Справа № 520/4154/18
Провадження № 2/520/4329/18
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Калініченко Л.В.
при секретарі Єгоровій Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою
до Одеської міської ради,
третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2,
про визнання права власності в порядку спадкування за законом,
Позивач ОСОБА_1 06 квітня 2018 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до Одеської міської ради, третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якій просить суд визнати за ним ОСОБА_1 право власності на квартиру №53 в будинку №43 корпус 3 по вулиці Олександра Невського в місті Одесі та на гараж №15 по вулиці Шишкіна №48-50/2 в місті Одесі, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 28 квітня 2015 року.
Позивач в позовній заяві в обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що він є сином ОСОБА_4.
18 травня 2003 року помер батько позивача - ОСОБА_4.
Як стверджує позивач, після смерті ОСОБА_4, спадщину прийняла його дружина - ОСОБА_3, яка є матір'ю позивача, звернувшись у встановлений законом термін до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину.
28 жовтня 2004 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 було видано свідоцтво про права на спадщину за законом, зареєстроване у реєстрі під № 2-3227.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, у спадкове майно увійшла двокімнатна ізольована квартира, що знаходиться у м. Одесі, по вул. Олександра Невського, буд. № 43, корп. ЗАДРЕСА_1.
Вказана квартира належала ОСОБА_4, який помер 18 травня 2003 року, на підставі свідоцтва про права власності на квартиру, виданого Управлінням по обліку, розподілу та реалізації житлової площі виконавчого комітету міської ради народних депутатів 20 жовтня 1997 року за № 571/97, зареєстрованому в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості в книзі: 111-доп-2, номер запису: 3129.
Крім того, ОСОБА_4 належав гараж № 15, розташований по вул. Шишкіна № 48-50/2 у м. Одесі, на підставі реєстраційного посвідчення, виданого Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації від 23 грудня 1994 року. Право власності було зареєстровано на підставі довідки виданої ГБК «Ветереан» за №1-60 від 20.10.1994 року.
Після смерті матері - ОСОБА_3, яка померла 28.04.2015 року, позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу ОСОБА_2 с заявою про прийняття спадщини
19.05.2015 року за заявою ОСОБА_1 відкрито спадкову справу № 5/2015.
Однак, як стверджує позивач, нотаріусом було йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, з причин неналежного оформлення права власності на нерухоме майно померлої та рекомендовано звернутися до суду.
Оскільки, померла матір позивача фактично була власником вказаного нерухомого майна, однак за час життя не встигла належним чином зареєструвати своє право власності на нього, позивач позбавлений оформити свої спадкові права та вимушений звернутись до суду з відповідним позовом.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 11 квітня 2018 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження по цивільній справі. Призначено справу до розгляду у загальному позовному провадженні у підготовче судове засідання.
Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 11.05.2018 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
В судове засідання позивач до суду не зявився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, однак 05 червня 2018 року до суду надійшла заява від представника позивача ОСОБА_6, в якій представник позовні вимоги підтримав, просить суд задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності.
Представник відповідача Одеської міської ради у судове засідання повторно не зявився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлена належним чином, однак 08 травня 2018 року надала до суду заяву, в якій просить суд розгляд справи провести за її відсутності.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа ОСОБА_7 проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Враховуюче вищевикладене, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за згодою представника позивача, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що 09 липня 1971 року народився ОСОБА_1, про що 20 липня 1977 року Приморським відділ РАЦСу м. Одеси зроблено відповідний актовий запис №1138, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-ЖД №361913.
В графі відомості про батько зазначено ОСОБА_4, в графі відомості про матір ОСОБА_3.
Отже, судом встановлено, що ОСОБА_4 є батьком, а ОСОБА_3 матірю позивача ОСОБА_1.
18 травня 2003 року у віці 57 років помер ОСОБА_4, про що 19 травня 2003 року Першим відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис №4917, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №341794.
Судом з метою повного, всебічного та обєктивного розгляду справи, 24 травня 2018 року було постановлено ухвалу, якою витребувано з Одеського державного нотаріального архіву належним чином завірену копію спадкової справи заведеної до майна ОСОБА_4, померлого 18 травня 2003 року.
