АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22ц-/796/4441/2018 Головуючий в суді 1 інстанції - Савлук Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 червня 2018 року м. Київ

справа № 755/17262/16-ц

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача ЯщукТ.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Шебуєва Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Литвиненко Оленою Леонідівною,

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року, постановлену у складі судді Савлук Т.В. в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва,

про відмову у відкритті провадження за заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про видачу дублікату виконавчого документу у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

встановив:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року відмовлено у відкритті провадження за заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», заінтересована особа - ОСОБА_4 про видачу дублікату виконавчого документу.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ПАТ КБ «Приватбанк» - Литвиненко О.Л. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права.

Посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження, оскільки правові підстави для застосування п.3 ч.1 ст. 186 ЦПК України відсутні. Вказаною нормою процесуального права передбачена підстава відмови у відкритті провадження у справі у разі наявності незакінченого провадження судом справи зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

В судове засідання учасники справи не з'явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у їх відсутність у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 2 березня 2017 року задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» - Борщ А.В. отримав копію виконавчого листа 2 червня 2017 року, що підтверджується відміткою (розпискою), вчиненою на правому внутрішньому боці обкладинки справи «довідковий лист до справи».

27 червня 2017 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа у зв'язку з його втратою (викраденням).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 року у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа відмовлено.

У лютому 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 12942, 32 грн., посилаючись на те, що згідно з довідкою Дніпровського УП ГУНП у м. Києві виконавчий лист у справі № 755/17262/16-ц про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості було викрадено. На сьогоднішній день виконавчий лист відсутній, перед банком зобов'язання не виконуються.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття провадження у справі за заявою ПАТ КБ «Приватбанк» про видачу дублікату виконавчого документу, оскільки така заява вже була розглянута судом, у задоволенні якої ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року було відмовлено. Ухвала в установленому законом порядку оскаржена не була та набрала законної сили, що є підставою для застосування положень п.3 ч.1 ст. 186 ЦПК України, а отже заявник використав своє право на звернення до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа.

З таким висновком суду першої інстанції погодитись не можливо, оскільки він зроблений з порушенням норм процесуального права.

Порядок розгляду процесуальних питань, пов'язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах передбачено Розділом VI та Розділом ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі №1-7/2013, є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Згідно зі ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Пунктом 17.4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом вищевказаних норм, виконання судового рішення є невід'ємною та завершальною частиною (стадією) судового провадження (спору) по конкретній справі, а тому відкриття нового провадження за заявою про видачу дублікату виконавчого листа чинним цивільно-процесуальним законодавством не передбачено.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції помилково застосував п.3 ч.1 ст. 186 ЦПК України на стадії розгляду заяви у порядку виконання судового рішення щодо справи, судовий процес по якій вже завершено, оскільки вказаною нормою підставою для відмови у відкритті провадження (за позовною заявою) є наявність незавершеного судового провадження у справі зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до ч.4 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року постановлена з порушенням вимог процесуального права, тому ухвалу необхідно скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Литвиненко Оленою Леонідівною - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 8 червня 2018 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.