Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

30.05.2018 року м. Мостиська

Єдиний унікальний номер 448/1391/16-ц

Провадження № 2/448/46/18

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя Білоус Ю.Б.,

секретар Романченко І.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,- не зявилась,

представник позивача ОСОБА_2, -не зявився,

відповідач ОСОБА_3,

представник відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_5, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7 сільська рада Мостиського району Львівської області, про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Мостиського районного суду Львівської області із зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що її батькові ОСОБА_8, який помер 15.04.2016 року належало будинковолодіння № 3 по вул. Бічній Машиністів в с.Мостиська Другі Мостиського району Львівської області.

Вказує, що у шестимісячний строк вона звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини за законом, однак дізналася про заповіт, який її батько ОСОБА_8, склав на ОСОБА_3, (відповідача у справі).

Позивачка стверджує, що спадкодавець ОСОБА_8, ніколи не висловлював наміру щодо розпорядження будинком саме в користь відповідача ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_3,(відповідач) не піклувався про нього тривалий час та не навідував його, а сам спадкодавець неодноразово наголошував, що будинок і земля, де він зареєстрований має належати позивачці. Окрім цього, спадкодавець протягом 4-х останніх років дуже хворів, внаслідок чого і помер, однак у відповідача це не викликало жодного співчуття та обовязку піклуватися про нього. Також вважає, що підпис, який поставлений на заповіті не відповідає підпису її батька ОСОБА_8

З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт укладений ОСОБА_8 на користь відповідача ОСОБА_3, посвідчений 02.07.2014 року нотаріусом ОСОБА_6, реєстраційний номер №1406.

Ухвалою суду від 04.11.2016року відкрито провадження у справі.

25.11.2016року до суду надійшло заперечення на позовну заяву (а.с.54-55) в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись зокрема на те, що його батько ОСОБА_8, будучи повністю при розумі, усвідомлюючи свої дії та бажання настання відповідних наслідків, розпорядився своїм майном, склавши заповіт від 02.07.2014 року на його (відповідача) користь, який до дня його смерті, а саме 15.04.2016 року не був змінений, що свідчить про небажання батька змінювати заповіт на користь позивачки, яка байдуже ставилася до нього і не цікавилася його здоровям. Його добра воля, усвідомлення вчинку, задовільний стан здоровя, адекватність, повна дієздатність підтверджується фактом посвідчення заповіту нотаріусом ОСОБА_6. Крім цього, зазначає, що позивачка вводить суд в оману, вказуючи що батько не ставив свій підпис на заповіті, так як окрім самого підпису заповідач вчиняє ще й запис своєю рукою свого прізвища, імені та по батькові. Вказує, що на заповіті міститься власноручний напис заповідача: «Текст цього заповіту мною в голос прочитаний та особисто підписаний», а тому аргументи, викладені у позовній заяві є надуманими та брехливими, що принижують честь та гідність відповідача.

29.11.2016року на адресу суду надійшло пояснення третьої особи по справі приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, в якому третя особа просить відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що при посвідченні заповіту особу ОСОБА_8 було встановлено та дієздатність його перевірено. Своє волевиявлення заповідач висловив чітко і зрозуміло. Жодного тиску чи впливу на заповідача чи на його волю на укладення заповіту не було. Заповіт був особисто прочитаний ним вголос. Вказує, що немає жодної підстави вважати заповіт недійсним, так як такий був складений дієздатною особою, з дотриманням всіх вимог щодо його форми та посвідчений відповідно до законодавства, а тому позов є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення.

Ухвалою суду від 25.07.2017 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 08.08.2017року.

В судовому засіданні 08.08.2017 року представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 заявив клопотання про призначення посмертної судово-почеркознавчої експертизи, так як на думку позивачки рукописний підпис на спірному заповіті проставлений не її батьком ОСОБА_8 Також вказаним представником подано заяву про забезпечення доказів, покликаючись на те, що у позивачки є труднощі у витребуванні зразків підписів її батька, які вчинялися ним за життя і на підставі яких можна буде провести почеркознавчу експертизу.

Ухвалою суду від 08.08.2017 року клопотання представника позивачки адвоката ОСОБА_2 про призначення посмертної судово-почеркознавчої експертизи та заяву про забезпечення доказів задоволено. Витребувано у Територіального відокремленому без балансовому відділенні № 10013/099 село Мостиська Другі Мостиського району Львівської області Філії Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» документи, які підписувались ОСОБА_8 та доручено проведення експертизи експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження у справі було зупинене на час проведення експертизи.

У звязку із надходженням 28.12.2017 року на адресу суду висновку судово-почеркознавчої експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №4559, ухвалою суду від 17.01.2018 року відновлено провадження у вказаній справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 13.02.2018року.

