Справа № 466/8913/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/783/106/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року м.Львів

Апеляційний суд Львівської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2 та представників ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду від 28 листопада 2017 року (у складі судді Кавацюк В.І.)

у справі за позовом ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3, до ОСОБА_5 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів.

Рішенням Шевченківського районного суду від 28 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3, до ОСОБА_5 про стягнення аліментів відмовлено у звязку з його безпідставністю.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_2 ОСОБА_3, подавши апеляційну скаргу. Вважає що рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Зазначає, що ОСОБА_2 є інвалідом 1 групи по зору, потребує постійного стороннього догляду, проживає один, отримує пенсію в розмірі 1466, 61 грн, що не дає йому можливості нормально харчуватися, сплачувати комунальні послуги платежі та доглядати за власним здоров`ям.Зазначає, що відповідач по справі, його донька, добровільно допомоги не надає, не провідує, не доглядає його. Посилається на ст.. 202 СК України, згідно до якої повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Вказує, що ОСОБА_2 не був позбавлений батьківських прав, до адмін.. відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків не притягувався. Вважає, що висновок суду про те, що позивач ухилявся від виконання батьківських обов`язків не підтверджується доказами, оскільки як було встановлено в 1974 році ОСОБА_6 ( мати відповідачки) зверталась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Просить рішення Шевченківського районного суду від 28 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Вислухавши суддю-доповідача суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_5 (до вступу в шлюб ОСОБА_2) Г.Б., ІНФОРМАЦІЯ_1. Матірю відповідачки є ОСОБА_6 (в даний час ОСОБА_7Ф). ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є інвалідом 1 групи по зору внаслідок загального захворювання Починаючи з 08 грудня 2014 року інвалідність встановлена безтерміново.

ОСОБА_2 перебуває на обліку в Дрогобицькому обєднаному управлінні Пенсійного фонду у Львівській області та отримує пенсію, розмір якої становить 1 466 грн 61 коп.

Судом також встановлено, що позивач проживає в житловому будинку № 60 по вул. Йорданській в с. Ріпчиці Дрогобицького району Львівської області, в якому на праві власності йому належить частка у розмірі 27/100.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 з другої половини 1970-х років по 2001 рік перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 та від подружнього життя в них народився син ОСОБА_9. В цьому шлюбі ОСОБА_2 також удочерив доньку дружини від першого шлюбу ОСОБА_10.

Згідно з довідкою про обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_2 хворіє, проживає один. Значну частину коштів витрачає на придбання медикаментів та потребує матеріальної допомоги.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач посилалася на те, що він є інвалідом І групи по зору, потребує постійного догляду, а розмір пенсії, яку він отримує не дає йому можливості нормально жити харчуватись, сплачувати комунальні платежі, доглядати за власним здоровям.

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд виходив з того, що ОСОБА_2 ухилявся від виконання батьківських обовязків по відношенню до своєї доньки (відповідачки по справі) та фактично залишив її в малолітньому віці.

При цьому районний суд обґрунтував такий висновок рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 серпня 1974 року у справі № 2-286/74 про задоволення позову ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів, та відсутністю будь-яких доказів того, що такі аліменти стягувались з позивача ОСОБА_2 та вони були використані на утримання його доньки. Також місцевий суд виходив з того, що позивач з позовом до дітей від другого шлюбу, які в даний час проживають в Чехії про стягнення аліментів не звертав, хоч утримував і виховував їх з дитинства.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від можливості надавати (не надавати) таку допомоги повнолітніми дочкою чи сином, у зв'язку із їхнім матеріальним становищем.

При цьому умовою вірного застосування положень ст. 202 СК України є врахування судом факту досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку, а також дослідження обставин, визначених ст. 204 цього Кодексу.

Непрацездатною, в розумінні ч. 3 ст. 75 СК України вважається особа, яка досягла пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їй утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги, адже держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб: пенсією за віком, пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою, тощо.

При цьому, на думку колегії суддів потреба в отриманні матеріальної допомоги може доводитися, як у спосіб порівняння розміру доходів батьків із їх відповідністю розміру прожитковому мінімуму, встановленого законом (ч. 4 ст. 75 СК України), так і в інший спосіб, зокрема, з підстав передбачених ст. 203 СК України, відповідно до приписів якої дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Також обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина не виникає, якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені (ч. 2 ст. 202 СК України).

А згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків.

Як роз'яснено в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК України).

Обов'язок батьків утримувати дитину встановлено у ст. 180 СК України, способи виконання якого визначено ст.ст. 180, 185 СК України.

Ухилення від виконання батьківських обов'язків обов'язково означає умисне діяння (дію або бездіяльність), у результаті якого обов'язки по утриманню та/або вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі або не виконуються взагалі.

