Справа № 462/4780/18
УХВАЛА

13 серпня 2018 року суддя Залізничного районного суду міста Львова Ліуш А.І., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державного казначейської служби України, Галицького районного суду міста Львова про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про відшкодування моральної шкоди.

Позовну заяву мотивує тим, що слідчий суддя Галицького районного суду міста Львова Стрельбицький В.В. переслідючи корисливі мотиви, постановив завідомо непрасудну ухвалу. Додатково зазначає, що ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2017 року ухвалу Галицького районного суду міста Львова скасовано.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Проте застосування положення ч. 6 ст. 1176 ЦК України можливе у випадку, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність, зокрема суду, які не пов'язані із здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, що має на меті прийняття акту органом судової влади. Тобто це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті, у разі їх незаконних дій або бездіяльності і якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду.

При цьому на спірні правовідносини в частині позовних вимог до Галицького районного суду міста Львова не поширюється юрисдикція судів по розгляду заявлених позивачем вимог в порядку цивільного судочинства, оскільки суддя як посадова особа, що здійснює правосуддя, а також суд як орган, що здійснює правосуддя не може бути відповідачем або іншою стороною, котра бере участь у цивільній справі, за винятком випадків, коли суддя виступає як представник цієї установи, а не орган, що здійснює правосуддя.

Такий висновок відповідає положенням ст.ст. 56, 126, 129 Конституції України, а також роз'ясненням, викладеним у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» та у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів».

За таких обставин, суд дійшов висновку, що належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, тобто держава Україна в особі Державного казначейської служби України, а не суди (судді), а саме: Галицький районний суд міста Львова, які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя, а тому обовязок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що спір в частині вимог щодо Галицького районного суду міста Львова не носить цивільно-правового характеру, що виключає можливість вирішення його у порядку ЦПК України, а відтак у відповідності до ч. 1 ст. 186 ЦПК України слід відмовити у відкритті провадження в цій частині вимог.

Керуючись ст. 186 ЦПК України, ст.ст. 1174, 1776 ЦК України,

П О С Т А Н О В И В:

відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 в частині вимог до Галицького районного суду міста Львова про відшкодування моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя /підпис/ ОСОБА_2

Копія вірна.

Суддя А. І. Ліуш