справа № 2-158/2011
провадження №4-с/489/53/18
УХВАЛА

Іменем України

12 грудня 2018 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Коденко К.В.,

за участю:

скаржника ОСОБА_1,

представника скаржника ОСОБА_2,

представника ВПВР ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання противоправною бездіяльності Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі ВПВР), зняття арешту та обтяжень з майна, зобовязати вчинити певні дії

встановив:

Скаржники звернулися до суду із скаргою в якій просили: визнати протиправною бездіяльність ВПВР щодо здійснення необхідних дій для закінчення виконавчого провадження; зняти арешт та обтяження з майна і квартири АДРЕСА_1, що належить скаржникам; зобовязати ВПВР застосувати негайні заходи з виконання судового рішення, ухвалено за результатами розгляду цієї скарги.

Скаргу мотивували тим, що рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 20.03.2011 задоволено позов ПАТ КБ «Надра» та стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 08/01/2007/840 К-022 від 19.01.2007 в сумі 158197,88 грн. ОСОБА_2 відповідно до цього рішення виконавчі листи за № 2-158 були придавлені банком для примусового виконання до ВПВР. В межах виконавчого провадження ВП № 32748510 державний виконавець Кравчук А.О. 16.04.2013 виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборону на його відчуження, якою наклав арешт на квартиру АДРЕСА_1. В червня 2014 року солідарні боржники повністю сплати заборгованість за виконавчими листами та всі платежі у межах виконавчого провадження. У звязку із чим, 16.07.2014 державний виконавець на підставі п.8 ч.1 ст.49 та ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №32748510 за виконавчим листом № 2-158, пунктами 2, 3 якої постановив зняти арешт з усього майна та квартири АДРЕСА_1 і заборону на його відчуження.

В кінці вересня 2018 року ОСОБА_4, ОСОБА_1 вирішили продати квартиру, але нотаріусом було повідомлено про знаходження квартири під арештом, накладеним державним виконавцем у ВП № 32748510. 18.10.2018 ОСОБА_4 звернулася до ВПВР із заявою про вжиття заходів щодо скасування арешту з майна та квартири, на яку їй надано відповідь від 31.10.2018 в якій зазначено, що ВП № 32748510 знищене відповідно до відомчих нормативних актів.

Державний виконавець в судовому засіданні надав письмові запереченнях в який просив в задоволенні скарги відмовити, так як постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесена відносно лише боржника ОСОБА_4; виконавче провадження відповідно до акту органу державної виконавчої служби від 28.02.2018 знищене, а тому державний виконавець позбавлений можливості як реєстратор вчиняти реєстраційні дії в межах такого провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 05.11.2018 скаргу прийнято до провадження та залучено в якості заінтересованої особи ОСОБА_5 - уповноважену особу фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «НАДРА», на користь якого ухвалено рішення апеляційною інстанцією, відзиву на скаргу від якої до суду не надходило.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та представник ОСОБА_4 ОСОБА_2 скаргу підтримали та просили задовольнити.

Представник ВПВР в задоволенні скарги просив відмовити з підстав, зазначених в запереченнях.

Заінтересована особа ОСОБА_5, яка належним чином була повідомлена про судове засідання, причини неявки суду не повідомила, що відповідно до ч. 2 ст. 443 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги за відсутності цього учасника справи.

Вислухавши присутніх учасників справи, дослідивши матеріали скарги та цивільної справи, суд приходить до наступного.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 20.10.2011 стягнуто на користь ПАТ КБ «Надра» з ОСОБА_4, ОСОБА_1 солідарно заборгованість за кредитним договором № 08/01/2007/840 К-022 від 19.01.2007 в загальній сумі 158197,88 грн., а також з кожної по 850,99 судових витрат.

Видані 16.11.2011 Ленінським районним судом міста Миколаєва виконавчі листи за № 2-158 були придавлені банком для примусового виконання до ВПВР.

16.04.2013 державний виконавець Кравчук А.О. в межах виконавчого провадження ВП № 32748510 виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої наклав арешт на все майно та заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику ОСОБА_4

09.08.2013, в межах того самого виконавчого провадження, державний виконавець виніс іншу постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої наклав арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_4, а саме квартиру АДРЕСА_2.

27.05.2014, 09.07.2014 та 16.07.2014 державним виконавцем винесені постанови про закінчення виконавчого провадження відносно боржників ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у звязку із повним фактичним викання ними рішенням та сплатою виконавчого збору.

16.07.2014 державний виконавець також виніс постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-158, виданого Ленінським районним судом міста Миколаєва 16.11.2011, відносно боржника ОСОБА_4, у звязку із фактичним виконанням рішення суду та перерахування коштів стягувачу, в якій постановив: закінчити виконавче провадження; зняти арешт з усього майна належного ОСОБА_4, що накладено постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.04.2013; зняти арешт з квартири № 6, що знаходиться за адресою: м.Миколаїв, вул. Космонавтів, 150, що належить ОСОБА_4, який накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.08.2013.

18.10.2018 ОСОБА_4, якій в кінці вересня 2018 року стало відомо про те, що її квартира знаходиться під забороною відчуження, звернулася до ВПВР із заявою в якій просила вжити відповідні заходи із зняття арешту з квартири.

31.10.2018 за № 02.1-35/7650 ВПВР надав ОСОБА_4 відповідь в якій зазначив, що ВП 32748510 за виконавчим листом № 2-158 знищене відповідно до відомчих нормативних актів по закінченню трирічного строку зберігання, тому державний виконавець позбавлений можливості вчиняти бідь-які дії з внесення відомостей до Державного реєстру. Одночасно розяснив, що відповідно до положень ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень також проводиться на підставі рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Згідно актуальної інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за номером запису про обтяження: 2057231, внесений запис про обтяження на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 32748510, виданий 09.08.2013 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_6, шляхом арешту нерухомого майна квартири АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_4

Інші обтяження в Єдиному реєстрі відсутні.

Із пояснень представника ВПВР, що підтверджується дослідженими судом доказами, встановлено неповне внесення державним виконавцем Кравчуком А.О. до Єдиного реєстру відомостей згідно постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-158, виданого Ленінським районним судом міста Миколаєва 16.11.2011, в частині зняття арешту з квартири боржника ОСОБА_4, арешт на яку накладено постановою від 09.08.2013.

Таким чином, ОСОБА_4 позбавлена права вільно володіти та розпоряджатися нерухомим майном, яке належить їй на праві власності, оскільки арештом державного виконавця, відомості про скасування якого при закінченні виконавчого провадження не були внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, що також не було усунуто при знищенні виконавчого провадження, як передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 32748510), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 2 наведеної статті передбачено, що уразі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до

суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 32748510) визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Між тим, відповідно до п.3 ч.1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний виконавець є державним реєстратором.

Згідно п.36 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує заявку в електронній форм з обовязковим долученням до неї електронних копій оригіналів документів, необхідних для такої реєстрації, виготовлених шляхом сканування, або оригіналів електронних документів з обовязковим накладенням кваліфікованого електронного цифрового підпису.

Як встановлено в ході розгляду скарги, на теперішній час державний виконавець ВПВР не має можливості сформувати заяву у електронній формі щодо державної реєстрації обтяження майна ОСОБА_4 оскільки не має оригіналу постанови про закінчення виконавчого провадження від 16.07.2014, через знищення в установленому порядку виконавчого провадження.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про часткове задоволення скарги в частині вимог ОСОБА_4 та відновлення її права шляхом скасування арешту нерухомого майна, накладеного на підставі постанови державного виконавця від 09.08.2013 у виконавчому провадженні ВП № 32748510, оскільки захистити в інший спосіб ніж шляхом звернення до суду ОСОБА_4 не має можливості. При цьому, суд враховую, що задоволенні у такий спосіб скарги не порушує прав інших осіб.

Скарга в частині вимог ОСОБА_1 є безпідставною, оскільки, як встановлено в ході розгляду справи, її права державним виконавцем порушено не було.

З урахуванням того, що виконавче провадження знищене, суд також не вбачає підстав для задоволення скарги в частині визнання дій державного виконавця протиправними та зобовязання ВПВР вжити заходи з виконання цієї ухвали.

Крім того, ОСОБА_1 не позбавлена права самостійно звернутися до відповідно реєстратора для внесення відомостей до державного реєстру відповідно до цієї ухвали.

Керуючись статтями 447, 450, 451 ЦПК України, суд

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Скасувати арешт та оголошення заборони відчуження з квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 32748510, виданої 09.08.2013 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_6, за номером запису про обтяження: 2057231.

У задоволенні скарги в іншій частині вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду на протязі п'ятнадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст ухвали складено 13.12.2018.

Суддя І.В.Коваленко