Зазначені вище обставини мають підтверджуватися належними та допустимими доказами і бути всебічно оцінені судом під час розгляду справи.

Такими доказами, зокрема можуть бути судове рішення у кримінальному провадженні за статтею 164 КК України або документи, які стали підставою для призначення дитині тимчасової державної допомоги, відповідно до положень Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року № 189. На явність факту ухилення також може бути підтверджена рішенням суду про стягнення заборгованості за аліментами або довідкою органу ДВС про наявність такої заборгованості.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Суд першої інстанції постановляючи оскаржуване рішення, не вказав у ньому якими доказами підтверджена та обставина, що позивач ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків щодо своєї дочки, а тому висновок суду про можливість застосування у даній справі положень ст. 204 СК України є невірним, а відтак висновки про неможливість у зв'язку із цим застосувати в даному випадку положення ст. 202 СК України є помилковим.

При цьому посилання суду в рішенні на обставини, які випливають із рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 серпня 1974 року у справі № 2-286/74 про стягнення аліментів з позивача, при відсутності самого тексту рішення, а також доказів щодо його виконання (невиконання) є припущенням, а відтак є недопустимим, оскільки суперечить положенням ч. 4 ст. 60 ЦПК України (в редакції чинній на час постановлення рішення).

Встановивши, що позивач є непрацездатним (як за віком, так і внаслідок інвалідності), потребує матеріальної допомоги, а відповідачка є повнолітньою, а також те, відсутні підстави для звільнення останньої від обов'язку утримувати батька (позивача по справі), останній не позбавлений батьківських права щодо відповідачки, колегія суддів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

При цьому, апеляційний суд також виходить з того, що хоча розмір пенсії (1 466 грн 61 коп.) позивача, станом на день звернення до суду із вказаним позовом і був більшим від розміру прожиткового мінімуму (1 130 грн), проте з урахуванням інших доказів зібраних по справі, наведене не може свідчити про відсутність необхідності в отриманні позивачем матеріальної допомоги.

Згідно з ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Як роз'яснено в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" саме при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Таким чином, наявність можливості отримання матеріальної допомоги від інших дітей, дружини (чоловіка) та їх батьків враховується лише при визначенні розміру стягнень і не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, як помилково вважав районний суд, зазначаючи про це в оскаржуваному рішення, як на одну із підстав для відмови в задоволенні позову.

Положення ст. 205 СК України визначають спосіб виконання обов'язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків, а саме шляхом сплати аліментів.

При цьому СК України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження (ч. 3 ст. 205 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилається позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов'язаний сплачувати щомісячно, з метою утримання, в даному випадку, батька.

У разі визначення аліментів у частці від заробітку (доходу) одного з батьків (ч. 1 ст. 205 СК України), чіткої фіксації "аліментної частки" від заробітку платника аліментів законодавством не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний та сімейний стан сторін. А відповідно до ч. 2 цієї статті суд також бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, іншого з подружжя, батьків.

Визначаючи розмір аліментів, колегія суддів, врахувавши, що позивач є одинокою людиною, яка не перебуває у зареєстрованому шлюбі, інших доходів окрім пенсії, розмір якої є невеликим, не отримує, у нього не втрачена можливість звернення з вимогою про стягнення аліментів також до дітей від другого шлюбу, а відповідач заміжня, має двох дітей, проте розмір її доходів є незначним, з метою досягнення мети виконання аліментного обов'язку, достатності та необхідності його для позивача, приходить до переконливого висновку, що такий розмір належить визначити в розмірі 1/12 частки доходів відповідача.

При цьому положення СК України щодо неможливості невідповідності цього розміру 50 відсоткам прожиткового мінімуму, на дані правовідносини, в силу відсутності прямої вказівки про це в ОСОБА_8 17 цього Кодексу, не поширюються.

Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності; колегія суддів приходить до висновку про підставність позову.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції та однією із підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відтак, рішення Шевченківського районного суду від 28 листопада 2017 року слід скасувати та постановити нове судове рішення. пред'явлений позов слід задоволити частково.

Стягувати з ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3, (РНОКПП НОМЕР_1, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_4) на користь батька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5, (РНОКПП НОМЕР_2, проживає: Львівська обл.. Дрогобицький р-н., с.Ріпчиці, вул.Йорданська, 60) аліменти в розмірі 1/12 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 18 жовтня 2016р.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 704 гривень в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду від 28 листопада 2017 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Стягувати з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, (РНОКПП НОМЕР_1, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_4) на користь батька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5, (РНОКПП НОМЕР_2, проживає: Львівська обл.. Дрогобицький р-н., с.Ріпчиці, вул.Йорданська, 60) аліменти в розмірі 1/12 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 18 жовтня 2016р.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_5 судовий збір в сумі 704 гривень в дохід держави.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 5 червня 2018 року.

Головуючий

Судді