Постанова

Іменем України

07 червня 2018 року

м. Київ

справа № 707/542/15-ц

провадження № 61-1246св17

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім»,

відповідач - ОСОБА_5,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 13 жовтня 2017 року, у складі головуючого-судді Морозова В. В. та рішення апеляційного суду Черкаської області від 11 грудня 2017 року, у складі колегії суддів Храпка В. Д., Сіренка Ю. В., Ювшина В. І.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (далі - ПАТ «Київський страховий дім»), ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), стягнення страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 9 грудня 2013 року о 00:40 год. ОСОБА_5 керуючи автомобілем Daewoo Lanos номернийзнак НОМЕР_3, в м. Черкаси по вул. Дахнівська на перехресті з вул. Лісовою при зміні напрямку руху не впевнився у безпечності руху при повороті ліворуч на вул. Лісову та допустив зіткнення з автомобілем VoІkswagen Т4, номерний знак НОМЕР_2, який рухався у попутному напрямку. Унаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 21 лютого 2014 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Черкаської області від 11 березня 2014 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 на час скоєння ДТП була застрахована у ПАТ «Київський страховий дім» згідно полісу від 12 серпня 2013 року № АС/4267268.

ПАТ «Київський страховий дім» було виплачено частину страхового відшкодування в сумі 15 341,20 грн, що підтверджується випискою з особового рахунку ОСОБА_4 від 23 січня 2015 року.

Позивач не погоджується із сумою страхового відшкодування виплаченою ПАТ «Київський страховий дім» оскільки розмір завданих матеріальних збитків внаслідок пошкодження автомобіля, згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 02 квітня 2014 року № 44/14 становить 25 754,61 грн.

У зв'язку з простроченням виплати частини страхового відшкодування вважає, що підлягають стягненню: пеня у розмірі 1 317,29 грн, інфляційні збитки в сумі 1 478,91 грн та 3% річних від простроченої суми - 176,63 грн.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_4 просила суд стягнути з ПАТ «Київський страховий дім» на свою користь невиплачене страхове відшкодування - 9 903,41 грн, пеню за прострочення сплати страхового відшкодування - 1 317,29 грн, інфляційні збитки - 1 478,91 грн та 3% річних від простроченої суми - 176,63 грн, а всього 12 876,24 грн. Стягнути з ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди - 1 500 грн, на відшкодування майнової шкоди (франшиза) - 510 грн, витрати на оплату автотоварознавчого дослідження - 517,08 грн та судові витрати у справі.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 13 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_4 суму невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 10 299, 57 грн.

Стягнуто із ПАТ «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_4 судові витрати у справі в сумі 3 611,20 грн та 7 412 грн. витрат на правову допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки у порушення вимог цивільного законодавства та умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідач не відшкодував повністю шкоду завдану внаслідок ДТП, у цій частині позов підлягає задоволенню.

Вимоги позивача про стягнення з ПАТ «Київський страховий дім» пені за прострочення сплати страхового відшкодування у сумі 10 979,34 грн, інфляційних збитків у сумі 9 658,75 грн, 3 % річних від простроченої суми -888,87 грн є необґрунтованими та безпідставними, оскільки частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору, та не може бути застосована до правовідносин, що виникли із заподіяння шкоди, тому вимоги позивача у цій частині задоволенню не підлягають.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 11 грудня 2017 року рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 13 жовтня 2017 року змінено. Стягнуто із ПАТ «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_4 пеню в розмірі 12 189,78 грн, 3% річних - 972 грн, інфляційні витрати 10 338,77 грн, а всього 23 500,55 грн. В решті рішення залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що оскільки страхова компанія невчасно виплатила повну суму страхового відшкодування, передбаченого законом, то позивач має право на стягнення пені. Крім того правовідносини, що склалися між сторонами є грошовим зобов'язанням, на яки поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Верховного Суду, ПАТ «Київський страховий дім» просить скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій та в задоволенні позову відмовити повністю.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів є незаконними та необґрунтованими, які ухвалені з порушенням вимог матеріального та процесуального права. Так в основу рішення про задоволення позовних вимог суди поклали висновок судової автотоварознавчої експертизи від 26 квітня 2017 року, однак вказаний висновок експертизи є неналежним та недопустимим доказом, оскільки об'єкт дослідження не оглядався, а транспортний засіб позивача був відновлений.

Також безпідставним є висновок суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для стягнення пені, інфляційних витрат та 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України, оскільки зазначена норма не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Оскільки спірні правовідносини регулюються спеціальною нормою матеріального права, а саме: положеннями глави 82 ЦК України та Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а положення частини 2 статті 625 ЦК України застосовуються до правовідносин лише добровільного страхування, а не обов'язкового, а тому відсутні підстави застосування статті 625 ЦК України до цих правовідносин.

31 січня 2018 року ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_7, подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для його скасування немає.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що 19 грудня 2013 року в 00 год. 40 хв. по вул. Дахнівській на перехресті з вул. Лісовою у м. Черкаси сталася ДТП за участю автомобіля «VoІkswagen Т4», номерний знак НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_8 та автомобіля «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5, що належить ОСОБА_6

Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 21 лютого 2014 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Черкаської областівід 11 березня 2014 року, ОСОБА_5 було визнано винним у скоєнні ДТП, оскільки останнім порушено Правила дорожнього руху.

Ццивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 застрахована у ПАТ «Київський страховий дім» відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 12 серпня 2013 року № АС/4267268.

Встановлено, що 21 та 23 грудня 2013 року відповідно, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 повідомили страховика про подію, що сталася.

07 травня 2014 року ОСОБА_4 звернулася до ПАТ «Київський страховий дім» із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 32 372 грн.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 02 квітня 2014 року № 44/14, складеним суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_10., вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «VoІkswagen Т4», номерний знак НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП склала: вартість відновлювального ремонту без врахування зносу транспортного засобу - 63 802,01 грн, в тому числі ремонтно-відновлювальні роботи у розмірі 4 939 грн, витратні матеріали - 4 509,59 грн, вартість деталей, що підлягають зміні у розмірі 54 353,42 грн.

Відповідно до вказаного звіту коефіцієнт фізичного зносу вказаного транспортного засобу склав 70 %.

Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу і відповідно розмір збитків склав 25 754,61 грн.

Згідно з платіжним дорученням від 05 серпня 2014 року № 2460 ПАТ «Київський страховий дім» здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 15 341,20 грн.

Згідно висновку судової товарознавчої експертизи від 26квітня 2017 року розмір матеріальних збитків з урахуванням зносу становить 26 150,77 грн.

Суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог дійшов до правильного висновку про те, що стягнення майнової шкоди необхідно проводити із страхової компанії, а розрахунок відповідно до висновку експертизи.

Відповідно до статті 22.1 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У частині другій статті 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Отже, правильним є висновок судів про наявність підстав для задоволення позову, оскільки ДТП мала місце 19 грудня 2013 року, є страховим випадком, скоєна з вини ОСОБА_5, дії останнього потягли цивільно-правові наслідки, позивачу заподіяно шкоду.

Доводи касаційної скарги про те, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення частини другої статті 625 ЦК України, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов'язаний здійснити страхове відшкодування.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, є грошовим зобов'язанням.

Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі №6-927цс16 та 7 червня 2017 року №6-282цс17.

Мотиви касаційної скарги що в основу рішення про задоволення позовних вимог суди поклали висновок судової автотоварознавчої експертизи від 26 квітня 2017 року, однак вказаний висновок експертизи є неналежним та недопустимим доказом, оскільки об'єкт дослідження не оглядався, а транспортний засіб позивача був відновлений, колегія суддів також відхиляє, оскільки зазначене є переоцінкою доказів.

Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції в його незміненій частині без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 11 грудня 2017 року та рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 13 жовтня 2017 року в його незміненій частині залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук