Дата документу 17.08.2018 Справа № 554/9546/17
Провадження № 2/554/359/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2018 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.

за участю секретаря Садошенко М.П.,

за участю учасників справи:

представники відповідача ОСОБА_1 : ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно; треті особи: Четверта Полтавська державна нотаріальна контора, Автогаражний колектив «Автотурист», ЖК «Будівельник»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 в листопаді 2017 року звернувся до Октябрського районного суду м.Полтави з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно; треті особи: Четверта Полтавська державна нотаріальна контора, Автогаражний колектив «Автотурист», ЖК «Будівельник», в якому просив визнати за ним в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5 право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та на гараж НОМЕР_1, який знаходиться в автогаражному колективі «Автотурист» по вул.Європейській,152-а в м.Полтава; стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача вартість компенсації за 1/2 частину земельної ділянки в сумі 1350 гривень та 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 в сумі 135550 гривень, всього 136900 гривень, та понесені судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що його батьками є відповідач по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. 25.09.1966 року батьки зареєстрували шлюб. В період проживання в шлюбі вони придбали на ім'я матері у 2003 році однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, в якій зареєстрований відповідач. При житті мати 11.12.2003 року належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, яку позивач повністю придбав за свої кошти, заповіла позивачу. ОСОБА_4 прийняв спадщину в установленому законом порядку.

Крім того, батьки у період сумісного проживання за спільні гроші придбали у 1991 році двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 у житловому кооперативі «Будівельник», загальною площею 48,8 кв.м, в якій до дня смерті була зареєстрована та проживала мати. Також, у 2002 році в АДРЕСА_12 на ім'я батька отримали земельну ділянку, на якій за спільні кошти батьки побудували житловий будинок, зареєстрували на відповідача, де він постійно проживає з 2009 року по теперішній час. В період сумісного проживання батьки побудували за спільні гроші гараж НОМЕР_1, який зареєстрували в 1975 році у автогаражному колективі «Автотурист» по вул.Європейській,152-а м.Полтава, який позивач оцінює в 50000 гривень.

Сімейні стосунки батьки припинили на початку 2009 року. Земельну ділянку площею 0,06 га, яка на праві власності згідно державного акту належить ОСОБА_5, вартістю 2700 гривень, позивач не заперечує, щоб її суд виділив ОСОБА_1 із стягненням половини її вартості. Відповідно до договору купівлі-продажу від 07.11.2003 року вартість квартири АДРЕСА_1 на 10.12.2003 року складає 9492 гривень. Згідно звіту, яку провів батько, вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_2 складає 271100 гривень.

Таким чином, ОСОБА_1 мав би право на спадщину після смерті дружини, однак він в нотаріальну контору не звернувся із заявою про прийняття спадщини, на день смерті спадкодавця з нею не проживав, тому нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, згідно листа від 11.06.2015 року . При таких обставинах, після смерті матері позивач є єдиним спадкоємцем на все її майно.

Ухвалою суду від 12.12.2017 року відкрито провадження по даній справі та призначено судовий розгляд на 26.01.2018 року.

Ухвалою суду від 12.12.2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1 28.03.2018 року подав відзив на позовну заяву ОСОБА_4, згідно якого просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі за безпідставністю. Відповідач вказав, що позовна заява взагалі не містить доказів, на які посилається позивач, не додані копії правовстановлюючих документів, відмова нотаріуса про вчинення нотаріальних дій та доказів звернення позивача до нотаріуса. При поданні позову позивачем фактично знехтувані норми, які регламентують безпосередньо спадкові відносини. Посилаючись на заповіт, складений на нього, позивач не вказав які ж в такому випадку підстави звернення до суду, та які перешкоди є у позивача в отриманні свідоцтва про право на спадщину на гараж. Тоді як, саме за відповідачем рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 12.06.2012 року, яке є чинним на даний час, було визнано право власності на гараж НОМЕР_2, площею 19,0 кв.м з погрібом, площею 4,7 кв.м, з оглядовою ямою, площею 2,8 кв.м, що розташований у ряду «Н» автогаражного колективу «Автотурист» по вул.Фрунзе,152 у м.Полтаві. Зобов'язано Полтавське БТІ ПП «Інвентаризатор » зареєструвати вказаний гараж. Крім того, в прохальній частині позову взагалі не ідентифіковано земельну ділянку, а щодо квартири АДРЕСА_2, то вказана квартира була з дотриманням вимог чинного законодавства подарована відповідачем в 2016 році своїй доньці ОСОБА_3 (а.с.85-89).

