Справа № 466/1955/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/915/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року в справі за позовом Львівського комунального підприємства «Тополя-406» до ОСОБА_3, з участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_5, про стягнення боргу та за позовом ОСОБА_3 до Львівського комунального підприємства «Тополя-406» про визнання договору про надання житлово-комунальних послуг укладеним, про зобовязання вчинити дії, відшкодування шкоди,-

встановила:

27.03.2014 року позивач ЛКП «Тополя-406» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, з участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_5 про стягнення боргу в сумі 32581,10 гривень та судового збору.

Відповідач ОСОБА_3 28.04.2015р. та 26.10.2017 року звернулася в суд з однаковими позовними вимогами, просила визнати договір про надання житлово-комунальних послуг укладеним, зобовязати ЛКП «Тополя 406» відшкодувати моральну та майнову шкоду завдану через ненадання та неякісне надання житлово-комунальних послуг.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року позов ЛКП «Тополя-406» до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_5 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Львівського комунального підприємства «Тополя-406» 23093,81 грн. за спожиті житлово-комунальні послуги, з яких: 7899,88 грн. за утримання будинку та прибудинкової території; 584,12 грн. за холодне водопостачання та водовідведення; 1045,20 грн. за гаряче водопостачання; 5571,50 грн. за послуги центрального опалення; 7993,11 грн. за спожиту електроенергію.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Львівського комунального підприємства «Тополя-406» 243,60 грн. судового збору.

У решті у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Львівського комунального підприємства «Тополя-406» про визнання договору про надання житлово-комунальних послуг укладеним, про зобовязання вчинити дії, відшкодування шкоди відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 1762 грн. судового збору.

Рішення суду в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 судового збору в сумі 1762 грн. оскаржила відповідач за первісним позовом ОСОБА_3

Вважає рішення суду в цій частині неправомірним, що полягає у неправильному застосуванні норм процесуального та матеріального права.

Покликається на те, що при поданні позовної заяви вона зазначала, що судовий збір не сплачується, оскільки позов поданий нею як споживачем комунальних послуг на підставі статті 22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Недоліків, як несплата судового збору по поданому позову, суд не встановив, терміну на їх усунення не визначав, ухвали про відстрочку сплати судового збору не постановляв, тому законних підстав стягувати судовий збір на користь держави не існує.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 судового збору у розмірі 1762 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника позивача ОСОБА_2, який вирішення апеляційної скарги поклав на розсуд суду, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити виходячи із такого.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Зважаючи на те, що рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року відповідач за первісним та позивач за особистим позовами ОСОБА_3 оскаржує виключно в частині стягнення з неї в дохід держави судового збору за розгляд її позовної заяви про визнання договору про надання житлово-комунальних послуг укладеним, про зобовязання вчинити дії, відшкодування шкоди, колегія суддів за правилами статті 367 ЦПК України законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в іншій частині не перевіряє.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат у справі за позовом ОСОБА_3 до Львівського комунального підприємства «Тополя-406» про визнання договору про надання житлово-комунальних послуг укладеним, про зобовязання вчинити дії, відшкодування шкоди, місцевий суд виходив з того, що судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови у задоволенні позову, тому прийшов висновку, що з ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь держави 1762 грн. судового збору за позовні вимоги про стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком місцевого суду враховуючи таке.

Як зазначено вище, ОСОБА_3 26.10.2017 року звернулася в суд з позовом до ЛПК «Тополя-406» про визнання договору про надання житлово-комунальних послуг укладеним, про зобовязання вчинити дії, відшкодування шкоди (т. 2 а.с. 89-90).

Ухвалою суду від 29.10.2017 року провадження у справі за позовом ОСОБА_3 відкрито (т. 2 а.с. 92).

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження у справі, суд виходив з того, що позивач подала всі необхідні документи для призначення справи до судового розгляду.

Ухвалою суду від 14.11.2017 року цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ЛКП «Тополя-406» про зобовязання вчинити дії, відшкодування шкоди та цивільну справу за позовом ЛКП «Тополя-406» до ОСОБА_3 про стягнення боргу обєднано в одне провадження, присвоєно номер 466/1955/14-ц, провадження 2/466/42/17.

Відкриваючи провадження у справі за позовом ОСОБА_3 суд першої інстанції не відстрочував сплату судового збору, при цьому позивач покликаючись на положення статті 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» просила судовий збір не стягувати.

Колегія суддів звертає увагу, що 21.03.2018 року ОСОБА_6 Верховного Суду прийняла постанову по справі №761/24881/16ц, в якій вказала, що у ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому у ст. 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред'явлення позову.

Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

Таким чином, відсутність у Законі України «Про судовий збір» серед осіб, які звільняються від сплати судового збору, категорії споживачів не може означати, що вони не мають зазначеної пільги, оскільки її встановлено спеціальним щодо споживачів Законом.

В свою чергу, порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України, зокрема якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста цієї статті).

Враховуючи наведене, а також те, що у справах про захист прав споживачів споживачі звільнені від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав, висновки суду про необхідність стягнення з ОСОБА_3 в дохід держави судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди є помилковими, оскільки така вимога є похідною від основних про зобовязання вчинення дій та визнання договору укладеним, що свідчить про підставність апеляційної скарги та необхідність скасування оскаржуваного рішення в цій частині.

За таких обставин оскаржуване рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 в дохід держави 1762 грн. судового збору необхідно скасувати.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_3 в дохід держави 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні) судового збору - скасувати.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 07 червня 2018 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_7