Постанова

Іменем України

21 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 2609/29573/12-ц

провадження № 61-16442св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - дочірнє підприємство «Екос» по експлуатації та ремонту житлового фонду та об'єктів соціально-побутового призначення публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд»,

відповідач - ОСОБА_1,

третя особа - приватне підприємство «Ансамбль народної пісні «Джерело»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року у складі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2012 року дочірнє підприємство «Екос» по експлуатації та ремонту житлового фонду та об'єктів соціально-побутового призначення публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» (далі - ДП «Екос») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про виселення з кімнати АДРЕСА_1, посилаючись на те, що жиле приміщення він займає без правової підстави.

04 лютого 2011 року між ДП «Екос» та приватним підприємством «Ансамбль народної пісні «Джерело» (далі - ПП «Ансамбль народної пісні «Джерело») укладений договір оренди житлового приміщення АДРЕСА_1 для тимчасового працівника ОСОБА_1 Договір укладено на строк до 31 грудня 2011 року. Вказаний будинок має статус гуртожитку для одиноких та перебуває у повному господарському відданні ДП «Екос». Строк договору оренди не продовжувався, ДП «Екос» пропонувало відповідачу переселитися в інший гуртожиток або звільнити займане приміщення, проте відповідач такі пропозиції проігнорував.

Посилаючись на те, що відповідач в трудових відносинах з позивачем ніколи не перебував, термін дії договору оренди скінчився та не продовжувався, позивач просив задовольнити позов.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м.Кива від 12 березня 2013 року позов було задоволено, виселено ОСОБА_5 з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 20 листопада 2013 року заочне рішення Солом'янського районного суду м.Кива від 12 березня 2013 року скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено, виселено ОСОБА_5 з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

У листопаді 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду м. Києва від 20 листопада 2013 року, посилаючись на те, що у жовтні 2016 року йому стало відомо про те, що рішення Київської міської ради № 142 та 147 від 15 травня 1995 року про передачубудинку АДРЕСА_1 у відання ПАТ ХК «Київміськбуд» не затверджувалися та відповідальними особами не погоджувалися, що свідчить про їх недійсність.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що протягом розгляду справи по суті як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 заперечував проти того, що ДП «Екос» має право розпоряджатися вселенням та виселенням мешканців з гуртожитків, і зазначав, що гуртожитки ніколи не передавались у власність АТХК «Київміськбуд». В апеляційній скарзі на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 березня 2013 року ОСОБА_1 вказував, що позивач не є належним, оскільки постановою Київського апеляційного господарського суду від 22 лютого 2011 року встановлено, що гуртожитки АТХК «Київміськбуд», у тому числі і гуртожиток по вул. Освіти, 16-а у м. Києві, належать до власності територіальної громади м. Києва. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 20 листопада 2013 року встановлено, що рішенням Київської міської ради народних депутатів №142 від 15 травня 1995 року будинок АДРЕСА_1 переданий у повне господарське відання АТ ХК «Київсміськбуд», статус будинку визначений як гуртожиток для одиноких, будинок перебуває у віданні ДП «Екос» АТ ХК «Київміськбуд», а тому доводи відповідача щодо відсутності у позивача права вимоги є безпідставними.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу апеляційного суду, судові рішення та закрити провадження у справі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення Київської міської ради народних депутатів №142 від 15 травня 1995 року є проектом, а не рішенням органу місцевого самоврядування, на пленарному засіданні ради вказане рішення не приймалося. При розгляді справи він не посилався на нечинність рішення Київської міської ради народних депутатів №142 від 15 травня 1995 року, такі обставини не були об'єктом дослідження судів та є ново виявленими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За положеннями статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із частиною третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом статті 361 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення ухвали судом апеляційної інстанції) рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Однією з підстав для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, які не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частини другої статті 361 ЦПК України в редакції, чинній на час постановлення ухвали судом апеляційної інстанції).

Згідно роз'яснень, викладених у пунктах 4, 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.Обставини, які могли бути встановлені при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи, не є нововиявленими обставинами.

Відповідно до положень частини 11 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (у редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом по суті) акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування доводяться до відома населення. На вимогу громадян їм може бути видана копія відповідних актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» (у редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом по суті) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно частини першої статті 137 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення ухвали судом апеляційної інстанції), у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 із запитом до Київської міської державної адміністрації про надання інформації щодо затвердження рішення Київської міської ради народних депутатів №142 від 15 травня 1995 року протягом часу розгляду справи про його виселення не звертався, заяви до суду про забезпечення доказів не подавав (тобто, ОСОБА_1 могла бути відома інформація щодо порушення порядку затвердження рішення Київської міської ради народних депутатів №142 від 15 травня 1995 року), його посилання на отримання вказаної інформації у жовтні 2016 року не становлять підставу для перегляду рішення апеляційного суду м. Києва від 20 листопада 2013 рокуу зв'язку з нововиявленими обставинами.

Таким чином, підстави скасування постановленої із додержанням вимог процесуального закону ухвали апеляційного суду відсутні. Доводи касаційної скарги є необґрунтованими.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

С.П. Штелик