Справа № 500/2358/17
Провадження № 2/500/582/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Присакар О.Я.,

за участю: секретаря судового засідання Сирбу Г.В.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5, про визнання заповіту недійсним, виключення майна з складу спадкового майна, визнання права власності на спадкове майно, стягнення заборгованості та судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності, підчас розгляду справи ОСОБА_1 неодноразово уточнювала позовні вимоги, згідно останнього уточнення до позовної заяви від 13.10.2017 року (а.с. 167) ОСОБА_1 просила визнати заповіт від 20 травня 2013 року недійсним; виключити зі складу спадкового майна 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, у звязку з тим, що ОСОБА_1 за домовленістю у продовж шести років утримувала квартиру та використовувала свої гроші на утримання; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6; стягнути з спадкоємиці ОСОБА_4 47490 грн. 28 коп., які заборгував їй спадкодавець ОСОБА_6 за поліпшення та утримання (оплату комунальних послуг) квартири АДРЕСА_2. Заявою від 09.03.2018 року (а.с. 207) ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_4 530 грн. 61 грн. витрат на оплату судового збору та 6000 грн. витрат на оплату правничої допомоги, ОСОБА_1 мотивувала свої позовні вимоги тим, що 27.11.2016 року помер її брат ОСОБА_6, який був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину вищезазначеної квартири, власником другої 1/2 частини квартири є позивач. Померлий ОСОБА_6 проживав у вищезазначеної квартирі з квітня 2009 року по лютий 2011 року, у 2011 році ОСОБА_6 переїхав у придбану нову квартиру за адресою: АДРЕСА_3. З цього часу за домовленістю з братом вона утримувала квартиру, сплачувала комунальні послуги, поліпшила квартиру за свій рахунок, зробила в ній капітальний ремонт. У всіх трьох кімнатах було проведено шпаклювання стін, стелі, заміна шпалер, підлоги, заміна вікон, підвіконня, та укосів, були встановлені на вікнах грати, крім цього була замінена сантехника у квартирі, налагоджено газову колонку. На ремонт позивачем було витрачено 58204 грн., також у вказаний період позивачем було сплачено 36776 грн. 57 коп. за комунальні послуги з опалення, будинку та прибудинкової території, технічного обслуговування систем водопостачання, всього позивачем було витрачено: 94980 грн. 57 коп., половина від цієї суми дорівнює: 47490 грн. 28 коп. У позивача була домовленість с братом, що вона доглядає за квартирою та утримує її, робить ремонт, вкладає свої гроші, а він лишає їй свою частку квартири. Після смерті брата вона дізналася про наявність заповіту залишеного братом на все своє майно на ОСОБА_7. Заповіт був вчинений під впливом помилки, оскільки брат помилявся щодо того майна яке він заповідає. Заповідаючи все своє майно ОСОБА_7 він не мав на увазі батьківську квартиру, тому що вважав що вона вже передана позивачу. Крім цього, ОСОБА_7, як спадкоємець, повинна виплатити позивачу кошти в розмірі її витрат на поліпшення та утримання квартири, які заборгував їй покійний в сумі 42073 грн. 92 коп.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, просили уточнений позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив відмовити у задоволенні позову мотивуючи тим, що частина 1 ст.229 ЦК України передбачає, що в разі, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Позивач зазначає, що ОСОБА_6 заповідаючи своє майно, не мав на увазі спадкову квартиру, оскільки вважав, що вона передана позивачу, однак жодного належного та допустимого доказу па підтвердження цих посилань не надає. Також позивачем не доведено, що така помолка дійсно мала місце, а також що вона має істотне ззначення. Крім цього, в судовому