Ухвала

04 червня 2018 року

м. Київ

справа № 442/2372/16

провадження № 61-2083 ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 23 червня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 14 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

До Верховного Суду 22 лютого 2018 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 23 червня 2016 року.

Разом з тим, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом касаційної інстанції, оскільки остання подана після закінчення двадцятиденного строку, установленого частиною 1 статті 325 ЦПК України 2004 року.

У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження, однак причину пропуску процесуального строку не зазначає та не підтверджує її належними доказами.

За змістом статті 325 ЦПК України 2004 року касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.

Згідно зі статтею 319 ЦПК України 2004 року рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Із матеріалів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів вбачається, що ухвала Апеляційного суду Львівської області проголошена 23 червня 2016 року та оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 04 липня 2016 року, касаційну скаргу на вказане рішення заявник подав 22 лютого 2018 року, тобто після спливу майже двох років з дня складення повного тексту указаного судового рішення, доказів коли саме отримав повний текст ухвали від 23 червня 2016 року не надав.

З ухвали суду апеляційної інстанції убачається, що апеляційну скаргу подавав саме ОСОБА_1, однак в розумний інтервал часу не вживав заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження. Судові повістки про виклик в судове засідання, які двічі надсилалися апелянту за адресою, зазначеною ним же у його апеляційній скарзі, поверталися до суду без вручення їх апелянту з довідкою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки;

2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

У зв'язку з наведеним вище, заявнику слід направити на адресу суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, навести поважні причини пропуску строку та надати відповідні докази на підтвердження поважності причин пропуску цього строку, оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду, оскільки не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Із вступної частини касаційної скарги, поданої ОСОБА_1 вбачається, що заявник не згоден з ухвалою від 06 квітня 2016 року у справі № 442/2772/16-ц, провадження 4-с/44/26/2016 та ухвалою від 14 грудня 2017 року у справі № 22-ц/783/6201/2017, а у прохальній частині касаційної скарги просить скасувати судове рішення першої інстанції від 06 квітня 2016 року та судове рішення другої інстанції від 23 червня 2016 року не зазначаючи ідентифікаційні дані судових рішень, що оскаржуються.

Пунктами 4 та 6 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено рішення (ухвала), що оскаржується та клопотання особи, яка подає скаргу.

У порушення вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України заявником у касаційній скарзі не зазначено в чому полягає неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Таким чином, заявнику слід надіслати на адресу суду касаційної інстанції уточнену редакцію касаційної скарги та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, та вказати у прохальній частині скарги судові рішення, які заявник просить переглянути, при цьому вказати суд, який їх ухвалив, та дати їх ухвалення та зазначити в чому саме полягає неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору.

ОСОБА_1 заявлено клопотанням про звільнення від сплати судового збору, посилаючись на те, що він не має можливості сплатити судовий збір, оскільки його місячний дохід складає менше 1 600,00 грн.

На підтвердження вказаних обставин заявник надав відповідні докази, а саме: довідку та відомості про суми виплачених доходів та утриманих податків з Бориславського відділення Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, довідку з УПСЗН Бориславської міської ради Львівської області, довідку з Дрогобицького об'єднаного УПФ України у Львівській області, довідку з Бориславського міського центру зайнятості Львівського обласного центру зайнятості.

Частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» визначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Вказані заявником підстави для звільнення є обґрунтованими та свідчать про його складний майновий стан, що об'єктивно перешкоджає сплаті судового збору за подання касаційної скарги. Тому клопотання про звільнення від сплати судового збору слід задовольнити.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 136, 185, 390, 392, 393ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 23 червня 2016 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 23 червня 2016 рокузалишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 04 липня 2018 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Білоконь