У запереченні на відповідь на відзив (а.с.145-146) відповідач вказав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів припинення сімейних стосунків між відповідачем та дружиною ОСОБА_5; ОСОБА_4 не надав доказів прийняття спадщини за заповітом; ОСОБА_5 достеменно знала про визнання права власності на гараж за відповідачем; не надано доказів того, що квартира АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю подружжя.

Ухвалою суду від 15.05.2018 року відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні заяви про об'єднання в одне провадження цивільних справ за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно; треті особи: Четверта Полтавська державна нотаріальна контора, Автогаражний колектив «Автотурист», ЖК «Будівельник» та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою суду від 15.05.2018 року відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про витребування доказів.

Ухвалою суду від 15.05.2018 року провадження у справі зупинено до вирішення питання щодо заявленого представником позивача ОСОБА_6 відводу головуючому судді у справі.

Ухвалою суду від 16.05.2018 року поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 27.06.2018 року.

У відповіді на відзив від 20.04.2018 року ОСОБА_4, крім повторно викладеного змісту свого позову, зазначив, що доказами по цій справі є клопотання про витребування доказів та не приєднані матеріали інших цивільних справ. Просив відхилити мотиви ОСОБА_1 (а.с.114-117).

Позивач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_6, будучи належним чином повідомлені про розгляд справи, неодноразово до суду не з'являлися. Так, у заяві від 15.06.2018 року позивач просив відкласти слухання справи 27.06.2018 року на іншу дату, оскільки адвокат ОСОБА_6 буде знаходитись у відпустці, а позивач - у відрядженні по роботі (документів на підтвердження даних обставин не надано). В судове засідання 17.08.2018 року позивач та його представник не з'явились, ОСОБА_4 16.08.2018 року надав через канцелярію суду заяву про відкладення розгляду справи, оскільки адвокат ОСОБА_6 стаціонарно лікується (підтверджуючий документ не надано суду).

Згідно ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причини, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. Таким чином, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.Суд, керуючись вимогами ст.223 ЦПК України, вирішив закінчити розгляд справи у відсутність позивача та його представника.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за безпідставністю. Стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 5200 гривень.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судовому засіданні просила відмовити у позові, оскільки немає підтверджуючих документів, що спадкодавець була власником іншого, ніж квартири, майна.

Представник третьої особи - Четвертої Полтавської державної нотаріальної контори до суду не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, третя особа у надісланому листі просила розглядати справу у відсутність свого представника, вирішити справу на розсуд суду.

Представники третіх осіб: Автогаражного колективу «Автотурист» та ЖК «Будівельник» до суду не з'явилися, про розгляд справи треті особи повідомлені належним чином.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували 25.09.1966 року між собою шлюб (а.с.125 зворот - ксерокопія свідоцтва про одруження).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла (а.с.125- ксерокопія свідоцтва про смерть). Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Згідно наданої позивачем до суду ксерокопії договору купівлі-продажу від 10.12.2003 року, ОСОБА_5 купила квартиру АДРЕСА_1. Продаж вчинено за 9492 гривень (а.с.118 - ксерокопія договору купівлі-продажу).

Відповідно наданого позивачем заповіту, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Полтавської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, ОСОБА_5 заповіла належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 сину ОСОБА_8 (а.с.119 - ксерокопія заповіту).

Згідно наданого позивачем державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.120 - ксерокопія акту), ОСОБА_5 є власником земельної ділянки, площею 0,0600 га, розташованої : Полтавська область Решетилівський район, Демидівська сільська рада (за межами населеного пункту), з цільовим призначенням для ведення садівництва.

Згідно наданих позивачем ксерокопій звітів про оцінку майна, вартість двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, складає 271100 гривень (а.с.121-122); вартість земельної ділянки площею 600 кв.м, що належить ОСОБА_5 за адресою: Полтавська область Решетилівський район, Демидівська сільська рада (за межами населеного пункту) складає 2700 гривень (а.с.123-124).

