АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у суді першої інстанції: КоренюкА.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: ПрокопчукН.О.,

суддів: Саліхова В.В., Семенюк Т.А.,

при секретарі: Булах А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ :

У липні 2017 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача. Зазначала, що 02.07.2010 року між нею та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29.01.2014 року. Від цього шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Позов мотивувала тим, що з липня 2015 року вона понесла додаткові витрати на лікування доньки, її реабілітацію після хвороби та навчання. Вважає, що батьком дитини має бути відшкодована половина додаткових витрат. Посилаючись на ст. 185 Сімейного кодексу України, просила стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину в розмірі 9 763,22 грн., тобто половину від понесених позивачем витрат.

У грудні 2017 року позивач звернулася до суду з заявою про збільшення позовних вимог. Заяву мотивувала тим, що за період з моменту подачі вказаного позову додаткові витрати на утримання дитини збільшилися, а тому просила стягнути з відповідача загальну суму 13 100,89 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.02.2018 року позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 13 100,89 грн. додатково понесених витрат на утримання дитини. Стягнуто з відповідача на користь держави 640,00 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового, про часткове задоволення позовних вимоги лише в частині тих додаткових витрат, які дійсно були понесені на потреби дитини. Апеляційну скаргу мотивував тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення без повного та всебічного з'ясування обставин справи та з порушенням норм матеріального та норм процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що у відповідача на утриманні знаходяться новонароджена донька та безробітна дружина, а також те, що він сам знаходиться в тяжкому хворобливому стані та його матеріальний стан не дозволяє оплатити лікування із протезування суглобу, якого він потребує. Вважає незаконними та необґрунтованими висновки суду стосовно того, що відповідач намагається уникнути виконання обов'язку щодо додаткових витрат на дитину, адже він надавав докази на підтвердження виконання своїх обов'язків щодо утримання дитини. Вказує, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про виклик свідків - батьків позивача, які могли спростувати доводи позивача та підтвердити те, що відповідач постійно здійснює додаткові витрати на дитину. Вважає, що суд першої інстанції неналежно оцінив необґрунтовану суму вказаних позивачем додаткових витрат на дитину.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України (у редакції Закону № 2147- VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIIIапеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із вищевикладеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року.

У судовому засіданні відповідач апеляційну скаргу підтримав з підстав, наведених в ній.

Позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.07.2010 року, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29.01.2014 року. Від цього шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу проживає з позивачем та перебуває на її утриманні.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20.01.2014 року відповідача зобов'язано сплачувати аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 в розмірі 1 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 25.10.2013 року і до повноліття дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.

У п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз'яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв'язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Позивач зазначає, що за період з липня 2015 року по грудень 2017 року нею понесені додаткові витрати на лікування, реабілітацію після хвороби та навчання доньки в загальній сумі 26 201,78 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для стягнення додаткових витрат у розмірі 13 100,89 грн., що становить половину понесених позивачем додаткових витрат на обстеження дитини, її лікування, придбання ліків, ортопедичного взуття, замовлення та виготовлення окулярів, придбання шкільного ранцю та піджаку.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав стягнення половини суми додаткових витрат на дитину з відповідача, оскільки позивач підтвердив належними доказами фактично понесені витрати на лікування дитини.

Разом із цим не погоджується з визначеним судом розміром понесених позивачкою додаткових витрат на дитину.

У перелік додаткових витрат на дитину позивач включила витрати на придбання шкільного ранцю за ціною 699,00 грн. та шкільного піджаку за ціною 595,00 грн., що підтверджує копіями товарних чеків (а.с. 74).

Однак, до особливих обставин, з якими законодавець пов'язує стягнення додаткових витрат на дитину, відносяться ті обставини, що пов'язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо.

А відтак, витрати на придбання шкільного ранцю та шкільного піджаку на суму 1 294,00 грн. не відносяться до додаткових витрат на утримання дитини, пов'язаних з особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України, тому не можуть бути враховані при визначенні загальної суми понесених додаткових витрат на утримання дитини.

Крім того, як вбачається з однієї з наданих позивачем копій квитанції з аптек (а.с. 15), окрім дитячих лікарських препаратів було придбано лікарський препарат для дорослих «Циклодинон» за ціною 213,59 грн., який не відповідає рекомендаціям лікарів, що містяться а матеріалах справи.

Отже, стягненню з відповідача підлягає сума витрат на придбання ліків дитині з урахуванням рекомендацій лікарів в консультативних висновках, які містяться в матеріалах справи (а.с. 6-7,10, 21, 22, 23, 24, 41-42, 43-55, 57, 59, 60, 66, 69), а тому витрати позивача на вказаний препарат на суму 213,59 грн. також не можуть бути враховані при визначенні загальної суми понесених додаткових витрат на утримання дитини.

Враховуючи викладене, сума стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини підлягає зменшенню. Тобто стягненню підлягає половина загальної суми додаткових витрат позивача на дитину без врахування витрат на придбання шкільного ранцю, піджаку та лікарських препаратів, не призначених лікарем у сумі 12 347,10 грн.

Доводи апелянта про необхідність зменшення його частки у відшкодуванні позивачці додаткових витрат на утримання доньки з урахуванням понесених ним додаткових витрат на дитину та наявності у нього іншої дитини не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що із зустрічним позовом він не звертався,а рівність часток щодо відшкодування додаткових витрат визначена судом з урахуванням усіх обставин справи та поданих сторонами доказів, у тому числі й таких пояснень відповідача.

За викладених обставин рішення суду підлягає зміні в частині повного задоволення позовних вимог щодо суми стягнення додаткових витрат на часткове задоволення позову у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року змінити в частині визначення розміру додаткових витрат на утримання дитини, що підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 з 13 100,89 грн. до 12 347,10 грн. (Дванадцять тисяч триста сорок сім гривень десять копійок).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді:

Повний текст постанови складений: 01 червня 2018 року