засіданні позивач підтвердив, що на час складення заповіту, ОСОБА_6 був дієздатний та усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, тобто він у повному обсязі розумів природу укладеного ним правочину та наслідки які виникнуть. У заяві про збільшення позовних вимог та уточненні до позовної заяви позивачем зазначається, що згідно до домовленості між нею та спадкодавцем, вона утримувала квартиру, сплачувала комунальні послуги, поліпшила житлові умови в квартирі АДРЕСА_4, в рахунок чого ОСОБА_6 пообіцяв позивачу залишити їй свою частку квартири. Як зазначає ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Однак згоди між позивачем та її братом досягнуто не було, вона все робила на свій власний розсуд, оскільки в квартирі проживали та проживають на теперішній час квартиранти, ремонт в квартирі був зроблений за рахунок квартплати, яка сплачувалася квартирантами та комунальні послуги сплачувалися також ними. Що також підтверджується відомостями з особових рахунків по оплаті за теплопостачання та електроенергію, оскільки як вбачається з сум пред'явлених до оплати, у квартирі постійно проживають люди та щомісячно сплачують комунальні послуги. Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 такого договору не існувало, тому він не зобовязаний сплачувати їй за комунальні послуги. Вона не мала доручення на сплату комунальних послуг від його імені. Як позивач зазначила у позові, ОСОБА_6 проживав в квартирі лише по лютий 2011 року, згідно даних особових рахунків нарахування за надані комунальні послуги здійснювалися на ім'я позивача ОСОБА_1, тобто спадкоємець в даному випадку не являвся споживачем житлово- комунальних послуг, оскільки він у період з лютого 2011 року їх не отримував, комунальні послуги сплачувалися за рахунок квартирантів, які мешкають в квартирі. Позивач звертається з вимогою про стягнення суми за утримання квартири за період з 2011 року, тобто з порушенням строків позовної давності. ОСОБА_6 ніколи не погоджувався на здійснення ремонтних робіт позивачем, він хворів, йому необхідні були гроші на лікування, у зв'язку з чим він хотів продати квартиру, на що не погоджувалася позивач. Позивач відмовлялася від продажу квартири, оскільки вона отримувала доходи від майна, яке належало спадкодавцю, ремонт вона робила на свій риск, ОСОБА_6 був проти встановлення вікон, заміни газової колонки та інших ремонтних робіт, оскільки вони не були нагально потрібні. Крім цього, за життя позивач не пред'являла до брата жодних вимог щодо витрат, пов'язаних із квартирою, чи поліпшень їх спільного майна, та на теперішній час не надає жодних доказів того, що здійснення поліпшень, про які вона зазначає, було нагально необхідне задля квартири, яка належала їй та спадкодавцю.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 31.05.2017 року було залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 31.05.2017 року була витребувана у приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 копія спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_6, померлого 27.11.2016 року.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 26.09.2017 року була прийнята до розгляду заява ОСОБА_1 від 31.07.2017 року про збільшення позовних вимог та уточнення до позовної заяви від 15.08.2017 року.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.07.2005 року ОСОБА_1 є власником 1/2 частини квартири № 1 в м. Ізмаїлі Одеської області по проспекту Суворова, 67 (а.с. 10).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.07.2005 року ОСОБА_6 є власником 1/2 частини квартири № 1 в м. Ізмаїлі Одеської області по проспекту Суворова, 67 (а.с. 11).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 477180 ОСОБА_6 помер - 27.11.2016 року (а.с. 5).

Згідно заповіту від 20.05.2013 року ОСОБА_6 все своє майно заповідав ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 69).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина зокрема на 1/2 частини квартири № 1 в м. Ізмаїлі Одеської області по проспекту Суворова, 67.

До приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 звернулась ОСОБА_7 із заявою від 07.12.2016 року про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 (а.с. 68), також ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 із заявою від 21.02.2017 року про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 (а.с. 76 на обороті).

У частині третій статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з частиною першою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 пояснила, що у травні 2016 року у квартирі ОСОБА_1 вона чула, як ОСОБА_1 розмовляла по телефону з ОСОБА_7, телефон був на гучному звязку, під час розмови ОСОБА_7 зазначила, що не буде претендувати на спадщину. У ОСОБА_1 були дуже добрі стосунки з братом, вона доглядала за квартирою № 1 в м. Ізмаїлі Одеської області по проспекту Суворова, 67, робила там ремонт, платила за комунальні послуги, цю інформацію вона знає зі слів ОСОБА_1 ОСОБА_1 доглядала за померлим, коли він перебував у лікарні. В даний час у квартирі № 1 в м. Ізмаїлі Одеської області по проспекту Суворова, 67 ніхто не проживає.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 пояснив, що спілкувався з померлим за два місяці до смерті і він йому повідомив, що квартира № 1 в м. Ізмаїлі Одеської області по проспекту Суворова, 67 залишається ОСОБА_1, таку ж інформацію ОСОБА_6 повідомляв і у 2011 році, крім цього померлий говорив, що ОСОБА_1 сплачує комунальні послуги за квартиру. Свідок бачив ОСОБА_1 у лікарні, коли померлий перебував там, ОСОБА_7 жодного разу у лікарні не бачив. ОСОБА_1 здійснила поховання брата, встановила памятник. Після придбання ОСОБА_6 окремої квартири у 2011 році він переїхав туди разом з ОСОБА_7

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 пояснив, що знав померлого з 1995 року, він по сусідству придбав гараж. У 2008 році ОСОБА_6 приїхав в гараж разом з ОСОБА_7 і свідку стало зрозуміло, що померлий знайшов сімю. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дуже часто приїздили разом, відносини у них були дуже добрі. Свідок з ними виїздив у 2013 році на рибалку в с. Багате Ізмаїльського району. Свідок знає ОСОБА_1, вона має складний характер і у неї з померлим були не дуже добрі відносини. Померлий свідомо написав заповіт на ОСОБА_7 В квартирі № 1 в м. Ізмаїлі Одеської області по проспекту Суворова, 67 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживали до 2013 року, померлий розповідав, що у 2013 році придбав житло в м. Ізмаїлі по проспекту Мира. У поведінці померлого не було дивностей і немає сумнівів у складанні заповіту.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 пояснив, що ОСОБА_6 був сусідом по гаражу, померлого він знав з 1996 року, а ОСОБА_7 знає з 2008 року. Свідок неодноразово бував в гостях у померлого та ОСОБА_7, з ними їздив на море, часто спілкувався. У ОСОБА_6 були проблеми із здоровям і тому він неодноразово казав, що хоче продати квартиру № 1 в м. Ізмаїлі Одеської області по проспекту Суворова, 67. Однак цю квартиру ОСОБА_1 здавала квартирантам і вони не могли домовитися з приводу продажу квартири. Померлий казав, що все своє майно він бажав залишити ОСОБА_7, померлий ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мешкали разом в квартирі № 1 в м. Ізмаїлі Одеської області по проспекту Суворова, 67 з 2008 року по 2010 рік, а потім він купив іншу квартиру у якій померлий мешкав разом з ОСОБА_7 до самої смерті. Померлий говорив, що в квартирі № 1 в м. Ізмаїлі Одеської області по проспекту Суворова, 67 увесь час проживають квартиранти. Свідок допомагав померлому у 2010 році вивозити його речі з квартири № 1 в м. Ізмаїлі Одеської області по проспекту Суворова, 67. В 2013 році у ОСОБА_6 був нормальний стан, дивностей у його поведінці не було. У померлого з ОСОБА_1 були погані стосунки.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 пояснила, що померлий ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мешкали разом з 2007 року до 2010 року в квартирі № 1 в м. Ізмаїлі Одеської області по проспекту Суворова, 67, при цьому ОСОБА_1 почала виживати їх з квартири. У 2010 році ОСОБА_6 купив іншу квартиру у якій померлий мешкав разом з ОСОБА_7 до самої смерті. Коли погіршився стан здоров?я ОСОБА_6, необхідні були гроші на операцію і він хотів продати квартиру № 1 в м. Ізмаїлі Одеської області по проспекту Суворова, 67, однак ОСОБА_1 заперечувала і не дала її продати та сховала документи на квартиру. Після 2010 року в квартиру №1 в м. Ізмаїлі Одеської області по проспекту Суворова, 67 ОСОБА_1 запустила квартирантів. ОСОБА_6 ненавидів ОСОБА_1 і тому не бажав, щоб його частка квартири дісталася ОСОБА_1 Померлий за життя говорив, що не образить ОСОБА_7 ОСОБА_6 у 2013 році був стриманим, ніяких відхилень у нього не було.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 пояснила, що бачила разом ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які проживали разом і тому ОСОБА_6 залишив на ОСОБА_7 заповіт. ОСОБА_6 дуже хворів і хотів продати квартиру №1 в м. Ізмаїлі Одеської області по проспекту Суворова, 67, документів на квартиру у нього не було, однак ОСОБА_1 не бажала продавати квартиру. У липні 2017 року у квартирі №1 в м. Ізмаїлі Одеської області по проспекту Суворова, 67 проживали квартиранти, при цьому ОСОБА_1 увесь час постійно проживала в будинку по вул. Комерційній, 91 в м. Ізмаїлі.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 пояснила, що ОСОБА_1 проживає в будинку по вул. Комерційній, 91 в м. Ізмаїлі. Вона неодноразово чула, як ОСОБА_6 говорив, що хоче все своє майно заповідати ОСОБА_7, він так хотів їй віддячити за все. Померлий ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мешкали разом в квартирі № 1 в м. Ізмаїлі Одеської області по проспекту Суворова, 67, потім переїхали в іншу квартиру, при цьому ОСОБА_6 хотів продати квартиру № 1 в м. Ізмаїлі Одеської області по проспекту Суворова, 67. В цієї квартирі жили квартиранти, свідок неодноразово бачила там світло та чула розмови в квартирі.

