РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/15065/17

пр. № 2-о/759/102/18

29 травня 2018 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді: Шум Л.М.

при секретарі: Васюрі Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві про встановлення факту, що має юридичне значення, суд,-

В С Т А Н О В И В:

Представник заявниці у жовтні 2017 р. звернулася до суду із зазначеною вище заявою, посилаючись на те, що заявницяз 05.06.1960 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який був військовослужбовцем та отримував пенсію, яка була досить значною для сімейного бюджету. Подружжя проживало за адресою: АДРЕСА_4. ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік заявниці помер. При зверненні заявниці до Пенсійного фонду щодо призначення пенсії через втрату годувальника, їй було відмовлено, оскільки заявниця та померлий на день його смерті були зареєстрованими за різними адресами. Враховуючи наведене, заявниця просить встановити факт спільного її проживання з чоловіком ОСОБА_2 та перебування на утриманні померлого.

Заявниця у судовому засіданні підтримала вимоги заяви, посилаючись на викладені обставини.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, а тому суд вважає за можливим провести розгляд справи за відсутності останнього, на підставі наявних доказів в матеріалах справи.

Суд, заслухавши пояснення заявниці, свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 05.06.1960 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с. 8).

При зверненні заявниці до Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві щодо призначення пенсії в разі втрати годувальника, Управління листом від 14.07.2017 р. №16642/03 повідомило про неможливість призначення пенсії, оскільки подружжя на день смерті чоловіка були зареєстровані за різними адресами (а.с. 9).

14.069.2014 р. складено акт про те, що ОСОБА_2 дійсно проживав зі своєю дружиною ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1. Вказані обставини підтверджені свідками (а.с. 12).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 08.08.2017 р., ОСОБА_1 з 10.04.1973 р. зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 10).

В судовому засіданні свідки ОСОБА_3, яка проживає в квартирі АДРЕСА_3 та ОСОБА_4, яка проживає в квартирі АДРЕСА_2, підтвердили факт спільного проживання однією сім''єю заявниці ОСОБА_1 з ОСОБА_2, які проживаючи разом вели спільний побут, здійснювали спільні покупки, тощо, що відомо свідкам, оскільки останні товаришували сім'ями, ходили один до одного у гості.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні (п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Зі змісту вказаної статті вбачається, що суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5 роз'яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби ( ч. 1, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).

Члени сім'ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування ( ст. 31 Закону).

Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 3 Сімейного Кодексу, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

В судовому засіданні встановлено, визнається заявником і підтверджується показами свідків, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно проживали разом за адресою: АДРЕСА_1. Померлий отримував пенсію, якою забезпечував себе та свою дружину, яка є інвалідом ІІ групи. Розмір пенсії заявниці був низьким порівняно з пенсією померлого, при цьому, враховуючи стан здоров'я ОСОБА_1, необхідність у лікуванні, проходження медично-профілактичного лікування, профілактичних заходів і т.д., суд приходить до висновку, що основним і постійним джерелом засобів до існування для заявниці була допомога з боку ОСОБА_2

Враховуючи наведені обставини справи, доведеним є факт постійного проживання заявниці з ОСОБА_2 та перебування заявниці на його утриманні.

На підставі наведеного суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог, а тому заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 293, 315, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2.) постійно проживала з ОСОБА_2 та перебувала на його утриманні до моменту смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя :