Справа № 211/4846/17
Провадження № 2/211/440/18
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
06 червня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Ніколенко Д.М.,
за участю секретаря судового засідання - Гулько А.С.,
представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи: Довгинцівський відділ державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-
Ухвалою суду від 26 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 на заявлених вимогах наполягала з підстав, викладених в позові, просила задовольнити вимоги в повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с. 96-101), в обґрунтування якого зазначено, що внаслідок укладення договір відступлення прав вимоги, ПАТ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги як за кредитним договором №0308/0108/98-009, так і за іпотечним договором № 038/18/98-009-Z-2. Як вбачається з матеріалів, які надійшли від нотаріуса, на адресу позивача надсилалося повідомлення про порушення основного зобовязання. Крім того, на адресу боржника та майнових поручителів кредитором було направлено відповідну вимогу про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання зобовязань зі строком погашення зазначеної заборгованості протягом 30 днів з дати направлення вимоги. Проте на момент вчинення виконавчого напису зазначену вимогу не виконано, а заборгованість не погашено. Крім того, при вчиненні виконавчого напису у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми неустойки та процентів, зазначених у виконавчому написі, не є безспірними: нотаріусу були надані іпотечний договір, табличний розрахунок заборгованості із зазначенням графіку платежів і фактичних проплат позичальника, виписка по особовим рахункам позичальника, які є первинними документами бухгалтерського обліку, довідка-розрахунок заборгованості, кредитний договір з графіком платежів, листи-вимоги позичальнику та поручителям про дострокове погашення, реєстр поштових відправлень, паспортні дані позичальника та іпотекодавця. Тобто стягувачем належним чином виконані вимоги законодавства щодо переліку документів, які в силу вказаних положень законодавства встановлюють безспірність заборгованості та на підставі яких вчиняється виконавчий напис. Крім того, при вчиненні виконавчого напису нотаріус про звернення стягнення на предмет іпотеки не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку. Крім того відповідно до ст.50 закону України «Про нотаріат» в новій редакції, особа, яка не згодна з нотаріальною дією, має право оскаржити цю дію, а не визнавати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню
Представник третьої особи Довгинцівського відділу ДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області та третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 в судове засідання не зявились, про дату слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, письмових пояснень не надійшло.
Вислухавши доводи представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з такого.
Судом встановлено, що 28 січня 2008 р. між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір №0307/0108/88-009-Z-1 (а.с.10-12 копія договору), відповідно до якого ОСОБА_3 на забезпечення виконання основного зобовязання, що випливає з виконання ОСОБА_6 кредитного договору №0307/0108/88-009 від 28 січня 2008 р., передала в іпотеку банку належне їй на праві власності майно: житловий будинок з господарчими побудовами, а саме: житловий цегляний будинок «А-1» житловою площею 33,7 кв.м., загальною площею 58,6 кв.м., вбиральня В, літня кухня Г, сарай Д, гараж Е, погріб Ж, паркан 1-3, замощення І, водо колонка ІІ, що знаходяться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. 40-річчя Жовтня, будинок під номером 75.
27 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на житловий будинок під номером 75 загальною площею 58,6 кв.м., житловою площею 33,7 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця 40-річчя Жовтня, власником якого є ОСОБА_3. За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, запропоновано задовольнити вимоги стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником ОСОБА_6 умов кредитного договору №0307/0108/88-009 від 28 січня 2008 р. за період з 01 серпня 2013 року по 21 квітня 2016 року, а саме: заборгованість за кредитом 1411753,79 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 1316051,72 грн., загальна сума заборгованості становить 2727805,51 грн. зазначено, що на вищевказаний предмет іпотеки не поширюється заборона стягнення (відчуження без згоди власника), встановлена Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 12 серпня 2015 року, оскільки згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно у ОСОБА_3, окрім майна, що перебуває в іпотеці, у власності знаходиться інше нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 (а.с. 13 копія виконавчого напису).
Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст. 33 Закону України «Про іпотеку», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок), а також Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 31 грудня 2008 року № 2368/5 (чинними на момент вчинення спірних виконавчих написів).
Так, згідно частин 1,3 статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Згідно з пунктів 1.1-1.2 глави 16 Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, пунктом 1 Переліку встановлено, що для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.
Отже із зазначеного вбачається, що для встановлення прострочення виконання зобов'язання позивача нотаріусу не подавалися первинні бухгалтерські документи на підтвердження факту надання кредитних коштів, як підставу виникнення зобов'язань по поверненню кредиту, документів щодо здійснення часткового погашення кредиту (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо).
Стосовно необхідності надання вказаних первинних бухгалтерських документів у відповідності до п. 1 Переліку також зазначено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.09.2016 року у справі №645/8155/15-ц, постановленої у подібних правовідносинах.
Згідно частини другої 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. При цьому ст. 1 вказаного Закону визначено, що господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Крім того, пунктом 2.1 глави 16 Порядку встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.
Отже, в основі вчинення вказаної нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості.
Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.
При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів .
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Вказана правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 05 липня 2017 року справа № 754/9711/14-ц.
З наданих нотаріусом матеріалів виконавчого напису вбачається, що виконавчий напис вчинено щодо розміру заборгованості за період з 01 серпня 2013 року по 21 квітня 2016 року: заборгованість за кредитом 1411753,79 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 1316051,72 грн. (а.с.49).
Разом з тим, як вбачається з наданого нотаріусу стягувачем розрахунку (а.с.67), вказана сума заборгованості за кредитним договором № 0307/0108/88-009 від 28 січня 2008 р. зазначена за період з 28.01.2008 р. по 24.01.2016 р., в той час як рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2011 року, з ОСОБА_6 стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 27.09.2011 р. (а.с. 114-115 - копія рішення суду).
Таким чином викладені обставини свідчать про наявність спору щодо заборгованості та про стягнення заборгованості не за період, що зазначений у виконавчому написі.
Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
При цьому посилання представника відповідача на безспірність суми, що заявлена до стягнення, спростовуються матеріалами справи.
Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 640,00 грн., сплачений нею при подачі позову (а.с.1), та 320,00 грн., сплачений нею за заявою про забезпечення позову (а.с.19а), тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача.
Крім того, згідно частин 7, 8 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом девяноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.
Враховуючи викладене, суд вважає необхідним продовжити дію заходів забезпечення позову згідно ухвали суду від 30 жовтня 2017 року протягом девяноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.
Керуючись ст.ст. 215, 216, 220, 628, 638, 799, 806 ЦК України, ст. ст. 10, 12,13, 141, 263, 265, 280-284, 288 ЦПК України, суд,-
позов ОСОБА_3 задовольнити.
Продовжити дію заходів забезпечення позову згідно ухвали суду від 30.10.2017 р. протягом девяноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня його складення.
Повний текст судового рішення складено 08.06.2018р.
Суддя Д.М.Ніколенко