Справа № 523/4551/18
Провадження №2/523/2954/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" серпня 2018 р.

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді - Середи І.В.,

за участю секретаря - Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 02.04.2018р. звернулися до Суворовського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_4. такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Вимоги обгрунтовані тим, що позивачі є власниками вказаної квартири. Відповідач є матір'ю ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_2 В 2000 році ОСОБА_3 заявила, що проживати в Україні не бажає, зробила відчуження своєї частки, забрала свої речі, виїхала проживати до Росії, однак не знялася з реєстраційного обліку в квартирі. Наявність реєстрації відповідача в квартирі приводить до додаткових витрат по сплаті комунальних платежів та порушує права позивачів щодо розпорядження та користування належним майном на свій розсуд.

Позивачі в судове засідання не з'явилися, надали клопотання про розгляд справи в їх відсутності.

На адресу суду надійшла нотаріально посвідчена заява ОСОБА_4 про визнання позовних вимог та слухання справи у її відсутності.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи в сукупності, суд прийшов до наступного.

Згідно договору дарування від 24.10.2000р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єсіною Л.М., зареєстрованому в реєстрі за №4932, ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_2 прийняла в дар 1/2 частину квартира АДРЕСА_1. (а.с.3).

Відповідно до договору дарування від 04.12.2000р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю., зареєстрованому в реєстрі за №4976, ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_1 та ОСОБА_9 прийняли в дар в рівних частках 1/2 частину квартира АДРЕСА_1. (а.с.4), який зареєстровано 07.12.2000р. в КП ОМБТІ та РОН в кн..372пр.-стр. 151-р337 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.03.2018р., ОСОБА_1, з урахуванням 1/2 частки, від якої відмовилась донька померлого 01.08.2012р. ОСОБА_9, є спадкоємицею 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с.5).

14.02.2013р. ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_10, який зареєстровано відділом ДРАЦС у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції, внаслідок якого змінила прізвище з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2».

Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію) на житловій площі в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1- відповідальна, ОСОБА_2-донька, та ОСОБА_3-мати, яка зареєстрована за вищевказаною адресою з 09.02.1970 р. (а.с.8).

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 321 ЦК України, визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з актом про не проживання особи за місцем реєстрації, складеним 24.03.2017р. сусідами ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, підписи яких завірені керівником дільниці №7 КП «ЖКС «Північний» ОСОБА_15, відповідач ОСОБА_3 в 1994 році виїхала на постійне проживання до Росії, а тому не проживає в квартирі АДРЕСА_1.

Згідно з нормами ч.1 ст.156 ЖК України, члени сімї власника квартири, які проживають разом з ним в квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди користування цим приміщенням. Частина 4 цієї же статті вказує, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до статті 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням не інакше як на підставі і в порядку, визначеному законом. Право громадянина на житло нерушиме та гарантовано статтею 47 Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.7 Закона України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, враховуючи доведеність з боку позивача того факту, що відповідач по справі понад один рік не проживає на спірній житловій площі без поважних на те причин, надала до суду заяву про визнання позовних вимог, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування спірним житлом.

Керуючись ст.ст.12,13, 76, 81, 89, 200, 258-259, 263-265, 273, 354-355, пп.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень розділу ХІІІ ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

Дане рішення є підставою для зняття ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси протягом 30 днів з дня його складення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено 23.08.2018 року.

Суддя: