити право власності ОСОБА_4 на вказану нежилу будівлю; визнати за позивачем право власності на нежилі приміщення з АДРЕСА_1; припинити право власності відповідача на вказані нежилі приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що03 березня 2012 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 був укладений договір позики, згідно якого відповідач взяв у борг 200 000 доларів США зі строком повернення боргу не пізніше 01 липня 2012року.Для забезпечення виконання даного зобов'язання і на випадок не повернення боргу до визначеної дати відповідач зобов'язався передати позивачу у власність нежилу будівлю Літ. «Н», загальною площею 200 кв.м. по АДРЕСА_3 і нежилі приміщення з АДРЕСА_1. Однак,у строк до 01 липня 2012року і станом на день подання позову до суду, відповідач борг не повернув, від спілкування уникає і не бажає передати їй у власність об'єкти забезпечення.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 05 квітня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Право власності ОСОБА_4 на нежилі приміщення з АДРЕСА_1 припинено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на нежилі приміщення з АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», яка не брала участі у справі та вважає, що зазначеним рішенням вирішено питання про її права, подала апеляційну скаргу, в якій проситьскасувати рішення суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»зазначає, що 10 жовтня 2017 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»було укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором, укладеним між банком та ОСОБА_4 На підставі договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» було укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки. Предметом договору іпотеки є квартира АДРЕСА_1, яка в подальшому з дозволу банку по рішенню міської ради була перереєстрована на нежитлове приміщення № 1 за вказаною адресою. 12 жовтня 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» направляв ОСОБА_4 лист, в якому повідомлялося про заміну кредитора, а також вимогу про дострокове погашення заборгованості. Однак, жодні дії щодо погашення боргу відповідач не вчинив, що дає підстави апелянту заявляти вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки. Квартира,яка є предметом іпотеки, з дозволу банку була переведена у нежитлове приміщення. 04 квітня 2013 року була проведена державна реєстрація права власності на нежитлове приміщення за відповідачем, однак останній не повідомив про цю обставину ПАТ «Банк Форум». На момент укладення договору позики за відповідачем не було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1, а, отже, ОСОБА_4 не мав права передавати його в забезпечення. Договір позики є нікчемною угодою, яка реально не укладалася, а є виключно підставою для уникнення відповідача від відповідальності за невиконання грошових зобов'язань шляхом виведення майна з обтяження іпотекою. На момент розгляду справи договір іпотеки не був припинений або визнаний недійсним. ПАТ «Банк Форум» не був залучений до участі у справі. Відповідач навмисно не повідомив про наявність обтяження нерухомого майна, що є суттєвою обставиною у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує на те, що апеляційний суд необґрунтовано поновивТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» строк на апеляційне оскарження судового рішення після спливу п'яти років з дня набрання ним законної сили, яке не лише остаточно виконано, а й реалізовано шляхом розпорядження позивачем майном, право власності на яке набуто на законних підставах. Суд не обґрунтував яким чином і на підставі яких доказів апелянту було поновлено строк на апеляційне оскарження. Довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30 листопада 2017 року не відповідає дійсності. ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» реалізувала право власності на звернуте стягненням майно шляхом його відчуження іншій фізичній особі у грудні 2017 року і станом на день подання апеляційної скарги жодного відношення до учасників справи не має.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 зазначає, що 24 листопада 2017 року у порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» було звернуто стягнення на предмет іпотеки та визнано за апелянтом право власності на предмет іпотеки. Згодом ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» здійснив відчуження майна ОСОБА_5 шляхом укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Попередній кредитор ПАТ «Банк Форум» був обізнаний про наявність оскаржуваного рішення з 08 квітня 2013 року. Апелянт самостійно підтвердив, що отримав право вимоги та відповідні процесуальні права лише у тому обсязі та стані, які ПАТ «Банк Форум» мав на момент їх відступлення, тобто вже з порушеними процесуальними та преклюзивними строками щодо скасування зазначеного рішення. Апелянт не обґрунтував, що оскаржуваним рішенням було вирішено питання про його права та обов'язки на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції. Оскільки права апелянта порушені не були, відповідач просив суд закрити апеляційне провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргузадовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 03 березня 2012 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено договір позики, згідно якого останній взяв у ОСОБА_3 в борг 200 000 доларів США зі строком повернення боргу не пізніше 01 липня 2012 року. У випадку неповернення 200 000 доларів США до 01 липня 2012 року право власності на об'єкти нерухомості, які належать ОСОБА_4 на праві власності, а саме на нежилу будівлю Літ. «Н», загальною площею 200 кв. м. по АДРЕСА_3, а також на нежилі приміщення з АДРЕСА_1 переходить до ОСОБА_3 (а.с.5).

ОСОБА_4 є власником нежилих приміщень з АДРЕСА_1, яке зареєстровано в КП «Київське міське БТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» (а.с.6-7, 8-10).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції керувався вимогами статей 6, 15, 16, 328, 346, 627, 629, 1046 ЦК України.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» зазначає, що вона придбала у ПАТ «Банк Форум» права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, які укладені між банком та ОСОБА_4 Предметом договору іпотеки є квартира АДРЕСА_1, яка в подальшому була перереєстрована на нежитлове приміщення № 1, на яке суд визнав право власності за позивачем. ОСОБА_4 не вчиняє дії щодо погашення заборгованості за кредитним договором, що дає підстави апелянту заявляти вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З матеріалів справи вбачається, що 04 червня 2008 року між ПАТ «Банк «Форум» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 0244/08/01-Nv, згідно якого банк надав позичальнику кредит у сумі 145 000 доларів США на придбання двокімнатної квартири загальною площею 44,60 кв. м., що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.27).