Відповідач по справі посилається на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 12.06.2012 року, яке є чинним на даний час, згідно якого було визнано за ОСОБА_1 право власності на гараж НОМЕР_2, площею 19,0 кв.м з погрібом, площею 4,7 кв.м, з оглядовою ямою, площею 2,8 кв.м, що розташований у ряду «Н» автогаражного колективу «Автотурист» по вул.Фрунзе,152 у м.Полтаві. Зобов'язано Полтавське БТІ ПП «Інвентаризатор » зареєструвати вказаний гараж. Згідно витягу про державну реєстрацію прав ОСОБА_1 є власником зазначеного гаража (а.с.93-94).

Відповідно до частини 1статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивач стверджує, що він є єдиним спадкоємцем на нерухоме майно своєї матері, посилаючись, зокрема, на неприйняття спадку відповідачем.

Відповідач заперечує за ОСОБА_5 право власності на нерухоме майно, крім квартири АДРЕСА_1, на яку як стверджує позивач існує заповіт, та ОСОБА_4 безпідставно звернувся до суду без відмови нотаріуса в оформленні спадку.

Суд вважає безпідставними та необґрунтованими вимоги позивача та слушними доводи відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

З пункту 3 глави 13 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Як вбачається з узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого Спеціалізованого Суду України від 16.05.2013 року, вирішуючи питання про те, чи підлягають розгляду судом справи про право на спадкування без попереднього звернення особи до нотаріальної контори для оформлення права на спадщину та відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, судам слід враховувати наступне. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування». За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Однак, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це є підставою для відмови у позові. Вказана відмова нотаріуса повинна бути виражена у письмовому вигляді у формі постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Суд зазначає, що постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину позивачем ОСОБА_4 суду не надано.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.1221 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ст. 1223 ЦК України).

Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; а ч.3 ст.1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»).

Також поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» не є тотожними, адже законодавець розмежовує ці поняття та пов'язує з виникненням зазначених майнових прав різні наслідки.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).

Частиною 1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Проте, доказів про те, що позивачу ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину суду не надано.

Однак, суд зазначає, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини, виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Разом із тим, необхідно розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Набуття права власності в порядку спадкування регулюється окремими нормами.

Виходячи з наведеного, суд також зауважує, що позивач взагалі не підтвердив правовий статус майна, на яке просить визнати право власності в порядку спадкування, а вимоги про стягнення вартості компенсації за частину земельної ділянки в сумі 1350 гривень - неконкретизовані та незрозумілі, виходячи з попередньо викладених мотивів позовних вимог.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

У ч. ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Таким чином, оскільки позивач, всупереч свого процесуального обов'язку, не надав належних і достовірних доказів, які б засвідчували його право власності в порядку спадкування на майно померлої матері, а його доводи ґрунтуються на припущеннях, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю, що не позбавляє позивача повторно звернутися до суду за захистом своїх прав, виправивши недоліки стосовно недоведеності позову.

Відповідно до вимог статті 16 Цивільного кодексу України, звертаючись до суду, саме позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Саме позивач зобов'язаний довести обставини, які мають місце у диспозиції норми матеріального права, проте позивачем так і не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування своєї позиції. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, суд також відмовляє позивачу ОСОБА_4 у відшкодуванні понесених ним судових витрат у вигляді судового збору та за надання правової допомоги.

На підставі ч. 1 п. 1 ст.141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені та документально підтверджені судові витрати.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.

Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_1 було сплачено адвокату ОСОБА_2, згідно доданих квитанцій, 5200 гривень (а.с.99 - ордер, а.с.98 - квитанція) за надання правничої допомоги за договором №58 від 21.03.2018 року, відповідно до рахунку-фактури, розрахунку судових витрат (а.с.92,95-97). Таким чином, із ОСОБА_4на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді правової допомоги в сумі 5200 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1235,1261,1270 ЦК України, ст.ст.12,13,81,141,223,259,263-265,268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_3, до ОСОБА_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_4, про визнання права власності на спадкове майно; треті особи: Четверта Полтавська державна нотаріальна контора, місцезнаходження: 36021, м.Полтава, вул.Грабчака,2, Автогаражний колектив «Автотурист», місцезнаходження: 36016, м.Полтава, вул.Європейська,152-а, ЖК «Будівельник», місцезнаходження: 36021, м.Полтава, вул.Ціолковського,55, кв.38.

Стягнути із ОСОБА_4, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_3, на користь ОСОБА_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_4, витрати на правову допомогу в розмірі 5200 гривень.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 355 ЦПК України подається безпосередньо до Апеляційного суду Полтавської області.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст судового рішення складено 27.08.2018 року.

Суддя: А.М.Чуванова