Справа №623/1916/18
Провадження 2/635/1740/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2018 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Панас Н.Л.

при секретарі Крилєвській І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженні у залі суду у смт.Покотилівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка зареєстрована та мешкає за адресою: Харківська область, Харківський район, смт.Високий, вул.Бібліотечна (колишня вул.Комінтерна), 36 до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, який зареєстрований та мешкає за адресою: м.Харків, вул.Гвардійців Широнінців, 18/13 про зміну розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом де вказує, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 лютого 2014 року було стягнуто з відповідача на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти, у розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 17 грудня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. 08 липня 2017 року набрав законної сили Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, яким визначено мінімальний відсоток від прожиткового мінімуму при визначені сум у стягненні аліментів для дитини відповідного віку - не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Крім того, на теперішній час донька мешкає з нею, відвідує спортивну секцію з танців, внаслідок чого збільшились витрати на її утримання. Враховуючи те, що визначений вищевказаним рішенням розмір аліментів для утримання неповнолітньої ОСОБА_3 на теперішній час не відповідає вимогам чинного законодавства України, просила змінити розмір аліментів, які були стягнуті рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 лютого 2014 року.

Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 20 квітня 2018 року заяву було прийнято до провадження суду і призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

29 травня 2018 року пакет документів, який надсилався відповідачеві повернувся до суду у звязку з закінченням строку зберігання.

Статтею 128 ЦПК України встановлено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається:

1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;

2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно з вимогами ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Оскільки відповідач не повідомляв судові про зміну місця мешкання, в суда немає відомостей щодо його офіційної електронної адреси, в суда відсутня можливість сповістити відповідача за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення, а тому, суд вважає, що відповідач був повідомлений належним чином про наявність позову в суді та про необхідність надати письмовий відзив щодо нього і вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи та зясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне.

Як встановлено у судовому засіданні рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 лютого 2014 року з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 17 грудня 2013 року і до повноліття ОСОБА_3 (а.с.9-10).

Як вбачається з довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому примішенні/будинку осіб №466/02-31, виданої 19 березня 2018 року виконавчим комітетом Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, є власником вищевказаної квартири. Має склад сімї: ОСОБА_3, 22.02.2011 року донька. Дитина мешкає разом з матірю (а.с.5).

З довідки №0603/1, виданої 06 березня 2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ХУМАНА ХАРКІВ» вбачається, що ОСОБА_1 позивач по справі, працює на посаді продавця та її дохід за період з 01 вересня 2017 року по 28 лютого 2018 року становить 44301 грн. 96 коп. (а.с.10).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 ст.12 цього Закону передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 4928 від 08 липня 2016 року, підписаного Президентом України 06 червня 2017 року, було внесено зміни до Сімейного кодексу України в частині збільшення мінімального розміру аліментів.

Положеннями ч.2 ст.182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, аніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.п.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Разом з тим, враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

За нормами п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України).

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Позивач не надала доказів на підтвердження підстав, встановлених ст.192 СК України, а саме: про зміну матеріального та сімейного стану сторін по справі, погіршення чи поліпшення здоров'я когось з них. З матеріалів позовної заяви вбачається, що підставою звернення до суду з позовом про зміну розміру аліментів є внесення змін в чинне законодавство щодо розміру стягуваних аліментів та збільшення витрат на утримання дитини, оскільки дитина мешкає разом з позивачем, відвідує спортивну секцію з танців, у зв'язку з чим збільшились витрати на утримання дитини.

Крім того, позивач просить змінити сам розмір аліментів з урахуванням внесених змін до законодавства в частині мінімальної межі яка і так визначена на законодавчому рівні.

Суд зазначає, що якщо розмір аліментів, визначений судом, менше мінімального розміру, передбаченого ст.182 СК України, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У випадку понесення позивачем додаткових витрат на дитину, вона у передбачених законом випадках не позбавлена права звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення понесених витрат.

Разом з тим, суд не вбачає достатніх підстав для задоволення позову в частині зміни розміру аліментів на утримання доньки починаючи від дня предявлення позову, оскільки дана вимога не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, враховуючи, що діючими положеннями Сімейного кодексу України передбачено лише можливість присудження аліментів на дитину за рішенням суду від дня предявлення позову, а щодо зміни розміру аліментів діє загальне правило з моменту набрання рішенням законної сили.

Враховуючи вищевикладене та те, що доказів, які б були підставою для зміни розміру аліментів та свідчили про погіршення матеріального стану позивача, поліпшення матеріального стану відповідача, суду не надано, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.7, 8, 9-11, 141, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка зареєстрована та мешкає за адресою: Харківська область, Харківський район, смт.Високий, вул.Бібліотечна (колишня вул.Комінтерна), 36 до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, який зареєстрований та мешкає за адресою: м.Харків, вул.Гвардійців Широнінців, 18/13 про зміну розміру аліментів відмовити.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: hr.hr.court.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів зі дня складання повного тексту рішення через Харківський районний суд Харківської області до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 04 червня 2018 року.

Суддя Н.Л.Панас