Провадження № 22-ц/802/291/18 Категорія: 25 Доповідач: Русинчук М. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Русинчука М. М.,

суддів - Киці С.І., Матвійчук Л.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхового відшкодування за апеляційною скаргою відповідача публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (далі - ПАТ «СК «Країна») про стягнення страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 11 грудня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) в результаті якої був здійснений наїзд на пішохода ОСОБА_4 (чоловіка та батька позивачів). Внаслідок ДТП ОСОБА_4 помер у лікарні. 09 серпня 2017 року позивачі через свого представника звернулися до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. За результатом розгляду заяви, відповідач прийняв рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 43 819,79 грн, проте позивачі вважають, що відповідач неправильно обчислив суму належного до стягнення страхового відшкодування.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 просили суд стягнути з відповідача страхове відшкодування на користь: ОСОБА_1 - 8 641,90 грн; ОСОБА_2 - 17 600 грн; ОСОБА_3 - 17 600 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «СК «Країна» на користь: ОСОБА_1 8 619,80 грн страхового відшкодування; ОСОБА_2 17 600 грн страхового відшкодування; ОСОБА_3 17 600 грн страхового відшкодування.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «СК «Країна» в дохід держави 704,45 грн судового збору.

ПАТ «СК «Країна» в поданій апеляційній скарзі просило скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що суд прийшов до помилково висновку вважаючи, що у даному випадку страховик цивільно-правової відповідальності особи, яка використовує джерело підвищеної небезпеки, повинен відшкодувати шкоду у повному обсязі в разі наявності вини лише потерпілої особи та відсутності вини водія транспортного засобу, оскільки у відповідності до п. 36.3. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Апелянт вважає, що розмір страхового відшкодування має бути розраховано шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два, оскільки у постанові про закриття кримінального провадження стосовно ДТП, у якій загинув потерпілий, встановлено порушення Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) з боку саме пішохода. Крім того, вказує на те, що місцевий суд помилково вважав, що положення статті 36 цього Закону стосуються лише випадку передбаченого ч. 2 ст. 1188 ЦК України, оскільки дана стаття застосовується у разі участі у ДТП двох та більше джерел підвищеної небезпеки.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів ОСОБА_5 просив вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін. Свої заперечення на апеляційну скаргу представник позивачів обґрунтовував тим, що відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 31 серпня 2017 року водій автомобіля «Мерседес Віто», реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_6, 11 грудня 2016 року допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4, внаслідок чого останній помер в лікарні, тому відповідальним за завдану у ДТП шкоду є водій транспортного засобу, у зв'язку з чим п. 36.3. статті 36 згаданого Закону не підлягає застосуванню.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Частиною 3 цієї статті визначено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У зв'язку з наведеним, розгляд даної справи, ціна позову в якій менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і яка не належить до категорії справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційним судом здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 15 грудня 2016 року серії НОМЕР_2 (а.с.19).

З матеріалів вбачається, що позивачка по справі ОСОБА_1 є вдовою померлого, а позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 - його дітьми (а.с.10-16).

Судом з письмових пояснень сторін, а також з постанови слідчого СУ ГУНП у Волинській області Ходирєва В.В. від 31 серпня 2017 року про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0005724 від ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що причиною смерті потерпілого є ДТП.

Зі змісту вказаної постанови слідує, що 11 грудня 2016 року близько 23 год. 50 хв. водій автомобіля «Мерседес Віто», реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_6, рухаючись по вул. Конякіна зі сторони вул. Карпенка-Карого в напрямку вул. Гордіюк, що у м. Луцьку, поблизу будинку № 9 по вул. Конякіна, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4, який здійснював перетин проїзної частини дороги з права на ліво відносно руху автомобіля, поза пішохідним переходом. В подальшому останній був госпіталізований в лікарню де помер ІНФОРМАЦІЯ_1. При судово-токсикологічному ушкодженні крові померлого встановлено, що в його крові містилося 0,46 проміле етилового спирту. В результаті зроблений висновок, що в прямому причинному зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали стало порушення пішоходом ОСОБА_4 пунктів 4.4, 4.14 (а), 4.14 (б) ПДР України (а.с.37-40).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Мерседес Віто», реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_6, була застрахована у ПАТ «СК «Країна».

За результатом розгляду заяви представника товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Відшкодування» (далі - ТзОВ «ЮК «Відшкодування») ОСОБА_5 від 09 серпня 2017 року, поданої в інтересах позивачів, їм було виплачено страхове відшкодування в розмірі 43 819,79 грн, хоча останні просили виплатити 87 661,69 грн такого відшкодування (а.с.5, 36).

