Справа №465/1982/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2018 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Волоско І.Р.,

секретар судового засідання Мисько С.М.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1; адреса: 79066 АДРЕСА_1; паспорт серії НОМЕР_3 ІПН НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2; адреса: АДРЕСА_2; ІПН: НОМЕР_2) про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу. Свій позов мотивує тим, що 30.10.2013 року дала в борг ОСОБА_3 2 750, 00 доларів США, що на момент подання позовної заяви складає 72 325, 00 грн. Факт передачі грошових коштів підтверджується власноруч написаною ОСОБА_3 розпискою про отримання коштів 30.10.2013 року. Згідно домовленостей, вказаних у розписці, відповідач повинен був повернути взяті у борг кошти позивачу 21.11.2013 року. Однак, своїх зобов'язань не дотримався та почав уникати зустрічей із позивачем, а приблизно на початку 2016 року взагалі змінив місце проживання та заблокував номер телефону позивача, щоб та не змогла з ним зв'язатись. Підозрюючи, що ОСОБА_3не має наміру повертати кошти, позивач звернулась із відповідною заявою до Франківського відділу поліції ГУНП у Львівській області, де згідно зазначеної заяви було внесено відомості до ЄРДР за №0000038 від 04.01.2018 року. 24.01.2018 року вказане кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Відтак, ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь борг в сумі 2 750,00 доларів США, що на день подання позовної заяви складає 72 325,00 грн. також просить стягнути з відповідача судові витрати.

15.11.2018 року представником позивача подано заяву про внесення змін та доповнень до позовної заяви про стягнення боргу, яка полягає у частковому зменшенні позовних вимог в частині стягнення боргу та збільшенні позовних вимог в частині стягнення судових витрат, які обгрунтовує наступним. Ознайомившись із оригіналом розписки, було виявлено, що на її зворотній частині внесені позивачем відомості про часткове погашення боргу відповідачем. Зокрема, відповідач повернув 08.06.2015 року - 100 доларів США, 29.10.2015 року - 50 доларів США, 01.04.2016 року - 50 доларів США. Відтак, просить стягнути з відповідача борг в сумі 2 550,00 доларів США. Крім того, у поданій заяві представник позивача просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме: судовий збір та 10 000,00 грн. витрат на професійну допомогу адвоката.

Представник позивача - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та дав пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові та заяві про уточнення позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, зокрема оголошення про виклик до суду поміщене в газеті «Львівська пошта», а тому згідно ст.223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи із наступного.

За нормами ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до положень ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-79цс14, - відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі №6-63 цс13, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Виходячи зі встановлених обставин та наявних у справі доказів, суд вважає, що розписка ОСОБА_3 від 30.10.2013 року (а.с.38), власноручне написання та підписання якої відповідачем не заперечувалось та не оскаржувалось, як борговий документ, свідчить про існування між сторонами договірних відносин, а також підтверджує факт укладення договору, і засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Наявність у позивача оригіналів вказаних боргових документів є належним та допустимим доказом як факту отримання грошових коштів ОСОБА_3 від ОСОБА_1 та його волевиявлення у встановлені терміни повернути борг, так і невиконання відповідачем даних боргових зобов'язань.

З детального аналізу змісту борговиої розписки від 30.10.2013 року вбачається, що при її складанні сторонами було дотримано всіх істотних умов, а саме зазначено дату їх складання, прізвища, ім'я і по батькові сторін, валюту позики, підтвердження укладання договору позики, підпис відповідача ОСОБА_3

Із змісту ст.1049 ЦК України вбачається, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку встановленому договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачені наслідки порушення договору позичальником.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено обов'язковість виконання зобов'язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

За змістом ст.ст.526, 527 ЦК України належним виконанням зобов'язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов'язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності.

Як зазначає позивач, на неодноразові вимоги повернути борг, ОСОБА_3 не реагує.

Таким чином, оскільки відповідач на час написання розписки мав у користуванні грошові кошти, належні позивачу, та сторони дійшли обопільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час, про що склали відповідні розписки, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови. Знаходження розписок у позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов'язку про повернення боргу, а тому наявні підстави для стягнення боргу. З матеріалів справи вбачається, що взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав в повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг в загальному розмірі 2 550 доларів США, що на момент подання позовної заяви складає 71 400 грн.

В пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Станом на 30.11.2018 року Нацбанк встановив курс валют: 28,39 грн. за 1 USD.

Отже, враховуючи вищезазначені обставини та норми діючого законодавства, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу за позикою, підтвердженою розпискою від 30.10.2013 року в розмірі 71 400,00 грн.

Крім того, позивачем понесені також додаткові витрати, які безпосередньо понесені внаслідок розгляду справи, а саме: 10 000, 00 грн. витрат на професійну допомогу адвоката ОСОБА_2, що підтверджуються довідками від 03.04.2018 року та від 14.11.2018 року на підставі договору про правову допомогу від 29.03.2018 року.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з ОСОБА_3 слід стягнути судовий збір в розмірі 723,25 грн. на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 223, 247, 258, 259,263-265, 354 ЦПК України, ст.ст.526, 527, 610, 612, 1046-1050 ЦК України, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1; адреса: 79066 АДРЕСА_1; паспорт серії НОМЕР_3 ІПН НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2; адреса: АДРЕСА_2; ІПН: НОМЕР_2) про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2; адреса: АДРЕСА_2; ІПН: НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1; адреса: 79066 АДРЕСА_1; паспорт серії НОМЕР_3 ІПН НОМЕР_1) суму боргу у розмірі 71 400,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2; адреса: АДРЕСА_2; ІПН: НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1; адреса: 79066 АДРЕСА_1; паспорт серії НОМЕР_3 ІПН НОМЕР_1) витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2; адреса: АДРЕСА_2; ІПН: НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1; адреса: 79066 АДРЕСА_1; паспорт серії НОМЕР_3 ІПН НОМЕР_1) 723,25 грн. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Р.Волоско