Справа 206/2700/18
Провадження 2/206/922/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 серпня 2018 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

при секретареві Соловйовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

за участю:

представника позивача ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

17 травня 2018 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що вона є власником квартир № 7 в будинку № 2, розташованого за адресою: місто Дніпро, вулиця Кондукторська. 10 березня 1995 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, який був розірваний за рішенням суду. У 1995 році відповідач заселився до вищезазначеної квартири, а після розірвання шлюбу виїхав з вищезазначеної квартири та по теперішній час там не проживає. На теперішній час відповідач жодної спроби вселитися за адресою місця реєстрації не здійснював, його речі в квартирі відсутні, участі у матеріальних витратах по утриманню майна та сплаті комунальних послуг він не приймає. Відповідач не є членом родини та протягом останніх 15 років не проживає у вищезазначеній квартирі, але добровільно не вчиняє дії щодо зняття з реєстраційного обліку за цією адресою, чим спричиняє їй перешкоди у вільному користуванні, володінні та розпорядженні власним нерухомим майном.

Вказані обставини стали причиною звернення позивача до суду з вказаним позовом, в якому вона просить суд визнати відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 2-5).

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовну заяву, просив її задовольнити у заявлений ним спосіб, а в подальшому подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, зазначивши, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надав, а тому суд, згідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення).

Представник третьої особи - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив, що 10 березня 1995 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб, який у подальшому був розірваний за рішенням суду Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 25 грудня 2010 року (а.с.14).

Позивачу, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.08.2015 року, виданого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 належить на праві власності в цілому квартира АДРЕСА_2 (а.с.6,7).

У 1995 році відповідач заселився до вищезазначеної квартири, а після фактичного припинення шлюбних стосунків у 2003 році виїхав з вищезазначеної квартири та по теперішній час там не проживає, жодної спроби вселитися за адресою місця реєстрації не здійснював, його речі в квартирі відсутні, участі у матеріальних витратах по утриманню майна та сплаті комунальних послуг він не приймає.

Вказані обстави підтверджуються актами від 12 грудня 2014 року та 26 квітня 2018 року за підписами мешканців цього будинку та власника квартири (а.с.10-11).

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2010 року про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, яке набрало чинності 11.01.2011 року, встановлено, що сторони більше семи років проживали окремо (а.с.14).

З довідки Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської ради від 01.03.2018 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3, зареєстровані: ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.8).

14 серпня 2016 року позивач уклала договір безоплатного користування майном з ОСОБА_6, з якого вбачається, що позивач передала ОСОБА_6 квартиру в безоплатне тимчасове користування за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.12).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що в спірній квартирі він проживає з серпня 2016 року один та відповідача він ніколи там не бачив.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №4 57/97-ВР, а також ст. Протоколу № 1 до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З огляду на те, що відповідач дійсно не мешкає у вказаній квартирі без поважних причин з 2003 року, тому згідно наведених вище норм права та наявності всіх у сукупності умов, передбачених ст.. 405 ЦК України, він втратив право користування цим житлом, що є підставою для задоволення позову у заявлений позивачем спосіб.

Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2), таким, що втратив право користування квартирою № 7 в будинку № 2 по вул. Кондукторська у м. Дніпро.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Повний текст судового рішення складено 29 серпня 2018 року.

Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Головуючий суддя Р.О. Кушнірчук