пр. № 2-з/759/69/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Коваль О.А., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту,

В С ТА Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки «HONDA» модель «Accord», що зареєстрований ТСЦ3246 27.02.2018 р.

Заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 15.06.2018 р. надав довіреність ОСОБА_2 розпоряджатися належним йому автомобілем «HONDA». Довіреність посвідчена приватним нотаріусом КМНО Толстіковою О.М. 15.06.2018 р. за № 2149. За попередньою домовленістю з ОСОБА_2 останній у разі вчинення будь-яких дій згідно Довіреності мав повідомити заявника про вчинення таких дій. Разом із тим, ОСОБА_2 03.09.2018 р. було перереєстровано належний йому автомобіль без його відома на третю особу. Того ж дня, ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса про припинення дії довіреності. Як зазначив заявник, він має намір звернутися з позовом до ОСОБА_2 про повернення належного йому автомобіля, і враховуючи те, що автомобіль може бути відчуженим повторно, просить накласти арешт на автомобіль «HONDA».

Згідно ч. 9 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

За ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв'язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У порушення цих вимог заявником не було належним чином обґрунтовано необхідність забезпечення позову з урахуванням предмету позову і змісту позовних вимог, не вказано ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, відсутні пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Як було зазначено заявником, останній має намір звернутися до суду із позовом до ОСОБА_2 про повернення належного йому автомобіля, і для забезпечення в майбутньому можливості виконання рішення суду просить накласти арешт на цей автомобіль. Однак згідно відомостей, що містить заява зазначений автомобіль ОСОБА_2 вже було переоформлено на третю особу.

Згідно ч.2 ст. 151 ЦПК України якщо заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Тоді як, повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження заявником зазначене не було, що також унеможливлює суду визначити правильність обраної підсудності розгляду такої згідно п.1ч.1 ст. 152 ЦПК України.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У відповідності зі ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Разом із тим, ОСОБА_1 при зверненні до суду не було надано доказів, які б підтверджували викладені у заяві обставини.

Як вбачається із заяви - у додатках, що подаються разом із нею було вказано: копію паспорту та ід. коду ОСОБА_1, копію довіреності від 15.06.2018 року ра копію витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей. Однак останніх фактично додано не було. Факт відсутності цих документів підтверджується також Актом загальної канцелярії суду від 30.11.2018 р. № 02/258/2018, складеним на підставі Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про повернення заяви про забезпечення позову у зв'язку з її невідповідністю вимогам ст. 151 ЦПК України

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 151-153 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня складання цієї ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя Коваль О.А.