Справа № 693/1040/17
Провадження № 2/693/78/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
06.06.2018 року м. Жашків
Жашківський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Коцюбинської Ю.Д.,
за участю секретаря Чумак Р.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Жашків цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного підприємства «АВТЕХ» та приватного підприємства «КОНСАЛ-ДІ» про визнання договорів недійсними, застосування реституції, стягнення матеріальної та моральної шкоди,
ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду із позовною заявою до приватного підприємства «АВТЕХ» (надалі відповідач 1) та приватного підприємства «КОНСАЛ-ДІ» (надалі відповідач 2) про визнання договорів недійсними та застосування реституції.
Позов вмотивовано тим, що діяльність відповідача 1 містить ознаки фінансової послуги та підлягає ліцензуванню, проте відповідач 1 таку ліцензію не отримував, отже договір вчинений юридичною особою без відповідного дозволу, тому підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 227 ЦК України.
Крім того, оскільки відповідачі не повідомили позивача про відсутність у нього ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, позивач під час укладання догорів був позбавлений можливості свідомого вибору. На думку позивача така підприємницька практика вводить позивача, як споживача, в оману і кваліфікується як не чесна у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».
Також позивача введено в оману відповідачем 2 при підписанні спірного договору, так як позивач не отримав реальної інформації про послуги, так як його запевняли, що він укладає договір з метою подальшої купівлі автомобіля та частина коштів сплачена в рахунок оплати за автомобіль.
Таким чином позивач вважає, що є підстави для визнання судом договорів укладених позивачем та відповідачами недійсними та застосування наслідків такої недійсності. Просить стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн.
Від приватного підприємства «АВТЕХ» до суду надіслано заперечення на позов, яке підписано ОСОБА_2 та на якому стоїть відбиток печатки ПП «АВТЕХ» (арк. с. 30-33) та заперечення теж від приватного підприємства «АВТЕХ» за підписом ОСОБА_2, але з відбитком печатки ПП «КОНСАЛ-ДІ» (арк. с. 35-38). Підтверджень повноважень ОСОБА_2 суду не надано.
Представник відповідача 1 в своєму запереченні посилається на «свободу договору» та невірне тлумачення позивачем умов договору. Відповідач 1 вказує, що оскільки укладений правочин не передбачає одержання відповідачем необхідного йому товару, наявність у майбутньому самого товару, не визначає умов за яких такий товар може бути одержаний - то до такого правочину не може бути застосовано визначення «придбання товару у групах», «надання фінансових послуг», «адміністрування активів», підприємство під час укладання договору надало саме послугу з отримання позивачем права на отримання безвідсоткової позики, а тому відсутні підстави для висновку, що діяльність підприємства підлягає ліцензуванню.
Аналогічні пояснення викладені в запереченні від відповідача 2. Крім того, відповідач 2 зазначає, що посилання позивача на те, що йому не була надана повна, своєчасна та достовірна інформація про послугу, що є предметом договору, що позбавило його належним чином оцінити властивості такої послуги є необґрунтованими та спростовуються фактичними обставинами. Позивач не скористався своїм правом на звернення за юридичною допомогою, договори підписав добровільно, а тому зобовязаний їх виконувати. Позивач отримав послуги за договором, тому відсутні умови для повернення платежу.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, однак від його представника ОСОБА_3 до суду надійшла заява, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Представники відповідачів в судове засідання не з'явились, хоча ПП «АВТЕХ» та ПП «КОНСАЛ-ДІ» в належному порядку повідомлялись про час та місце розгляду справи, а тому суд, згідно вимог ст. 280 ЦПК України, проводить розгляд справи в заочному порядку.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
За правилами ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Згідно із п.6 ч.1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст.4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.
За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору
За положеннями ч. 1 п.7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Судом встановлено, що 4 грудня 2017 року між позивачем та приватним підприємством «АВТЕХ» було укладено договір N 1071, у відповідності до якого ПП «АВТЕХ» зобов'язалося за плату вчинити від імені позивача та за його рахунок певні дії, спрямовані на надання позики, на умовах договору про участь.
Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.
По договору N 1071 передбачено залучення коштів фізичної особи. Отже, для здійснення відповідачем діяльності, що стала предметом договору N 1071, відповідачу необхідно мати ліцензію.
Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).
У цьому визначенні мета отримання прибутку не є критерієм віднесення операції з фінансовими активами до поняття фінансової послуги, а "мета отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів" стосується лише залучення фінансових активів від інших осіб. Крім того, до визначених у ч. 3 ст. 2 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" установ, на діяльність яких не поширюються положення Закону, відповідач не належить.
