РІШЕННЯ

іменем України

04 грудня 2018 року

Сватівський районний суд

Луганської області

У складі головуючого судді Половинки В.О.

за участю секретаря судового засідання Концур А.І.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_3 до Територіальної громади м. Сватове в особі Сватівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 7,47 га в адмінмежах Сватівської міської ради згідно державного акту на право власності на земельну ділянку ЛГ 042703, виданого 20.12.2002 року в порядку спадкування за померлою 27 січня 2008 року матірю ОСОБА_4.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 27 січня 2008 року померла його мати ОСОБА_4, після її смерті відкрилася спадщина земельна ділянка площею 7,47 га в адмінмежах Сватівської міської ради згідно державного акту на право власності на земельну ділянку ЛГ 042703, виданого 20.12.2002. Він є спадкоємцем першої черги. При зверненні його до нотаріальної контори, йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії в звязку з тим, що оригінал державного акту було втрачено та у нього були відсутні документи, що підтверджували б факт сумісного проживання позивача зі спадкодавцем. Його звернення до органів місцевого самоврядування, районної державної адміністрації не дали позитивних результатів, що стало підставою для звернення до суду про визнання права власності на спадкове майно.

Під час розгляду по суті представник позивача наполягає на задоволенні позову, вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню.

Представник відповідача позов не визнає, та суду пояснив, що позивач не звертався до нотаріуса у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, а звернувся лише 25.07.2017. Крім того на момент смерті позивач зі спадкоємцем не проживав, про що свідчить той факт, що поховання померлої ОСОБА_4 здійснювалося за рахунок коштів міського бюджету як безодньої громадянки. Представник відповідача вважає, що позивача слід вважати таким, що не прийняв спадщину.

Вислухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступних висновків:

Судом встановлено, що 27 січня 2008 року померла ОСОБА_4, яка є матірю позивача (а.с. 6-7).

Постановою завідувача Першої Сватівської нотаріальної контори ОСОБА_5 від 25.07.2017 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_4 з тих підстав, що спадкоємцем не було надано документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку та не надані документи про підтвердження факту сумісного проживання разом зі спадкодавцем (а.с. 10).

Відповідно до інформації зі спадкового реєстру відсутня інформація щодо параметрів пошуку відносно ОСОБА_4 (а.с. 11-12).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Нормою ст. 1270 ЦК України визначений шестимісячний строк для прийняття спадщини з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Таким чином судом встановлено, що позивач ОСОБА_3, як спадкоємець першої черги, звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини майже через девять років шість місяців, що є поза межами, визначеними ст. 1270 ЦК України з дня відкриття спадщини, і це є підставою для суду вважати його таким, що не прийняв спадщини.

Відповідно до ч 3. ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Позивач не скористався таким правом та не звернувся до суду із заявою про визначення йому додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Доводи представника позивача про те, що позивач своєчасно звертався до державного нотаріуса усно, без письмової заяви, суд до уваги не бере, оскільки ці доводи не підтверджені доказами.

Постановою нотаріуса відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_4 з двох підстав: 1) що спадкоємцем не було надано документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку; 2) не надані документи про підтвердження факту сумісного проживання разом зі спадкодавцем

Пунктом 23 Постанови пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що в разі, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, то спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Позивач не скористався таким правом та не звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В разі наявності такого судового рішення щодо встановлення факту постійного проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, то нотаріус зобовязаний був би здійснити державну реєстрацію права власності та інших речових прав на земельну ділянкуна підставі п. 53 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553), який передбачає, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку, права власності на обєкт нерухомого майна, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у звязку із втратою відповідного державного акта на право власності земельної ділянки, використовуються відомості з Державного земельного кадастру або Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, та паперовий носій інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації).

Викладені висновки суду свідчать про те, що у позивача була можливість та наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину після померлої матері, але ж позивач такими умовами не скористався.

Відповідно до розяснень п. 23 Постанови пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в

нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Отже у позивача були наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину після померлої матері.

Таким чином, наявність таких умов виключає розгляд позовних вимог позивача про визнання права на спадщину в судовому порядку.

Викладені обставини є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

На підставі викладеного, керуючись

ст. ст. 11, 256, 261, 629, 652, 1216 ЦК України;

п. 23 Постанови пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року

«Про судову практику у справах про спадкування»;

ст.ст. 2, 5, 12, 13, 81, 82, 89, 263-265 ЦПК України, суд

постановив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до Територіальної громади м. Сватове в особі Сватівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом через його необґрунтованість.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Луганського апеляційного суду або через Сватівський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 13 грудня 2018 року.

Суддя Сватівського

районного суду: ОСОБА_6