З показань свідків вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 фактично проживали однією сімєю, тобто ОСОБА_6 склав заповіт на особу з якою перебував у фактичних шлюбних відносинах.

Наявність конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_7, ще за життя померлого ОСОБА_6, підтверджується заявою ОСОБА_7 до Ізмаїльського відділу поліції ГУНП в Одеській області від 18.10.2016 року (а.с. 42) та відповіддю Ізмаїльського відділу поліції ГУНП в Одеській області від 04.11.2016 року (а.с. 43).

З досліджених показань свідків не вбачається, що ОСОБА_6 складаючи заповіт на ОСОБА_7 помилилася щодо обставин, які мають істотне значення.

Заповіт ОСОБА_6 був складений 20.05.2013 року, а помер він 27.11.2016 року, таким чином у померлого було достатньо часу для зміни заповіту, якби він був укладений в результаті помилки.

Позивачем не було доведено, що ОСОБА_6 дійсно допустив помилку стосовно заповіту і що вона має істотне значення.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання заповіту від 20 травня 2013 року недійсним необхідно відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч.ч.3, 5 ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Згідно ст. 1160 ЦК України особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, має право вимагати від цієї особи відшкодування фактично зроблених витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені дії.

Якщо особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, при першій нагоді не повідомила цю особу про свої дії, вона не має права вимагати відшкодування зроблених витрат.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що не отримувала від померлого ОСОБА_6 письмового дозволу на ремонт квартири.

В судовому засіданні позивачем не було доведено, що між померлим ОСОБА_6 та ОСОБА_1 була домовленність, що ОСОБА_1 доглядає за квартирою № 1 в будинку № 67 по проспекту Суворова у м. Ізмаїлі та утримує її, робить ремонт, вкладає свої гроші, а він лишає їй свою частку квартири.

На підтвердження проведення ремонту у квартирі АДРЕСА_5 Н.В. надала пропозицію № 1206-422 на виготовлення вікон (а.с. 12), перелік виконаних ремонтних робіт (а.с. 13) та зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва (а.с. 89).

З вищезазначених доказів не вбачається, що такі ремонтні роботи взагалі були проведені у квартирі АДРЕСА_6 та не вбачається, що ОСОБА_1 сплатила грошові кошти за ремонтні роботи в сумі 58204 грн.

З наданих копій квитанцій за опалення по квартирі АДРЕСА_6 вбачається, що платником послуг за опалення та технічне обслуговування внутрішньобудінкових мереж був зазначений ОСОБА_6 (а.с. 104 109, а.с. 116-120), з копій квитанцій за житлово - комунальні послуги вбачається, що платником послуг була зазначена ОСОБА_15 (а.с. 110 115), з копій квитанцій за оплату послуг за водопостачання вбачається, що платником послуг був зазначений ОСОБА_6 (а.с. 121 137).

Тобто, ОСОБА_1 не було надано належних та допустимих доказів оплати нею витрат за комунальні послуги по утриманню квартири АДРЕСА_6.

Відповідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Позивачем не було доведено, що у померлого ОСОБА_6 виникло зобовязання по сплаті саме перед ОСОБА_6 витрат за ремонтні роботи та комунальні послуги витрачені на квартиру АДРЕСА_6.

Згідно ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Заявою від 23.05.2017 року ОСОБА_1 просила приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 не видавати ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину в звязку з оспорюванням заповіту (а.с. 79).

Згідно заяви від 23.05.2017 року ОСОБА_1 повідомила приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 про предявлення до ОСОБА_7 кредиторських вимог на суму 100000 грн. (а.с. 79 на обороті).

Як було встановлено судом, позивачем не було доведено, що у померлого ОСОБА_6 виникли зобовязання по сплаті саме перед ОСОБА_6 витрат за ремонтні роботи та комунальні послуги витрачені на квартиру АДРЕСА_6, тобто ОСОБА_1 не може вважатися кредитором спадкодавця.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про виключення зі складу спадкового майна 1/2 частини квартири АДРЕСА_6, у звязку з тим, що ОСОБА_1 за домовленістю у продовж шести років утримувала квартиру та використовувала свої гроші на утримання; визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_6 після смерті ОСОБА_6; стягнення з спадкоємиці ОСОБА_4 47490 грн. 28 коп., які заборгував їй спадкодавець ОСОБА_6 за поліпшення та утримання (оплату комунальних послуг) квартири АДРЕСА_2 необхідно відмовити, також в звязку з тим, що позивачу було відмовлено в позові, позовні вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 530 грн. 61 грн. витрат на оплату судового збору, 6000 грн. витрат на оплату правничої допомоги не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що між ОСОБА_16 та адвокатом ОСОБА_3 була укладено угода № 411 про надання правової допомоги від 24.05.2017 року (а.с. 37).

Заявою від 20.02.2018 року ОСОБА_7 просила стягнути з позивача судові витрати на правову допомогу в сумі 6000 грн. (а.с. 196).

Згідно розрахунку гонорару від 20.02.2018 року вартість всіх витрат на правову допомогу складає: 19292 грн. (а.с. 202).

Квитанцією № 335 від 24.05.2018 року ОСОБА_7 сплатила адвокату ОСОБА_3 6000 грн., на підставі угоди № 411 про надання правової допомоги від 24.05.2017 року (а.с. 197).

Таким чином, підлягає стягненню з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4) судові витрати в розмірі 6000 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) до ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 (місцезнаходження: 68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Семінарська, буд. 25/1) про визнання заповіту від 20 травня 2013 року недійсним, виключення зі складу спадкового майна 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, у звязку з тим, що ОСОБА_1 за домовленістю у продовж шести років утримувала квартиру та використовувала свої гроші на утримання, визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6, стягнення з спадкоємиці ОСОБА_4 Савівни 47490 грн. 28 коп., які заборгував їй спадкодавець ОСОБА_6 за поліпшення та утримання (оплату комунальних послуг) квартири АДРЕСА_2 та стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 530 грн. 61 грн. витрат на оплату судового збору, 6000 грн. витрат на оплату правничої допомоги - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4) судові витрати в розмірі 6000 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 25 травня 2018 року.

Суддя: ОСОБА_17