Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 234/3840/15-ц

провадження № 61-4637св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 червня 2016 року в складі судді Літовки В. В. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 25 жовтня 2016 року в складі колегії суддів: Жданової В. С., Осипчук О. В., Постолової В. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

Позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що 24 листопада 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 37 148,10 дол. США зі сплатою 10,08 % річних на строк до 23 листопада 2013 року. 24 листопада 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладено договір застави, яким було забезпечено кредитний договір, предметом якого є автомобіль Chrysler Sebring. 22 серпня 2013 року між сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору, якою зменшено суму заборгованості за кредитом на 58,22 дол. США (пеня). Оскільки позичальник не виконав належним чином свої кредитні зобов'язання, станом на 05 січня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 4 550,63 дол. США, яка становить: 3 001,43 дол. США заборгованість за кредитом; 1 088,96 дол. США заборгованість за процентами; 386,18 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 74,06 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

На підставі викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» з урахуванням уточнених позовних вимог просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 24 листопада 2006 року в розмірі 4 550,63 дол. США, що за курсом 24 грн відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 31 грудня 2015 року становить 109 215,12 грн, вилучити у ОСОБА_1 та передати ПАТ КБ «ПриватБанк» предмет застави - автомобіль Chrysler Sebring, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу; звернути стягнення на предмет застави - автомобіль Chrysler Sebring, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дубліката свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі знаттям вказаного автомобіля з обліку в органах Державної автомобільної інспекції України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дубліката для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах Державної автомобільної інспекції України.

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічної позовною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що додатковою угодою до кредитного договору був встановлений новий термін прострочення зобов'язання. Жодна поточна заборгованість не виникла у межах встановлених угодою строків. Разом з тим нарахування пені за кредитним договором суперечить Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки м. Краматорськ, в якому проживає позичальник, та м. Донецьк, в якому він працював, належить до населених пунктів, на територіях яких проводилася або проводиться антитерористична операція. Позивач неодноразово намагався сплатити поточну заборгованість, проте банк відмовляється приймати гроші, використовує погрози звернути стягнення на заставне майно, при цьому погоджується розірвати кредитний договір та прийняти належне виконання договору тільки за умов сплати неіснуючого боргу за договором та нарахованої пені. Вказував, що банк ввів ОСОБА_1 в оману, не виклавши в додатковій угоді інформацію, необхідну для свідомого вибору, відсутній графік погашення кредиту, допущено безпідставне нарахування процентів на проценти.

На підставі викладеного ОСОБА_1 з урахуванням уточнених позовних вимог просив: визнати додаткову угоду від 22 серпня 2013 року до кредитного договору від 24 листопада 2006 року недійсною; визнати незаконним нарахування пені у розмірі 58,22 доларів США за період проведення антитерористичної операції; зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» прийняти у ОСОБА_1 оплату залишку кредиту згідно з розрахунком судової експертизи.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 14 червня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк»задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 24 листопада 2006 року в розмірі 4 476,99 дол. США, що за курсом 24 гривні відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 31 грудня 2015 року становить 107 447,76 грн, вилучено у ОСОБА_1 та передано ПАТ КБ «ПриватБанк» предмет застави - автомобіль Chrysler Sebring, що належить на праві власності ОСОБА_1, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу. Звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль Chrysler Sebring, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дубліката свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах Державної автомобільної інспекції України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дубліката для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк»всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах Державної автомобільної інспекції України. У задоволенні решти вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»понесені судові витрати у розмірі 841,04 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник порушив умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість перед банком у розмірі 4 550,63 дол. США. Відповідач зобов'язання за договором застави не виконав, предмет застави у заклад банку не передав. ОСОБА_1 отримав необхідну інформацію про умови кредитування, був згоден з цими умовами, про що свідчить підпис його у кредитному договорі, тому немає підстав для визнання додаткової угоди недійсною. Пеня ОСОБА_1 з 14 квітня 2014 року, тобто з часу проведення антитерористичної операції, не нараховувалась. ОСОБА_1 не надав суду доказів, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не приймає у нього оплату за кредит у будь-якій сумі.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 25 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що сторони уклали додаткову угоду до кредитного договору в належній письмовій формі, при укладанні додаткової угоди сторони визначили загальну суму заборгованості, розмір щомісячного погашення, строк дії угоди, відповідальність тощо. Як у кредитному договорі, так і у додатковій угоді прописано валюту кредитування, відсоткову ставку, винагороду, розмір щомісячного платежу, відповідальність, права та обов'язки сторін договору, графік погашення кредиту.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, справу направити на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не встановили дійсний розмір кредитної заборгованості. Поданий банком розрахунок не є належним та допустимим доказом. Суди безпідставно та без належного обґрунтування відмовили у задоволенні клопотань ОСОБА_1 про призначення експертизи з метою встановлення дійсної заборгованості за кредитом. Позичальник належним чином виконував свої зобов'язання та сплачував платежі відповідно до затвердженого сторонами графіку. Судами також не надано оцінки тій обставині, що додатковою угодою чітко не визначено суми, які підлягають сплаті. Банк не зарахував належним чином суму страхового відшкодування у розмірі 1 279,61 дол. США. Додаткова угода до кредитного договору суперечить Закону України «Про захист прав споживачів».