04 червня 2008 року між ПАТ «Банк «Форум» та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно, що стане власністю іпотекодавця після державної реєстрації договору купівлі-продажу, а саме: квартири АДРЕСА_1 (а.с.31).

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради № 312 від 09 березня 2011 року переведено, як виняток, житлові приміщення квартири АДРЕСА_1, в нежилі, за умови виконання пункту 2 цього розпорядження (а.с.53).

10 жовтня 2017 року між ПАТ «Банк «Форум» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором № 0244/08/01-Nvвід 04 червня 2008 року та додатковим договором та угодою до нього, боржником за яким виступає ОСОБА_4, а загальний розмір вимоги становить 160 470,89 доларів США.

10 жовтня 2017 року між ПАТ «Банк «Форум» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором, укладеним між банком та ОСОБА_4 (а.с.34).

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Однак, чинним законодавством не передбачено визнання права власності за позивачем у заявлений ним спосіб, оскільки між сторонами виникли відносини, які регулюються ст. 1046 ЦК України. Договори застави чи іпотеки, якими сторони забезпечили б виконання зобов'язання за договором позики, між сторонами не укладалися.

Так,відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, апозичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Враховуючи зазначене, позивачем обраний спосіб захисту, який законом не передбачений, а відтак, жодних підстав до задоволення позову у суду першої інстанції не було.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції не звернув увагу на зазначене та визнав за позивачем право власності на нерухоме майно у спосіб, який непередбачений законом.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вказував на те, що 24 листопада 2017 року у порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» було звернуто стягнення на предмет іпотеки та визнано за апелянтом право власності на предмет іпотеки. Згодом ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» здійснило відчуження майна ОСОБА_5 шляхом укладення договору купівлі-продажу. Апелянт не обґрунтував, що оскаржуваним рішенням було вирішено питання про його права та обов'язки на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції.У зв'язку з цим відповідач просив закрити апеляційне провадження.

Однак, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення впливає на права та інтереси ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», а тому підстав для закриття апеляційного провадження немає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, щонежилі приміщення з АДРЕСА_1,на які суд визнав право власності за ОСОБА_3, на момент ухвалення оскаржуваного рішення перебували в іпотеці банку.Так, згідноіпотечного договору, укладеного між АКБ «Форум» та ОСОБА_4, предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 органу Київської міської ради від 09 березня 2011 року було змінено статус квартири та переведено її у нежиле приміщення.

ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» придбала право вимоги за вказаним іпотечним договором у АКБ «Форум» та звернула стягнення на предмет іпотеки, зареєструвавши за собою право власності. Після цього апелянт відчужив вищезазначені нежилі приміщення ОСОБА_5 Оскільки ОСОБА_3 набула право власності на нежилі приміщенняна підставі оскаржуваного рішення значно раніше, ніж ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та ОСОБА_5 це дає їй право пред'явити вимоги про витребування нерухомого майна від кінцевого власника, який, у разі задоволення таких вимог, відповідно набуде вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

За таких обставин, наявність у позивача права власності на нерухоме майно, яке набуте без достатніх законом підстав в будь-якому разі ставить під сумнів право власності законного власника цього майна, а також право попередніх власників майна, які його відчужили на законних підставах.

Отже, вимоги ОСОБА_4 про закриття апеляційного провадження є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

ОСОБА_4 також вказує на те, що попередній кредитор ПАТ «Банк Форум» був обізнаний про наявність оскаржуваного рішення з 08 квітня 2013 року. Однак, матеріали справи не містять жодних доказів, які підтверджують вказану обставину. Крім того, ПАТ «Банк Форум» не був залучений до участі у справі і у суду відсутні підстави вважати його обізнаним з оскаржуваним рішенням.

Доводи позивача, які містяться у відзиві на апеляційну скаргу, не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом, оскільки суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Доводи, які містяться у відзиві, стосуються стадії відкриття апеляційного провадження у справі.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, а саме ст. 392 ЦК України, визнавши за позивачем право власності на майно, яке їй не належить та яке не було нею набуто у встановлений законом спосіб.

Клопотання ОСОБА_3 про накладення на ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» штрафу на підставі ч. 2 ст. 44, п. 2 ч. 1 ст. 148 ЦПК України не підлягає задоволенню, оскільки апеляційний суд не вбачає у діях апелянта свідомого умисного зловживання процесуальними правами. В силу ч. 2 ст. 44 ЦПК України застосування заходів процесуального примусу є правом, а не обов'язком суду.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись статтями 182, 328, 331, 392, 1046 ЦК України, статтями 17, 44, 141, 352, 367, 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» задовольнити.

РішенняСвятошинського районного суду міста Києва від 05 квітня 2013 рокускасувати та прийняти постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зобов'язання виконати умови договору відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, проживаючої АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», місце знаходження - вул. Автотранспортна, 2, оф. 205, м. Дніпро, , судовий збір у розмірі 5 161 (п'ять тисяч сто шістдесят одна) гривня, 50 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено12 грудня 2018 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.