Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" грудня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Кравченко А.С.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1

третьої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: 02152, АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач зареєстрована в зазначеній квартирі, але не проживає в ній, витрат по утримання не несе. Відповідач не проживає у вказаній квартирі більше п'яти років. Особисті речі відповідача в квартирі відсутні. Витрати по сплаті комунальних послуг несе позивач.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року у вказаній справі було відкрито провадження за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін, а також витребувано у Відділі з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації інформацію щодо осіб, зареєстрованих за адресою: 02152, АДРЕСА_1, із зазначенням прізвищ, імен, по-батькові та дат їх народження, викликано у якості свідків: ОСОБА_6, ОСОБА_7

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що позивачу та ОСОБА_2, ОСОБА_5 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1. Відповідач у вказаній квартирі не проживає більше п'яти років, житло не утримує, витрат на оплату комунальних послуг не несе. При цьому, відповідач, як член сім'ї позивача, і досі залишається зареєстрованою за адресою даної квартири, але більше п'яти років проживає на території Європи. Позивач наразі також проживає в Європі, проте постійно приїздить до України, до батьків, здійснює догляд за ними та за спірною квартирою.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, суд про причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не подала.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала заявлені позивачем позовні вимоги. Пояснила суду, що відповідач являється її донькою, яку вона більше п'яти років не бачила. Остання не проживає на території України, у спірній квартирі не проживає ще з часів першого президентства у незалежній Україні. Спільно з відповідачем вона ніколи не проживала, остання проживала у районі Троєщини, а потім виписалася та виїхала до Європи. Якось вона приїхала до України та «підпоївши» її чоловіка - ОСОБА_5, який в свою чергу відповідачу приходився вітчимом, зареєструвалася у спірній квартирі. В цей період часу вона була у лікарні. Зазначила, що навіть дитину відповідача, свого онука за весь час вона бачила лише один раз, він народився вже на території іншої держави. У спірній квартирі немає навіть речей відповідача. Позивач же допомагає їй в утриманні, а за реєстрацію відповідача у квартирі ще потрібно сплачувати кошти.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 листопада 1995 року Відділом приватизації житла Харківської районної держадміністрації було видано свідоцтво про право власності на житло, за яким квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_3 та членам її сім'ї - ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в рівних долях.

Відповідно до листа-відповіді Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 29 жовтня 2018 оку, станом на 25 жовтня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані п'ять осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За вимог ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до акту про не проживання особи, складеного гр. ОСОБА_9 28 серпня 2018 року, остання засвідчила те, що за адресою: АДРЕСА_1, починаючи з 2013 року, фактично не проживають гр. ОСОБА_4 та її син ОСОБА_10, при відвідуванні квартири, особисті речі цих осіб відсутні. Вказані відомості також підтверджуються актом про не проживання особи від 29 серпня 2018 року, складеного мешканкою будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_7

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Будучи допитаною в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що з позивачем вона проживає в одному будинку по АДРЕСА_1. Сестру позивача - ОСОБА_4 вона в останній раз бачила років тридцять назад, до свого повноліття вона проживала у спірній квартирі, вийшла заміж, а потім виїхала на постійне місце проживання за кордон, де і народила дітей. Батьків відповідач провідувала раз на п'ять років. Їм вона не допомагає, за утримання квартири коштів не сплачувала. Зазначила, що вона дружить з ОСОБА_2, часто її бачить та приходить не рідше двох чи трьох разів на тиждень до неї в гості у спірну квартиру, при цьому речей відповідача у квартирі не має. ОСОБА_2 розповідала їй, що відповідач приїздила в гості до неї в 2017 року на один або два дні, проте коли саме вона не пам'ятає. При цьому, відповідач вимагала, щоб спірну квартиру оформили на неї.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що родину ОСОБА_2 вона знає близько тридцяти років. З ОСОБА_2 та ОСОБА_5 вона дружить, часто буває у них у гостях. Вони мають дві доньки - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Позивача вона бачить, остання допомагає батькам, приходить до них. При цьому, відповідач вона ні разу в житті не бачила, вона з батьками не проживає, не допомагає їм, так само як і діти відповідача до бабусі та дідуся не приходять. Ніяких речей відповідача у квартирі не має. Вона лише один раз навідалася до батьків, наскільки їй відомо.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість,

достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень їх прав власника житлового приміщення, в даному випадку шляхом визнання втратившим право користування квартирою АДРЕСА_1, ОСОБА_4

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 275, 279, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 (02152, АДРЕСА_1) до ОСОБА_4 (02152, АДРЕСА_1), треті особи: ОСОБА_2 (02152, АДРЕСА_1), ОСОБА_5 (02152, АДРЕСА_1) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Повне судове рішення складено 10 грудня 2018 року.

Суддя: