Справа № 703/473/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Опалинської О.П.

при секретарі судового засідання Литвин Г.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Смілянської міської ради Черкаської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Смілянської міської ради про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_7 року померла її сестра, ОСОБА_4, після її смерті відкрилася спадщина на 1/6 частину будинковолодіння АДРЕСА_1. Спадщину після її смерті прийняла вона та її мати, ОСОБА_5 так як постійно проживали разом зі спадкодавцем. ІНФОРМАЦІЯ_8 року ОСОБА_5 померла. Спадщину після смерті матері прийняла вона, оскільки постійно проживала зі спадкодавцем. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину вона не в змозі в зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а тому змушена звернутися до суду з позовною заявою про визнання за нею права власності на спадкове майно.

Позивач в судове засідання не з'явилася, надіслала до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Представник відповідача Смілянської міської ради в судове засідання не з'явився, надіслав до суду відзив проти позову в якому розгляд справи просить проводити за наявними в матеріалах справи доказами без його участі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву в якій розгляд справи просить проводити без його участі проти задоволення позову не заперечує.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ІНФОРМАЦІЯ_7 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1, яке видане Смілянським міськвиконкомом Черкаської області (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_8 року померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_2, яке видане 28 липня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Смілянського міського управління юстиції Черкаської області (а.с.5).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (а.с. 9).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 зареєстрованого Доброводівською сільською радою Уманського району Черкаської області ОСОБА_6 зареєструвала шлюб із ОСОБА_8 та змінила прізвище на «ОСОБА_8» (а.с. 9).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126, 133, 135 СК України №2 від 30 січня 2018 року батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (а.с. 12).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №9 від 31 січня 2018 року ОСОБА_6 після реєстрації шлюбу, 8 вересня 1979 року, змінила прізвище на «ОСОБА_4» (а.с. 13).

Відповідно до довідки квартального комітету №22 від 27 січня 2018 року №116725 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_4 була зареєстрована в АДРЕСА_1. За вищевказаною адресою були зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 10).

Згідно довідки квартального комітету №22 від 27 січня 2018 року №116726 в АДРЕСА_1 станом на ІНФОРМАЦІЯ_8 року були зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_10 та ОСОБА_3 (а.с. 11).

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину спадкоємцями померлого ОСОБА_7 є дружина ОСОБА_5, дочка - ОСОБА_6, 1954 року народження та дочка ОСОБА_6, 1959 року народження. До складу спадкового майна входить ? частина домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Як вбачається з листа Смілянської державної нотаріальної контори №613/02-14 від 21 березня 2018 року після смерті ОСОБА_4 до Смілянської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття/відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа в Смілянській державній нотаріальній конторі не заводилася. Після смерті ОСОБА_5 до Смілянської державної нотаріальної контори звернувся з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_3 (а.с. 26).

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У п.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Відповідно до п.1 ч.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому суд вважає, що оскільки на час відкриття спадщини діяв Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року, то при вирішенні питання про визнання права власності на спадкове майно слід керуватись саме його положеннями.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст.524 ЦК УРСР 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст.529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст.548 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1, 2 ст.549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, в редакції 1963 року, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Статтею 131 ЦК 1963 року визначено, складовою частиною речі є все те, що не може бути відділене від неї без пошкодження і істотного знецінення речі. При переході права на річ складові частини її не підлягають відділенню.

Стаття 132 ЦК 1963 року передбачає, приналежністю є річ, призначена служити головній речі, зв'язана з нею спільним господарським призначенням. Приналежність наслідує долю головної речі, якщо в договорі або в законі не встановлено інше.

На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України визначено кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, позов ОСОБА_1 таким, що ґрунтується на вимогах закону, відтак підлягає до задоволення, а невизнане право позивача захисту в судовому порядку, шляхом визнання права власності на спадкове майно.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 334, 392, ЦК України, ст.ст. 131, 132, 328, 529, 548, 549, 553 ЦК України 1963 року, ст.ст. 1, 2, 76, 81, 89, 247, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, ЗУ від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5,-

вирішив:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_4 на 1/6 частину будинковолодіння АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку під літерою «А,а» загальною площею 72,0 кв.м., житловою площею 47,4 кв.м., а-1 - літня кухня; Б,б - сарай; Г-1 гараж; В - вбиральня; №1 - огорожа; І- замощення.

Рішення може бути оскаржене позивачем в 30-денний строк з дня його отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителька АДРЕСА_1.

Відповідач: Смілянська міська рада Черкаської області, вул. Незалежності, 37, м. Сміла Черкаська область.

Відповідач: ОСОБА_3, житель АДРЕСА_1.

Головуючий О.П.Опалинська