Справа № 728/686/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2018 року Бахмацький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді - Лободи Н.В.

за участі секретаря судового засідання - Кулик Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Бахмачі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Курінської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до Курінської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок та надвірні будівлі, які розташовані в АДРЕСА_1, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вищевказане домоволодіння відноситься до типу «колгоспних дворів» і належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2, спадщину після смерті якої прийняла позивач. Однак, у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане домоволодіння, ОСОБА_1 не може належним чином зареєструвати свої права на спірну нерухомість, тому за захистом своїх прав звернулася до суду.

Учасники справи в судове засідання не з»явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі; позивач заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити; представник відповідача проти задоволення позову не заперечує; відзиву на позов не надіслав.

Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що в домоволодінні, яке розташоване в АДРЕСА_1 та має статус "колгоспного двору", станом на 15.04.1991 року були зареєстровані і проживали: ОСОБА_3, який був головою двору та ОСОБА_2 (а.с.11).

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.6 Постанови від 22.05.1995 року № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами), до правовідносин, що виникли до 15.04.1991року, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, що було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, які регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Згідно з Законом УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" (від 02.06.1968р.) кожна сільська рада вела погосподарські книги. В заглавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім'я по батькові глави сім'ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримування, спадкування. З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства.

Таким чином, враховуючи вимоги законодавства, які регулювали власність колгоспного двору, домоволодіння в АДРЕСА_1 на праві власності належало ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і кожен з них, як член колгоспного двору, мав право на 1/2 частину даного домоволодіння.

Проте, у власників відсутні правовстановлюючі документи на належні їм частини даного домоволодіння, оскільки на момент його зведення реєстрація будинку у сільській місцевості не вимагалася.

28.04.1998 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали шлюб, внаслідок чого ОСОБА_2 змінила прізвище на «ОСОБА_2» (а.с.13).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року; на момент смерті був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 разом з дружиною - ОСОБА_2 та онуком - ОСОБА_5 (а.с.7,43).

Відповідно до ст.ст. 524, 525 ЦК УРСР, який діяв на момент смерті ОСОБА_3, спадкоємство здійснювалось за законом і за заповітом.

Відповідно до ст.548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав нотконторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно з повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 21.05.2018 року №887/01-16, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не відкривалась, оскільки ніхто із спадкоємців із заявами до нотаріуса не звертався (а.с.44).

Таким чином, ОСОБА_2, як спадкоємець за законом успадкувала, але належним чином не зареєструвала право власності на належну ОСОБА_3 частину спірного домоволодіння.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року; на момент смерті була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 разом з онуком - ОСОБА_5 (а.с.9,10,43).

За життя ОСОБА_2 залишила заповіт, згідно з яким все своє майно заповіла ОСОБА_1 (а.с.14).

Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Положеннями ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до положень ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на дану нерухомість.

Таким чином, позивач, як спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_2, окрім іншого, успадкувала домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1.

Проте, наразі ОСОБА_1 не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на вищевказану спадщину та належним чином зареєструвати своє право власності на успадковану нерухомість, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які посвідчують право власності спадкодавця на спірне майно (а.с.17).

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості на житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні (а.с.48).

Згідно з довідкою Прилуцького МБТІ від 08.08.2017 року право власності на об»єкт нерухомості, розташований в АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 року не зареєстроване (а.с.19).

Таким чином, після смерті ОСОБА_2 позивач успадкувала вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями.

Разом з тим, відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок та господарські будівлі в АДРЕСА_1, наразі унеможливлює оформлення за позивачем права власності на успадковану ним нерухомість.

Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

У відповідності до ст.1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства та на умовах передбачених законом та загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача та визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 - 265, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Курінської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності житловий будинок (А-1) та надвірні будівлі: прибудову (а-1), ганок (г), сарай (Б-1), сарай (б-1), літню кухню (В-1), сарай (Г-1), сарай (г-1), погріб (Пг), вбиральня (У), колодязь (К), огорожу (№), які розташовані в АДРЕСА_1.

Позивач - ОСОБА_1, 16544, с.Курінь Бахмацького району Чернігівської області, вул.Радянська,39, РНОКПП - НОМЕР_1.

Відповідач - Курінська сільська рада Бахмацького району Чернігівської області, 16544, с.Курінь Бахмацького району Чернігівської області, вул.Центральна,37, ідентифікаційний код юридичної особи - 04414543.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Бахмацький районний суд Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Бахмацького районного суду Н.В.Лобода