Виплата страхового відшкодування у вказаному вище розмірі відповідачем була здійснена з посиланням на пункт 36.3. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), шляхом поділу загальної суми страхового відшкодування на два у зв'язку з наявністю вини пішохода, що призвело до його смерті внаслідок ДТП. Крім того, відповідач вказував на те, що не були враховані чеки на суму 22,10 грн, які стосувалися купівлі засобів для відвідувачів пацієнта та пакетів.

Частиною першою статті 1200 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Згідно з частиною першою статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

У відповідності до п. 27.1. статті 27 Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 27.2. вказаної статті Закону визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно з пунктом 27.3. статті 27 Закону страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункт 27.4. статті 27 Закону).

Пунктом 27.5. статті 27 Закону передбачено, що відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

У відповідності до частини третьої статті 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Як правильно зазначав місцевий суд у своїх висновках, аналіз положень ст. ст. 1200, 1201 ЦК України, ст. 27 Закону у системному зв'язку з положеннями ч. 3 ст. 1193 ЦК України вказує на те, що вина потерпілого не враховується при відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання, в тому числі і при здійсненні страхових виплат передбачених ст. 27 Закону.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач ПАТ «СК «Країна» неправомірно застосував при розрахунку суми страхового відшкодування позивачам положення пункту 36.3. статті 36 Закону, оскільки вина потерпілого у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання не враховується, проте правомірно не врахував суму у фіскальних чеках у розмірі 22,10 грн, яка не стосується лікування потерпілого.

Таким чином, ухвалюючи оскаржуване рішення в даній справі, місцевий суд дійшов обґрунтування висновку, що заявлений позивачами позов підлягає до часткового задоволення, а з відповідача на їх користь підлягає до стягнення недоплачена сума страхового відшкодування в розмірі 43 819,80 грн, яке складається з недоплачених сум моральної шкоди в розмірі 9 600 грн (п. 27.3. ст. 27 Закону), витрат на утримання в розмірі 28 800 грн (п. 27.2. ст. 27 Закону), витрат на поховання в розмірі 4 393 грн (пункт 27.4. статті 27 Закону) та витрат понесених на лікування в розмірі 1 026,80 грн (ст. 24 Закону).

На підставі наведеного, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відповідає вимогам закону.

Суд в даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

У своїх доводах апеляційної скарги відповідач ПАТ «СК «Країна» вказував на те, що його дії щодо виплати страхового відшкодування позивачам є правомірними, оскільки розмір страхового відшкодування розрахований шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два, з огляду на те, що у постанові про закриття кримінального провадження стосовно ДТП, у якій загинув потерпілий, встановлено порушення ПДР з боку саме пішохода. З посиланням на п. 36.3. статті 36 згаданого Закону вважає, що місцевий суд дійшов помилково висновку вважаючи, що у даному випадку страховик цивільно-правової відповідальності особи, яка використовує джерело підвищеної небезпеки, повинен відшкодувати шкоду у повному обсязі в разі наявності вини лише потерпілої особи та відсутності вини водія транспортного засобу.

Проте, з такими доводами апеляційної скарги колегія суддів не може погодитися.

Пунктом 36.3. статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

На переконання колегії суддів вказане положення Закону у розглядуваному випадку не застосовується, оскільки смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля, який у даній дорожній обстановці не зміг вчасно зупинитися в результаті виходу потерпілого на проїзну частину. Шкода пов'язана зі смертю потерпілого, як це визначено частиною третьою статті 1193 ЦК України, відшкодовується незалежно від його вини. Оскільки водій транспортного засобу застрахував свою цивільно-правову відповідальність у встановленому законом порядку, тому у зв'язку з настанням страхового випадку обов'язок відшкодувати шкоду у зв'язку із смертю потерпілого у повному розмірі лежить на відповідачу ПАТ «СК «Країна», як на страховику.

Як правильно зазначав місцевий суд у своїх висновках, положення пункту 36.3. статті 36 Закону стосується того випадку, коли внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, тому особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Положення про ділення страхової виплати на кількість осіб винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, тому твердження відповідача про те, що порушення потерпілим ПДР і наїзд на нього згаданим транспортним засобом є взаємопов'язаними, сукупними діями, внаслідок яких виникла така шкода, є помилковими, оскільки неможливо визнати, що потерпілий, який помер внаслідок наїзду на нього забезпеченого транспортного засобу, навіть за наявності його вини у порушенні вимог Правил дорожнього руху, але за відсутності у нього умислу на заподіяння собі шкоди, діяв у взаємозв'язку разом з водієм цього джерела підвищеної небезпеки.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, а є власним суб'єктивним тлумаченням норм права та обставин справи, яким суд дав відповідну правову оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

За змістом ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 жовтня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді