Справа № 214/5627/18
Номер провадження 2/214/2708/18
У Х В А Л А

іменем України

Про відмову у відкритті провадження у справі

"29" серпня 2018 р., суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, дослідивши матеріали цивільної справи №214/5627/18 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_4, про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

27.08.2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі вартості відновлювального ремонту та за втрату товарної вартості автомобіля НОМЕР_1 60 000,00 грн., витрати на поновлення порушених прав 10 000,00 грн. за інформаційні послуги кваліфікованого юриста, пять мінімальних розмірів заробітної плати 18 615,00 грн. моральної шкоди від протиправних дій; призначити судово-автотранспортну експертизу обставин ДТП від 06.12.2016 року та доручити експертам скласти висновок про перебіг подій ДТП та відтворити в відеоанімації рух автомобілів учасників руху на момент ДТП. Проведення експертизи доручити експертному закладу Харківський науково-дослідний інститут судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_5 Міністерства юстиції України, ІК 02883133 адреса 61177. ОСОБА_6, Золочівська, 8А. Для проведення судової експертизи надати копію адміністративної справи, що знаходиться в матеріалах судової справи №210/25/17 в Дзержинському районному суді м. Кривого Рогу; призначити судову автотоварознавчу експертизу автомобіля НОМЕР_1; призначити безкоштовного адвоката; розгляд справи проводити в загальному порядку.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку про відмову у відкритті провадження у справі за таких підстав.

Зі змісту позовних вимог позивача та підстав цих вимог вбачається, що позивачем, у заявлений ними спосіб, фактично оскаржуються дії (бездіяльність) судді Пістун А.О., які вчинені і повязані з розглядом нею раніше справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, що не може бути окремим предметом спору за правилами цивільного судочинства.

Згідно зі статтями 126 та 129 Конституції України, судді при здійсненні правосуддя незалежні й підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а також однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного і касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Згідно з зазначеними положеннями Конституції України, законність та обґрунтованість судових рішень і, відповідно, дії або бездіяльність судів (суддів) з питань здійснення правосуддя (пов'язаних з підготовкою й розглядом справ у судових інстанціях) можуть встановлюватись у визначеному порядку за результатом перегляду рішень судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Згідно положенням ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Проте у справі між позивачем та відповідачем зазначені правовідносини не виникли, тому позовні вимоги до ОСОБА_3 не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції.

Верховний Суд України у правовій позиції, викладеній у постанові від 01.03.2017 року у справі № 6-3139цс16, зазначає, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 (2002 ) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

За таких обставин, суд вважає, що належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Пленум Верховного Суду України у розясненнях, викладених у п. 10 постанови від 13.06.2007 року №8 «Про незалежність судової влади» звертає увагу судів на те, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв із таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам розяснено, що у розумінні положень частини 1 статті 2, пунктів 1, 7, 9 частини 1 статті 3, статті17, частини 3 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є субєктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у звязку з розглядом судових справ.

У звязку із викладеним розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій та судових рішень судді (суду), повязаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, керуючись вищевикладеним, вважаю, що справа за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_4, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у звязку з чим наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 186, 258-261,353 ЦПК України, ст. ст. 15,16 ЦК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_4, про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом пятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.В. Ткаченко