Провадження № 2/522/7939/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого-судді Шенцевої О.П.,

при секретарі судового засідання Соболевій О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Перша одеська державна нотаріальна контора про скасування арешту з нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся 03 вересня 2018 року до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що згідно Інформаційної довідки від 26.01.2017 року ОСОБА_4 є власником квартири № 11 за адресою: м. Одеса, вул. Садіковська, 40.

У довідці Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 13 квітня 2015 року № 454716.93.15 зазначено, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_5 25 грудня 1996 року в кн. 43 доп. с. 143 № 1591 на підставі договору міни, посвідченого Першою одеською державною нотаріальною конторою 18 грудня 1996 року № 8-3654.

30 квітня 2010 року ОСОБА_6 померла, про що свідчить Свідоцтво про смерть від 01.05.2010 року.

Після смерті вказаної особи ОСОБА_1 (син померлої) звернувся до Першої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 Нотаріусом було заведено спадкову справу за № 241/2010.

У той же час, Позивач свідоцтво про право на спадщину за законом так і не отримав, оскільки на квартиру АДРЕСА_2 одеською державною нотаріальною конторою 04 червня 2004 року (зареєстровано за № 1877/04) було накладено арешт на підставі Ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 20.05.2004 року у справі за позовом ОСОБА_2 (ОСОБА_7) до ОСОБА_3 (ОСОБА_8А.) про виселення, зобовязання усунути перешкоди у користуванні.

Враховуючи наявність обтяження, Позивач не в змозі оформити право власності на спадкове майно, хоча фактично володіє та користується ним, чим відповідно порушуються його права.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 27 вересня 2018 року, надано строк сторонам по справі для підготовки заяв по суті справи.

Відповідач ОСОБА_9 засобами курєрського звязку направила до суду Заяву про визнання позовних вимог, в якій вказала про те що нею визнаються позовні вимоги в повному обсязі. Розгляд справи просила провести за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 засобами курєрського звязку направив до суду Заяву про визнання позовних вимог, в якій вказав про те що ним визнаються позовні вимоги в повному обсязі. Розгляд справи просив провести за його відсутності.

Представник позивача у судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідачі до суду не зявилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Перша одеська державна нотаріальна контора до суду не зявилася. До суду надано заяву про розгляд справи за відсутності третьої особи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволеною з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно Інформаційної довідки від 26.01.2017 року ОСОБА_4 є власником квартири № 11 за адресою: м. Одеса, вул. Садіковська, 40.

У довідці Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 13 квітня 2015 року № 454716.93.15 зазначено, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_5 25 грудня 1996 року в кн. 43 доп. с. 143 № 1591 на підставі договору міни, посвідченого Першою одеською державною нотаріальною конторою 18 грудня 1996 року № 8-3654.

30 квітня 2010 року ОСОБА_6 померла, про що свідчить Свідоцтво про смерть від 01.05.2010 року.

Після смерті вказаної особи ОСОБА_1 (син померлої) звернувся до Першої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 Нотаріусом було заведено спадкову справу за № 241/2010.

У той же час, Позивач свідоцтво про право на спадщину за законом так і не отримав, оскільки на квартиру АДРЕСА_2 одеською державною нотаріальною конторою 04 червня 2004 року (зареєстровано за № 1877/04) було накладено арешт на підставі Ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 20.05.2004 року у справі за позовом ОСОБА_2 (ОСОБА_7) до ОСОБА_3 (ОСОБА_8А.) про виселення, зобовязання усунути перешкоди у користуванні.

Враховуючи наявність обтяження, Позивач не в змозі оформити право власності на спадкове майно, хоча фактично володіє та користується ним, чим відповідно порушуються його права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У розвиток положень Конституції України, ст.ст. 316-317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) гарантує здійснення права власності, яким є право особи на річ (майно), відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Виходячи з вищевказаного, не дивлячись на те, що ОСОБА_1 не був стороною по справі щодо вирішення спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, тим не менше, суд своєю ухвалою від 20 травня 2004 року вирішив питання щодо його прав на спадкове майно.

Відповідно до ст. 4 Цивільного-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожному право подання скарги щодо його прав та обовязків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 р., серія А № 18, п. 28-36).

У рішенні «Меньшакова проти України» (Menshakova v. Ukraine, заява № 377/02) від 8 квітня 2010 року, Європейський суд з прав людини також виклав конвенційні стандарти стосовно доступу до суду. У п. 52. Суд наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ).

З даних правових норм випливає, що у ОСОБА_1 є право на звернення до суду з позовною заявою про скасування арешту на нерухоме майно, накладеного ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2005 року у справі № 2-3247/06 за позовом ОСОБА_2 (ОСОБА_7) до ОСОБА_3 (ОСОБА_8А.) про виселення, зобовязання усунути перешкоди у користуванні.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 року позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Суд приходить до висновку, що в матеріалах справи є достатньо доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а відтак позов підлягає задоволеною в повному обсязі.

На підставі викладеного керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 386, 391 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 258-259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Перша одеська державна нотаріальна контора про скасування арешту з нерухомого майна задовольнити.

Зняти арешт з квартири № 11 за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Садіковська, 40 загальною площею 40 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., накладений на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2004 року у справі № 2-3247/06 за позовом ОСОБА_2 (ОСОБА_7) до ОСОБА_3 (ОСОБА_8А.) про виселення, зобовязання усунути перешкоди у користуванні нотаріусом (реєстратором) Першої одеської державної нотаріальної контори (04 червня 2004 року за № 1877/04).

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя:

10.12.18