В судовому засіданні 28.03.2018 року, позивачка ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги викладені у позовній заяві, а також подала уточнення до позовної заяви шляхом зменшення позовних вимог, в підтвердження яких послалася на те, що оскільки вона проживала разом з батьком у будинку №3 по вул. Бічній Машиністів в с. Мостиська Другі Мостиського району Львівської області, який є обєктом незавершеного будівництва, а вона (позивачка) вкладала кошти у будівництво вказаного будинку та купувала усі будівельні матеріали, а також вела з ОСОБА_8 спільне господарство, то з урахуванням норм ст. 331,368 та 369 ЦК України, цей будинок належав їй та батьку ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності. Вважає, що так як відповідач успадкував від батька ОСОБА_8 усе належне йому майно, то з дня прийняття спадщини вищевказаний будинок належить їй разом із відповідачем на праві спільної сумісної власності. З огляду на положення ст. 372 ЦК України, позивачка вважає, що має право на виділення їй в натурі чи компенсацію вартості її частки у праві спільної сумісної власності, тому просить суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь вартість витрат, понесених нею на будівництво житлового будинку № 3 по вул. Бічній Машиністів в с. Мостиська Другі Мостиського району, Львівської області в розмірі ? вартості будинку за оцінкою на день виставлення відповідачем вимоги припинення користування його земельною ділянкою, а також вирішити питання про призначення будівельної технічної експертизи для визначення дійсної вартості будинку № 3 по вул. Бічній Машиністів в с. Мостиська Другі Мостиського району, Львівської області на день виставлення відповідачем вимоги припинення користування його земельною ділянкою, вартість якої зобов`язується оплатити. В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2, підтримав вимоги своєї довірительки, просив суд визнати заповіт ОСОБА_8, посвідчений 02.07.2014 року нотаріусом ОСОБА_6, складений на імя ОСОБА_3, недійсним та окрім цього пояснив, що спірний заповіт не відповідав волі заповідача ОСОБА_8.

Відповідач ОСОБА_3 скористався своїм правом на подання відзиву на уточнення до позовної заяви шляхом зменшення позовних вимог від 08.03.2018 року та подав такий 25.04.2018 року. Відповідач зазначив що предметом розгляду даної справи є визнання заповіту недійсним, а позивачка хоче змінити предмет позову на отримання спадкового майна в розмірі ? вартості будинку №3 по вул. Бічна Машиністів в порушення ч.2 ст.27 та ч.2 ст.31 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року, так як зміна предмету позову можливі лише до початку розгляду справи по суті. Вказує, що позивачка не є і не була спадкоємцем, не є ні спільним, ні сумісним співвласником і тому застосовувати ст.ст. 368-370,372,1216,1231 ЦК України є безпідставним, так як позивачка не набула ніякої часки у власності його батька ОСОБА_8, і не має на це законного права. З огляду на зазначене, просить суд залишити без розгляду заяву позивачки ОСОБА_1 про уточнення позовної заяви та відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 повністю.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3, позов не визнав, так як вважає, що доводи позивачки є надуманими. Зокрема, пояснив, що укладення даного заповіту на нього виходило саме від спадкодавця ОСОБА_8, який добровільно, без будь-якого тиску і впливу з його (відповідача) боку прийняв рішення скласти заповіт саме в його користь. Вважає, що стан здоровя заповідача ОСОБА_8 на час складення ним заповіту не міг і не впливав на його спроможність усвідомлювати значення своїх дій. ОСОБА_8 до останнього дня був при свідомості, все розумів, спілкувалася з родичами по телефону. Вважає, що заповіт відповідав волі ОСОБА_8, а тому просить в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4, в судовому засіданні підтримав свого довірителя, вважає позов безпідставним, просив відмовити в його задоволенні, мотивуючи тим, що жодних підстав для висновку про нікчемність чи недійсність оспорюваного заповіту немає. Заповіт відповідав внутрішній волі спадкодавця ОСОБА_8, такий укладено у встановленій законом формі та порядку. Заповіт було посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_6, на яку покладено обовязки по вчиненню нотаріальних дій, зареєстровано в журналі нотаріальних дій та єдиному державному реєстрі, дієздатність особи було перевірено. Виходячи з принципу справедливості, спадкування в даному випадку повинно здійснюватися відповідно до волі заповідача ОСОБА_8, вимоги позивачки є безпідставними.

Третя особа у справі приватний нотаріус ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначила, що при посвідченні нею заповіту, особу ОСОБА_8 було встановлено та дієздатність його перевірено, підпис ОСОБА_8 вчиняв особисто, тому немає жодної підстави вважати заповіт недійсним, так як такий був складений дієздатною особою, з дотриманням всіх вимог щодо його форми та посвідчений відповідно до законодавства.

Представник третьої особи ОСОБА_7 другої сільської ради Мостиського району Львівської області ОСОБА_9, в судовому засіданні зазначив, що вирішення даного спору покладає на розсуд суду.

Третя особа у справі приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_5, у судове засідання не зявилася, однак подала заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, рішення по даній справі залишає на розсуд суду.

Заслухавши сторін та їх представників, допитавши свідків, повно і всебічно зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю з таких підстав.

Зі змісту позову та встановлених судом обставин вбачається, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування за заповітом.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, зокрема Главою 85 цього Кодексу.

Встановлено, що ОСОБА_8, який помер 15.04.2016 року, ще за життя, а саме 02.07.2014 року, на власний розсуд розпорядився усім своїм майном, і заповів таке, в тому числі будинковолодіння №10 по вул. Митній в с.Мостиська Другі Мостиського району Львівської області відповідачу ОСОБА_3, склавши в його користь заповіт.

У визначений законом шестимісячний строк після смерті ОСОБА_8, відповідач ОСОБА_3 звернувся до Приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу ОСОБА_5, із заявою про прийняття спадщини, де було заведено спадкову справу №34/2016р.

Згідно до ст.ст.1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на нього має фізична особа з повною цивільною дієздатністю і здійснюється нею особисто.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Статтею 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно до норм ст.1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, службовими особами, визначеними в ст.ст.1251-1252 цього Кодексу.

Вимоги до форми заповіту, передбачені нормами ст.1247 ЦК України, названі загальними, тому, що стосуються як випадків посвідчення заповіту нотаріусом, так і іншими особами, яким за законом надані такі повноваження. Названі у зазначеній статті вимоги мінімально необхідні, а їх недотримання є підставою для визнання заповіту нікчемним.

Стаття 39 Закону України «Про нотаріат» вказує, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.

Судом встановлено, що оспорюваний заповіт ОСОБА_8 складено 02.07.2014р. в письмовій формі, у заповіті зазначено: - місце і час його складення, а саме о 10.55 год. в приміщенні робочого місця приватного нотаріуса ОСОБА_6; - дату і місце народження заповідача ОСОБА_8, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Львові; - у заповіті міститься власноручний напис заповідача: «Текст цього заповіту мною в голос прочитаний та особисто підписаний» ; заповіт зареєстровано за номером 1406.

Щодо пояснень позивачки та її представника про недійсність заповіту на підставі того, що він складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.1 Глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233-1257 Цивільного кодексу України та особисто подані нотаріусу.

Посвідчення заповіту через представників не допускається.

У заповіті зазначаються місце і час складення заповіту, дата та місце народження заповідача.

Заповіт особисто підписує заповідач.

При посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається.

Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом.

Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою.

Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача.

Нотаріус при посвідченні заповіту зобов'язаний роз'яснити заповідачу зміст статті 1241 Цивільного кодексу України про право на обов'язкову частку у спадщині та зміст статті 1307 Цивільного кодексу України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору.

На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках.

Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю.

Згідно вимогами п.2 глави 2 вищевказаного порядку, заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілості чи суперечок після відкриття спадщини.

Нотаріус перевіряє, чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать вимогам законодавства.

За заповітом майно може бути заповідане тільки у власність.

Заповідач може покласти на спадкоємця, до якого переходить, зокрема, житловий будинок, квартира або інше рухоме чи нерухоме майно, зобов'язання надати іншій особі право користування цим майном або певною його частиною.

Заповідач може обумовити виникнення права на спадщину в особи, яка призначена у заповіті, наявністю певної умови, як пов'язаної, так і не пов'язаної з її поведінкою (наявність інших спадкоємців, проживання у певному місці, народження дитини, здобуття освіти тощо).

Умова, визначена у заповіті, є нікчемною, якщо вона суперечить закону або моральним засадам суспільства.

До заповіту може бути включено розпорядження немайнового характеру (наприклад, визначення місця і форми здійснення ритуалу поховання заповідача, бажання призначити опіку над неповнолітнім, виконання дій, спрямованих на здійснення певної суспільно корисної мети тощо).

Крім цього, відомості про заповіти підлягають обов'язковій державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, установленому Положенням про Спадковий реєстр, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2011 № 1810/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 11.07.2011 за № 831/19569 (п.8 гл.3 Порядку)

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що у судовому засіданні не було доведено та не підтверджено жодним доказом, що приватним нотаріусом ОСОБА_6, були допущені порушення вимог чинного законодавства при посвідченні оспорюваного заповіту, які можуть бути підставою для визнання його недійсним, а твердження позивачки про недотримання вимог щодо форми даного заповіту та його посвідчення суд розцінює як безпідставні. Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоровя не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Про відповідність волі ОСОБА_8 його волевиявленню, відображеному в оспорюваному заповіті, свідчать наступні докази.

Як встановлено судово-почеркознавчою експертизою та закріплено у висновку №4559, який міститься в матеріалах справи, рукописні тексти «Заповіт прочитаний мною вголос і підписаний власноручно», «Сілін Віктор Миколайович» в двох примірниках заповіту ОСОБА_8 ОСОБА_10, складеного і посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 02.07.2014 року (реєстр.№1406), а також підписи від його імені, розташовані після слова «Підпис» - виконані ОСОБА_8.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_8 був її тестем. З ним вона вперше познайомилася у 2010 році, коли приїхала провідати свого онука. Взаємовідносини між ними були хороші, вона часто розмовляла з ним по телефону, цікавилася його здоровям. Пояснила, що у 2014 році, якраз коли вона перебувала у відпустці, у її зятя ОСОБА_3 (відповідача по справі) було день народження, на якому був присутній і її тесть ОСОБА_8 Вказує, що під час її з ОСОБА_12 спілкування, він повідомив, що зробив своєму синові ОСОБА_13 хороший подарок записав йому все своє майно, тобто зробив заповіт. Стверджує, що це також чула її молодша донька і її молодший зять. Вважає, що ОСОБА_8 мав чіткий намір скласти заповіт саме на свого сина ОСОБА_3, адже той дбав про батька, його волевиявлення було вільним та відповідало його внутрішній волі

Свідок ОСОБА_14, в судовому засіданні пояснив, що приблизно три-чотири роки тому, йому подзвонив відповідач ОСОБА_3, і поцікавився, чи він займається встановленням супутникового телебачення, так як хотів встановити таке для свого батька ОСОБА_8, Відповідач ОСОБА_3, дав йому гроші для купівлі необхідного обладнання для телебачення та попросив встановити таке його батькові. На прохання відповідача ОСОБА_3 він (ОСОБА_14Р.) разом із ОСОБА_15, який вже помер, приїхали до ОСОБА_8 і встановили супутникове телебачення. Зазначає, що під час розмови із ОСОБА_8, він дуже добре відкликався про свого сина ОСОБА_3, показував їм будинок та говорив що такий залишається синові ОСОБА_13 і в ньому необхідно робити ремонт. Стверджував, що його син ОСОБА_3 приїжджає до нього та допомагає, цікавиться його здоровям.

Враховуючи наведене, суд немає підстав не вірити показанням свідка ОСОБА_11 та ОСОБА_14, оскільки такі є послідовними, логічними та індивідуалізованими, тобто з наведенням таких фактичних обставин, які не відомі на загал.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 хворів раком печінки та потребував стороннього догляду у звязку з віком. Однак доводи позивачки та представника позивачки, що у момент складення заповіту волевиявлення ОСОБА_8 не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, є необґрунтованими та безпідставними, так як не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, були спростовані показаннями свідків, зокрема свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_14, а також іншими матеріалами справи, з яких вбачається, що заповідач ОСОБА_8 ніякими психічними захворюваннями не хворів, вільно і свідомо на випадок своєї смерті розпорядився своїм майном. Жодних доказів на підтвердження зворотних обставин позивачка не надала, не встановлено таких і судом.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.

Окрім цього, докази повинні бути достатніми та достовірними відповідно до вимог ст. ст. 79-80 ЦПК. Так, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Своїми процесуальними правами позивачка та її представник розпорядились на власний розсуд.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що при вирішенні спорів у зв'язку зі спадкуванням за заповітом, суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК України.

Твердження позивачки та її представника в тій частині, що заповідач ОСОБА_8, жодного разу не висловлював думки про складання заповіту саме на користь відповідача ОСОБА_3, а наголошував, що будинок і земля біля нього будуть належати позивачці, суд також не приймає до уваги, оскільки в силу ст.ст. 1233, 1235 ЦК України право особи на заповіт, у тому числі на встановлення осіб-спадкоємців за даним заповітом, є особистим правом особи, реалізовуючи яке, заповідач ніякими сімейними чи родинними відносинами не обмежений.

Інші доводи позивачки також не дають підстав для висновку суду про визнання оспорюваного заповіту недійсним.

Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалася позивачка та представник позивачки, як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку що позов ОСОБА_1 є не обґрунтованим та безпідставним, і не підлягає задоволенню, оскільки позивачка та представник позивачки не довели суду того, що оспорюваний заповіт не відповідав волі заповідача і що такий складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а навпаки судом достовірно встановлено, що заповіт складений 02.07.2014 року ОСОБА_8,відповідає його дійсному волевиявленню та відсутні підстави недійсності заповіту.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору, у звязку з відмовою у позові, слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_5, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7 сільська рада Мостиського району Львівської області, про визнання заповіту недійсним відмовити повністю.

Судовий збір покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус

Повне судове рішення складено 07.06.2018року