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.

31 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що 24 листопада 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 37 148,10 дол. США зі сплатою 10,08 % річних на строк до 23 листопада 2013 року.

24 листопада 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладено договір застави, яким було забезпечено кредитний договір, предметом якого є автомобіль Chrysler Sebring.

22 серпня 2013 року між сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору, якою зменшено суму заборгованості за кредитом та визначено суму боргу у розмірі 5 919,77 дол. США, терміном повернення - до 23 січня 2015 року.

За умовами додаткового договору позичальник ОСОБА_1 зобов'язаний з 22 серпня 2013 року сплачувати банку щомісяця по 410,84 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором від 24 листопада 2006 року відповідно до графіка погашення кредиту.

Суди встановили, що позичальник не виконав належним чином свої кредитні зобов'язання, тому станом на 05 січня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 4 476,99 дол. США, яка становить: 3 001,43 дол. США заборгованості за кредитом; 1 088,96 дол. США заборгованості за процентами; 386,18 дол. США заборгованості по комісії за користування кредитом; 0,42 дол. США пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави (статті 19 Закону України «Про заставу»).

Згідно з частиною першою статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно дочастини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_1 указував, що у матеріалах справи відсутній належний та обґрунтований розрахунок суми боргу, а також неодноразово просив призначити по справі економічну експертизу.

Вказані клопотання були обґрунтовані посиланнями на помилки у розрахунку банка, позивач вказував на невідповідність такого розрахунку умовам, укладених між сторонами правочинів.

Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Проте суди залишили поза увагою, що у матеріалах справи відсутній належний та допустимий розрахунок суми боргу, а також не обґрунтували підстав відмови у задоволенні клопотань ОСОБА_1 від 24 лютого 2016 року, від 17 травня 2016 року, від 23 вересня 2015 року, від 24 червня 2016 року, від 25 жовтня 2016 року про призначення судової економічної експертизи з метою визначення дійсного розміру заборгованості за кредитним договором.

Представником ОСОБА_1 в суді першої інстанції подано розрахунок за кредитним договором, відповідно до якого у позичальника відсутня кредитна заборгованість, проте вказані докази судами залишено поза увагою.

ОСОБА_1 також вказував, що банк 02 серпня 2013 року безпідставно списав з кредитного рахунку 1 279, 61 дол. США та зарахував їх до простроченого тіла кредиту.

Встановлено, що рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 01 квітня 2016 року в справі № 234/19440/15-ц, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо списання 02 серпня 2013 року грошових коштів у розмірі 40 799,68 грн з карткового рахунку, відкритого у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_1 Припинено автоматичне стягнення ПАТ КБ «ПриватБанк» платежів, призначених для погашення заборгованості за кредитними договорами від 10 травня 2007 року (кредитно-іпотечний договір) та від 24 листопада 2006 року (авто в кредит) на рахунок, відкритий ПАТ КБ «ПриватБанк» для штрафів.

Вказані обставини залишено судами поза увагою та, відповідно, їм не надано належної правової оцінки.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Отже, суди не дослідили належним чином зібрані у справі докази, зокрема розрахунок заборгованості за кредитним договором, не спростували доводи ОСОБА_1 щодо належного виконання умов кредитного договору відповідно до узгодженого сторонами графіка погашення кредиту, що додаткова угода не містить детальної інформації щодо суми заборгованості, розміру відсотків за користування кредитом, тому суперечить Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості усунути вказані недоліки і перевірити доводи сторін, оскільки вони потребують встановлення обставин, які не були встановлені судами.

Відповідно до пункту 1 частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник ОСОБА_2,задовольнити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 25 жовтня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська