АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

іменем України

05 червня 2018 року

м. Харків

справа №637/371/17

провадження № 22ц/790/5/18

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого - Сащенко І.С.,

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Бойко А.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Шеченківського районного суду Харківської області від 07 грудня 2017 року (суддя Тордія Е.Н.)

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

встановив:

У серпні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просив суд стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частину заборгованості за кредитним договором по 9133,16 доларів США з кожного з відповідачів, разом - 18266,32 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом ( тіло кредиту).

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 22.02.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір. Згідно умов Договору позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 23 580.00 доларів США на термін до 21.02.2027 року, відповідач зобовязувався повернути кредит та сплатити відсотки за користуванням кредитними коштами в строк та в порядку, встановленим Договором. Відповідач порушив умови Договору, у звязку чи виникла заборгованість, яка складається з 18266.32 доларів США- заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 5871.67 доларів США- заборгованість за відсотками за користування кредитом;1320.00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 159.00 доларів США- пеня за несвоєчасність виконання за кредитним договором.

В забезпечення виконання зобовязання між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Позов було розглянуто за відсутності сторін.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 07.12.2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. При цьому зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що додаткова угода №1 є договором реструктуризації вже існуючої заборгованості за кредитним договором та сума заборгованості, що виникла у період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання додаткової угоди зменшилась на 390,30 доларів США.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив із того, що час звернення банку з позовом про стягнення заборгованості з відповідача не настав, виходячи з умов кредитного договору, до якого з цього приводу внесено відповідні зміни.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Встановлено, що 22.02.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір НАUG6K01270023.

Згідно умов договору відповідач отримав кредит у розмірі 23 580.00 доларів США на термін до 21.02.2027 року.

В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 того ж дня були укладені договори іпотеки та договір поруки, поручителем за зобовязаннями по договору виступив ОСОБА_2

23.03.2013 року між ПАТ «Акцент-БАНК» та відповідачем було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного Договору №НАUG6K01270023 від 22.02.2007 року, метою якої була реструктуризація заборгованості.

Крім того, за договором факторингу №1 від 01.11.2007 року між ЗАТ «Акцент-БАНК» та ПАТ КБ «ПриватБанк», останній відступив право вимоги у повному обсязі до боржників, перелік яких визначено у додатку №1 до цього договору, в тому числі і відносно ОСОБА_1

Додатковою угодою №1 від 25.04.2015 року до договору факторингу №1 від 01.11.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на замовлення ЗАТ «Акцент-БАНК» надає послуги зі стягнення заборгованості з боржників останнього.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 27.02.2017 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість зі сплати тіла кредиту 18266,32 доларів США, зі сплати по відсоткам за користування кредитом - 5871,67 доларів США, зі сплати заборгованості по комісії за користування кредитом 1320 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 159 доларів США.

Відповідно до умов Договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця, та складається із заборгованості за кредитом, комісією, відсотками, а також витратами згідно умов Договору. У випадку порушення зобовязань за Договором відповідач сплачує позивачу відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі за місяць, нарахованої від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Позивач в уточненій позовній заяві просив суд стягнути з відповідачів частину заборгованості за кредитним договором по 9133,16 доларів США з кожного, разом - 18266,32 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом ( тіло кредиту).

Посилання представника відповідача в своїх запереченнях як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції на те, що п. 5 Додаткової угоди передбачена можливість банку звернутися до суду тільки після збігу 1460 днів після порушення позичальником строків погашення заборгованості судовою колегією не приймаються.

Згідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належної йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Передбачена додатковою угодою умова вказує на зміну порядку нарахування простроченої заборгованості після спливу 1460 днів після порушення позичальником умов договору, а не на можливість банку звернутися з позовом про стягнення всієї суми заборгованості.

Згідно з ч. 1 статті 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпечення нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Тобто, змінами основного зобов'язання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови і обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища. Особливістю припинення поруки з підстав зміни зобов'язання без згоди поручителя є те, що поручитель у разі зміни зобов'язання без його згоди не лише не відповідає за повернення боржником збільшеної суми боргу, а й з моменту такого збільшення його обов'язок за договором поруки повністю припиняється - перестає існувати.

Пунктом 7.1. кредитного договору № HAU6GK01270023 від 22.02.2007 року передбачено, що погашення заборгованості здійснюється щомісяця в розмірі та строки відповідно до графіка погашення кредиту (додаток №1 до договору). Згідно зазначеного графіка сума щомісячного платежу складає 235,93 доларів США.

Додатковою угодою №1 від 25.03.2013 року до Кредитного договору № №НАUG6K01270023 від 22.02.2007 року банком та позичальником були змінені умови кредитного договору, в результаті чого збільшився розмір щомісячного платежуз 235,93 доларів США до 251,46 доларів США та встановлена неустойка, яка не була передбачена кредитним договором.

Оскільки порука є видом забезпечення виконання зобов'язання, то, істотними умовами договору поруки є обов'язкове посилання на основне зобов'язання, його зміст, розмір, визначення обсягу відповідальності поручителя, зміна зобов'язання, забезпеченого порукою, тягне і зміни у договорі поруки та за своєю правовою природою фактично є і зміною умов договору поруки.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. А відповідно до ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Враховуючи зазначене вище, а також вимоги ст. 547 ЦК України щодо вчинення правочину про забезпечення виконання зобов'язання у письмовій формі, згода поручителя має надаватись виключно в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку ВСУ (постанова від 05.06.2013 у справі № 6-43цс13) згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності повинна бути очевидною й наданою у спосіб, передбачений договором поруки.

З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів згоди поручителя на збільшення обсягу його відповідальності, у зв'язку з укладенням між позичальником та банком додаткової угоди до кредитного договору, та зміною у зв'язку з цим обсягу відповідальності поручителя в бік збільшення, колегія суддів дійшла висновку про припинення поруки за правилами, визначеними ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги до ОСОБА_2 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно ч.1 ст 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, таким чином кредитодавець може на свій розсуд вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом.

Вимоги щодо стягнення відсотків, комісії, пені позивач не заявляв, тому суд переглядає справу в межах заявлених позовних вимог.

Вимоги про стягнення з відповідачів виключно заборгованості за тілом кредиту підтвердив в судовому засіданні апеляційної інстанції представник банку.

На підставі вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Приватбанк» щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1, які складаються із заборгованості за тілом кредитом, підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат судова колегія вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 07 грудня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, рнокпп НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, 63601) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) заборгованість за кредитним договором НАUG6K01270023від 22.02.2017 року у розмірі 9133,16 доларів США, що за курсом НБУ від 27.02.2017 року складає 246321,33 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, рнокпп НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, 63601) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) судовий збір у розмірі 3 694,82 гривень.

В задоволенні іншої частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

ОСОБА_3