ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1727/18
Провадження №2/477/785/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому підготовчому судовому засіданні та під час підготовчого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, померлої 15 січня 2007 року, право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, та земельну ділянку, виділену для його будівництва та обслуговування, площею 0,07 га, розташовані по вул. Мельнична, 59, в смт. Первомайське Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області.

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті матері залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке вона не взмозі оформити в нотаріальному порядку через наявність також і іншої спадкоємиці.

Посилаючись на те, що інша спадкоємиця відповідачка в справі відмовляється від спадкування на її користь і не бажає оформляти спадщину за собою, але через те, що сплили строки подання заяви нотаріусу заяви про відмову від спадщини, вона не може оформити її в нотаріальному порядку, тому просила це зробити суд і позов задовольнити.

В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від них надійшли заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності. Позивачка в своїй заяві просила позов задовольнити, а відповідачка в своїй заяві позов визнала та не заперечувала проти його задоволення та оформлення спадщини за позивачкою, вказавши, що хоча й подала спочатку заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті бабусі, але в подальшому таке бажання у неї змінилося: заповіт на її користь стосувався тільки будинку, а позивачка також має право на спадкування всієї ділянки під будинком за законом і право на

обов'язкову частку при спадкуванні будинку за заповітом, яка складає ? частину будинку. Тому спадкування тільки ? частини будинку втрачає для неї сенс.

Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін в підготовчому судовому засіданні відповідно до положень ст. 200 ЦК України, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

15 січня 2007 року в смт. Первомайське Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області померла ОСОБА_3 і після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді будинку та земельної ділянки, площею 0,07 га, виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку, які розташовані за адресою: Миколаївської область, Жовтневий район, смт. Первомайське, вул. Мельнична,59.

Житловий будинок вона отримала в дар від громадянки ОСОБА_4, що підтверджується копією договору дарування від 10 серпня 1988 року, посвідченого секретарем Первомайської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області. 02 вересня 1989 року договір та право власності на будинок було нею зареєстровано в комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується реєстраційним посвідченням від цієї дати.

Земельна ділянка належала спадкодавиці відповідно до державного акту серії І-МК № 035220, виданого ОСОБА_3 06 лютого 1996 року Первомайською селищною радою Жовтневого району Миколаївської області.

Згідно з Постановою Верховної ради України № 1377-VIII від 19 травня 2016 року Про перейменування окремих населених пунктів та районів Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський.

Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті.

За свого життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений 27 липня 1999 року секретарем виконавчого комітету Первомайської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області, яким заповіла на випадок своєї смерті належний їй житловий будинок в смт. Первомайське Малюкіній Вікторії Анатоліївні, тобто відповідачці у справі.

Відповідно до довідки Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 16 листопада 2010 року, а також подібної довідки від 07 вересня 2017 року, яка міститься в копії спадкової справи, заведеної Вітовською державною нотаріальною контрою Миколаївської області, і яка була отримана на запит суду, на час смерті з померлою ОСОБА_3 ніхто зареєстрований не був.

В той же час, позивачка як спадкоємець першої черги після смерті матері подала до Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області заяву про прийняття спадщини в передбачений законом шестимісячний термін.

Таким чином вона прийняла спадщину.

Однак, звернувшись до нотаріус за оформленням спадщини після смерті матері вона отримала письмове розяснення нотаріуса від 11 липня 2018 року про неможливість нотаріального оформленням всієї спадщини, оскільки заяву про прийняття спадщини також подала спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 В той же час, в цьому ж роз'ясненні нотаріусом було зазначено, що вона (ОСОБА_1В.) як пенсіонер за віком є спадкоємцем за ст. 1241 ЦК України на 1/2 частину земельної ділянки, а земельна ділянка нікому не заповідана, тому спадкується на загальних підставах, тобто нею в порядку спадкування за законом як спадкоємиці першої черги, але в такому випадку будуть порушуватися положення ст. 120 ЗК України і не будуть співпадати власник ділянки та власник житлового будинку, розташованого на ній.

Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка); розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Крім того, статтею 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч. 2 цієї статті).

Частиною 3 ст. 120 ЗК України визначено, що у разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу).

Як зазначено вище спадкування в першу чергу здійснюється за заповітом.

В той же час, спадкоємиця за заповітом ОСОБА_5 не бажає оформляти спадщину на житловий будинок після смерті ОСОБА_3, оскільки фактично, з врахуванням наявності спадкоємця, який має право на обов'язкову частку, а також спадкування цим же спадкоємцем всієї земельної ділянки, яка виділена для будівництва та обслуговування спадкового будинку, вона має право на спадкування тільки 1/2 частини житлового будинку. Про це вона надала відповідну письмову заяву на адресу суду про відмову від спадщини. Суд допускає, що виходячи з її тексту вона дійсно не заперечує проти оформлення всієї спадщини позивачкою і відмовляється від неї на її користь.

Всупереч ст. 1272 ЦК України законом не передбачено поновлення строку для подання заяви про відмову від прийняття спадщини. Після її фактичного прийняття і спливу шести місяців після смерті спадкодавця особа-спадкоємець не може відмовитися від неї, але якщо ця особа не бажає її оформляти і є інші спадкоємці, які мають протилежні наміри, то це порушує їх права на належне користування та володіння спадковою власністю. Тому суд, виходячи з положень ст. 10. ст. 19 ЦПК України вважає можливим застосувати аналогію права, та з метою захисту прав позивача і, не порушуючи прав відповідачки, поновити їй строк для відмови від спадщини та прийняти відмову від спадщини.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок з господарськими спорудами та земельна ділянка, виділена для його будівництва та обслуговування, належали ОСОБА_3, і після її смерті входять до складу спадщини, а тому в порядку спадкування повинні відійти спадкоємцям, тобто позивачці в справі як спадкоємиці першої черги за законом, з врахуванням відмови від спадщини спадкоємиці ОСОБА_2 за заповітом,

Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 15 січня 2007 року, на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами та на земельну ділянку, площею 0,07 га, виділену для його будівництва та обслуговування, розташовані за адресою: Миколаївська область, Вітовський (раніше Жовтневий) район, смт. Первомайське, вул. Мельнична, 59.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, його повний текст складено на 10 грудня 2018 року.

Суддя Р.В. Козаченко