Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 761/14999/16-ц

провадження № 61-11078св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Київська міська рада,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скляр Оксана Станіславівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4, яка підписана ОСОБА_6, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року у складі судді: Піхур О. В., та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2016 року у складі суддів: Поліщук Н. В., Білич І. М., Болотова Є. В.,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скляр Оксани Станіславівни, у якому просила визначити додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_7

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2016 року, позовну заяву повернуто позивачу для подання до належного суду.

Рішення судів мотивовано тим, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна і до них відносяться позови про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Оскільки до складу спадщини входять об'єкти нерухомого майна (квартира АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2), то справа не підсудна Шевченківському районному суду м. Києва.

У липні 2016 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, у якій просила скасувати оскаржені ухвали та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилалась на порушення судами норм процесуального права.

На обґрунтування касаційної скарги вказує, що: при визначенні спадкоємцеві додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину; предмет позову не є майновим, а тому позов подано правильно за місцем знаходження територіальної громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Тлумачення частини першої статті 114 ЦПК (в редакції, чинній на момент пред'явлення позову) свідчить, що правила виключної підсудності застосовуються до будь-яких позовів: пов'язаних з правом особи на нерухоме майно (виникненням, зміною, припиненням); про недійсність договорів щодо такого майна та застосування наслідків недійсності договору; з приводу невиконання умов договору, предметом якого є нерухоме майно; про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (якщо в складі спадщини є нерухоме майно).

Відповідно до статті 115 ЦПК України (у редакції, чинній на момент пред'явлення позову) якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала.

Встановивши, що в складі спадщини є нерухоме майно і спір виник з приводу нерухомого майна, суди зробили правильний висновок справа не підсудна Шевченківському районному суду м. Києва.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржені ухвали постановлені без додержання норм процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені ухвали без змін.

Оскільки оскаржені ухвали залишені без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 410, 409, 416 ЦПК, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка підписана ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О.Антоненко

В. І. Журавель