Законом України від 02 червня 2011 року № 3462-VІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон № 3462-VІ) (набрав чинності 08 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону № 2664-ІІІ та доповнено її пунктом 111, відповідно до якого фінансовими вважаються послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.
Згідно з п. п. 3, 4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 2664-ІІІ фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність з вимогами цього Закону (тобто до 08 січня 2013 року), а спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг зобов'язаний у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.
На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг) як уповноважений державний орган 9 жовтня 2012 року розпорядженням № 1676 затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (далі - Ліцензійні умови).
Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах, і передбачили, що діяльність цих груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та (або) послуг.
Згідно з п. п. 1.2, 1.5 розділу І Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.
Ліцензіатом є фінансова установа, яка одержала ліцензію на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.
Фінансова установа може провадити діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах тільки після отримання ліцензії Нацкомфінпослуг відповідно до цих Ліцензійних умов.
Аналогічна позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року справа № 6-2389цс15, від 16 березня 2016 року справа № 6-2629цс16 та від 06 квітня 2016 року справа № 6-2531цс15.
Відповідно до ч. 2 ст. 203, ч. 1 ст. 227 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
Таким чином, судом не встановлено наявності ліцензії у відповідачів для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та суперечить вимогам законодавства.
Крім цього, 4 грудня 2017 року між позивачем та Приватним підприємством «КОНСАЛ-ДІ» було укладено договір N 1071, у відповідності до якого ПП «КОНСАЛ-ДІ» зобов'язалося за плату в розмірі 10,5 % від суми цільової позики, здійснити дії, спрямовані на отримання позики: забезпечити оформлення договору про участь у програмі самофінансування ПП «АВТЕХ» для замовника; надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі Замовника у програмі згідно укладених Договорів та Додатків до них.
Проте, позивач у відповідності зі статтею 15 Закону України «Про захист прав споживачів», при укладенні договору про участь у програмі самофінансування ПП «АВТЕХ», мав право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).
Таким чином, ПП «КОНСАЛ-ДІ», пропонуючи позивачу надання фінансової послуги щодо оформлення договору про участь у програмі самофінансування ПП «АВТЕХ», укладає групу договорів, при тому, що Позивач, як споживач послуги і так має право, без укладення договору N 1071 (із ПП «КОНСАЛ-ДІ) на отримання повної інформації про послугу та її виконавця, згідно із п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів".
Вказане підтверджується актом наданих послуг від 4 грудня 2017 року по договору N 1071 між позивачем та ПП «КОНСАЛ-ДІ» відповідно до якого зміст виконаних робіт за договором був обмежений виконанням консультаційних та роз'яснювальних послуг.
Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Оскільки самі по собі послуги, що є предметом договору N 1071 (з ПП «КОНСАЛ-ДІ»), позивачу не потрібні, в разі неможливості досягнення основної мети відносин із ПП «АВТЕХ» - отримання позики. З урахуванням того, що ПП «КОНСАЛ-ДІ» не повідомив позивача про відсутність у ПП «АВТЕХ» ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, позивач був позбавлений можливості свідомого вибору: оформляти чи не оформляти договір про участь у програмі ПП «АВТЕХ», отримувати чи ні консультативно-довідкові послуги з питань діяльності програми.
Тобто така підприємницька практика вводить споживача в оману і кваліфікується як нечесна (пункт 4, 5 ч. 2 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів").
Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно із ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне позов ОСОБА_1 задовольнити.
Щодо судових витрат.
Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
За приписами ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Частиною 2 ст. 137 ЦПК встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Як встановлено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Позивачем наданий попередній розрахунок судових витрат та договір про надання правової допомоги між ОСОБА_1 та адвокатським обєднанням «Романцова, Бончева і партнери».
Відповідачами не ставилась під сумнів сума витрат позивача на професійну правничу допомогу, не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу.
Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, враховуючи задоволення позову, судовий збір та витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу покладаються на відповідачів в рівних частках.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 76, 81, 133, 137, 141, 263-265, 280-283, 289 ЦПК України,суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного підприємства «АВТЕХ» та приватного підприємства «КОНСАЛ-ДІ» про визнання договорів недійсними, застосування реституції, стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити у повному обсязі.
Визнати недійсним договір № 1071 від 4 грудня 2017 року укладений між ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та приватним підприємством «АВТЕХ» (ідентифікаційний номер НОМЕР_2).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до п.п. 15.5 п. 5 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий суддя: Ю. Д. Коцюбинська