На виконання вказаної ухвали суду, 05 червня 2018 року до суду надійшла належним чином завірена копія спадкової справи №1637/2003 до майна ОСОБА_4, померлого 18 травня 2003 року, з якої вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулась його дружина ОСОБА_3.
З матеріалів вказаної спадкової справи вбачається, що нотаріусом було встановлено, що ОСОБА_4, який помер 18 травня 2003 року, за час життя належало на праві приватної власності у тому числі нерухоме майно: квартира №53 в будинку №43 корпус 3 по вулиці Олександра Невського в місті Одесі, на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Управлінням по обліку, розподілу та реалізації житлової площі виконавчого комітету міської ради народних депутатів 20 жовтня 1997 року за № 571/97, зареєстрованому в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості в книзі: 111-доп-2, номер запису: 3129.
28 жовтня 2004 року державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 було видано ОСОБА_3 у тому числі свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_4, померлого 18 травня 2003 року, зареєстроване в реєстрі за №2-3227, на нерухоме майно - квартиру №53 в будинку №43 корпус 3 по вулиці Олександра Невського в місті Одесі.
Також з наданих до суду документів судом встановлено, що ОСОБА_4 також на праві власності належав гараж № 15, розташований по вул. Шишкіна № 48-50/2 в м. Одесі, на підставі реєстраційного посвідчення, виданого Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації від 23 грудня 1994 року. Право власності було зареєстровано на підставі довідки виданої ГБК «Ветереан» за №1-60 від 20.10.1994 року (а.с.15).
Отже з вищевказаних документів судом встановлено, що ОСОБА_3, матір позивача, за час життя прийняла спадщину після смерті свого чоловіка - ОСОБА_4, померлого 18 травня 2003 року, який є батьком позивача.
27 квітня 2015 року у віці 61 року померла ОСОБА_3, про що 28 квітня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №4766, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №414015.
Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини, з умовою чи із застереженням.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна, як те передбачено ст. 1299 ЦК України.
Судом з метою повного, всебічного та обєктивного розгляду справи, 11 квітня 2018 року було постановлено ухвалу, якою витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 належним чином завірену копію спадкової справи №5/2015, заведеної до майна ОСОБА_3, померлої 28 квітня 2015 року.
На виконання вказаної ухвали суду, 08 травня 2018 року до суду надійшла від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 належним чином завірена копія спадкової справи №5/2015, заведена до майна ОСОБА_3, померлої 28 квітня 2015 року.
З матеріалів вказаної спадкової справи вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернувся її син ОСОБА_1.
Також з матеріалів спадкової справи вбачається, що крім ОСОБА_1С з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, померлої 28 квітня 2015 року, ніхто зі спадкоємців не звертався.
28 березня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 були видані ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровані в реєстрі за №51, 50, після смерті ОСОБА_3, померлої 28 квітня 2015 року, на спадкове майно, яке складається з: ? частки квартири №17 в будинку №50, корпус 2 по вулиці Шишкіна в місті Одесі та з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Прилиманське, вул. Нова, 41.
07 квітня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 було видано ОСОБА_1 лист за №24/01-16, яким останньому розяснено, що єдиним спадкоємцем майна померлої ОСОБА_3, померлої 28 квітня 2015 року, є її син - ОСОБА_1, який надав не належним чином оформлені правовстановлюючі документи на нерухоме майно померлої, а саме: свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, видане державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 від 28 жовтня 2004 року за реєстраційним №2-3227 (спадкова справа № 1637/2003), право власності на яку не було зареєстровано в Державному реєстрі прав власності КП «ОМБТІ та РОН»; реєстраційне посвідчення щодо об'єкту нерухомого майна - гаражу, видане Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації 23 грудня 1994 року, в якому зазначена неповна адреса (не зазначено місто (селище, село), а також не зрозуміло номер гаражу, так як спочатку зазначено «гараж № 48-50/2», а далі по тексту «гараж № 15».
У звязку з чим, керуючись ст.ст. 47, 49 Закону України «Про нотаріат», для визнання права власності на зазначені об'єкти нерухомого майна, ОСОБА_1 розяснено його право та рекомендовано звернутись до суду з відповідним позовом.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Оскільки ОСОБА_3, померлою 28 квітня 2015 року, за час життя не було зареєстровано право власності на вищевказане майно, позивач позбавлений отримати свідоцтва про прийняття спадщини за законом, у звязку з чим, ОСОБА_1 з метою захисту своїх прав та інтересів, був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1216 України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи яка померла (спадкодавця ) до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті.
Разом з тим суд зазначає про те, що відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно.
Листом від 16.05.2013р. № 24-753/04-13 «Про судову практику розгляду цивільних і кримінальних справ про спадкування» Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, роз'яснено наступне:
При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину ( ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину ( ст. 1299ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.
Судом встановлено, що ОСОБА_3, померлої 28 квітня 2015 року, за час життя належало нерухоме майно, а саме: квартира №53 в будинку №43, корпус 3, по вулиці Олександра Невського в місті Одесі, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, видане державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 28 жовтня 2004 року за реєстраційним №2-3227 (спадкова справа № 1637/2003).
Однак право власності на вказану квартиру, ОСОБА_3, за час життя не зареєструвала.
Також судом встановлено, що ОСОБА_4, який помер 18 травня 2003 року, належав на праві власності гараж № 15, розташований по вул. Шишкіна № 48-50/2 в м. Одесі, на підставі реєстраційного посвідчення, виданого Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації від 23 грудня 1994 року. Право власності було зареєстровано на підставі довідки виданої ГБК «Ветереан» за №1-60 від 20.10.1994 року (а.с.15).
Як вже було встановлено судом, єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4, який помер 18 травня 2003 року, та, яка з ним мешкала за однією адресою, була його дружина - ОСОБА_3, яка в свою чергу за час життя фактично прийняла спадщину, однак не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом та не зареєструвала право власності.
Згідно п.п. 4.14, 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, якщо до спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації.
Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Як передбачено ст. 328 ЦК України, право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно до норми ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Судом встановлено, що оскільки спадкодавець ОСОБА_3 за час життя не зареєструвала право власності на нерухоме майно - квартиру №53 в будинку №43, корпус 3, по вулиці Олександра Невського в місті Одесі, та не отримала за час життя після смерті свого чоловіка ОСОБА_8, в порядку спадкування свідоцтво про право на спадщину за законом на гараж № 15, розташований по вул. Шишкіна № 48-50/2 в м. Одесі, призвело до неможливості ОСОБА_1 оформити свої спадкові права щодо вказаного нерухомого майна, а іншим шляхом окрім як шляхом звернення до суду його право захистити неможливо.
Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, у звязку з тим, що ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері ОСОБА_3, померлої 27 квітня 2015 року, інші спадкоємці відсутні, фактично здійснив дії щодо прийняття спадщини (подання у встановлені законом термін заяви про прийняття спадщини), не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом з причин незалежних від нього, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та за необхідне, з метою відновлення порушеного права позивача, визнати за ними право власності на квартиру №53 в будинку №43 корпус 3 по вулиці Олександра Невського в місті Одесі та гараж №15 по вулиці Шишкіна №48-50/2 в місті Одесі, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 28 квітня 2015 року.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Позивачем у позові не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у звязку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.
Керуючись ст.ст. 77, 81, 141, 200, 206, 211, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 1220, 1222-1223, 1261, 1268, 1272 ЦК України, суд,
Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії КМ 471800, виданий 15 червня 2007 року Київським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на квартиру №53, загальною площею 50,3 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м., в будинку №43, корпус №3, по вулиці Олександра Невського в місті Одесі, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 28 квітня 2015 року.
Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії КМ 471800, виданий 15 червня 2007 року Київським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на гараж № 15, розташований по вул. Шишкіна № 48-50/2 в м. Одесі, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 28 квітня 2015 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.