Справа № 646/2208/18
№ провадження 2/646/1013/2018
05.06.18 року м. Харків
Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Теслікової І.І.
за участю секретаря Ротач К.О.
представника позивача- Харченко К.С.
представника першого відповідача- Юрченко С.О.
представника другого відповідача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному порядку
цивільний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства « УкрСиббанк», ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю « Українська металургійна компанія » про визнання договору № 80/FAA-82/FAA/З/С відступлення прав за договором поруки від 27.12.2017 року, укладеного між ОСОБА_4 акціонерним товариства « УкрСиббанк» та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю « Українська металургійна компанія » та договір № 83/FAA/З/С відступлення прав за договором поруки від 27.12.2017 року, укладеного між ОСОБА_4 акціонерним товариства « УкрСиббанк» та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю « Українська металургійна компанія » недійсними
Позивач ОСОБА_2 звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства « УкрСиббанк», ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю « Українська Металургійна Компанія» про визнання договору № 80/FAA-82/FAA/З/С та договору № 83/FAA/З/С відступлення прав за договором поруки недійсним з посиланням на їх фіктивність, оскільки вони вчинені без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цими правочинами, в звязку з припиненням зобовязань позивача за договором поруки № С/05-07 від 29.05.2007 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне.
Відповідно до вказаного повідомлення Відповідач-1 повідомив Позивача про відступлення на користь ТОВ «УКРАЇНСЬКА МЕТАЛУРГІЙНА КОМПАНІЯ» (далі - Відповідач-2) всіх прав вимоги, що виникли та існують на підставі наступних кредитних договорів та договорів забезпечення до них:
Договір поруки № С/05-07 від 29.05.2007р. (далі - Договір поруки)
З вказаного повідомлення вбачається, що між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 укладено, зокрема: Договір № 80/FAA-82/FAA/3/C відступлення прав за договором поруки від 27.12.2017р., договір № 83/РАА/3/С відступлення прав за договором поруки від 27.12.2017р.
Позивач вважає, що договір цесії укладений між Відповідачами щодо відступлення прав вимог за ОСОБА_5 поруки є недійсним в звязку з наступним.
Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.
Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
При цьому, ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до п. 1.1. вказаних ОСОБА_5 цесії Відповідач-1 відступає Відповідачу-2 всі права за ОСОБА_5 поруки, а Відповідач-2 набуває такі права.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19.11.2013р. у справі № 2-1133/12, яке вступило в законну силу, Договір поруки (за яким відступається право вимоги) визнано припиненим.

Положеннями п.1.6. ОСОБА_5 цесії зазначено про те, що і Відповідачу-1 і Відповідачу- 2 достеменно відомо про те, що відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.11.2013р. у справі № 2-1133/12, яке вступило в законну силу, Договір поруки (за яким відступається право вимоги) визнано припиненим. А відповідно до п. 1.7. ОСОБА_5 цесії Відповідачам відомо, що рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2013р. заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.11.2012р. та ухвала Апеляційного суду Харківської області від 30.10.2013р. скасовані, а в задоволенні позовних вимог Відповідача-1 про стягнення заборгованості за ОСОБА_5 поруки № С/05-07 відмовлено.

Наведені вище обставини підтверджують, що на момент переходу прав Відповідача-1 (як первісного кредитора) до Відповідача-2 (як нового кредитора) права за ОСОБА_5 поруки відносно Позивача були відсутні, оскільки вони припинені за рішенням суду, що вступило в законну силу.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.04.2018 року відкрито провадження у справі та призначене підготовче засідання.

Відповідач ОСОБА_4 акціонерне товариства « УкрСиббанк» надали відзив на позов, в якому просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки позивачем не доведено підстав для визнання договорів недійсними, не надано нормативно-правового обґрунтування, яке забороняло б укладати договорі, не зазначено чим порушені права позивача.

Відповідач ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю « Українська Металургійна Компанія» надали відзив на позов, в якому просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити, з посиланням на те, що позивачем не доведено відсутність у учасників правочину за № 80/FAA-82/FAA/З/С та № 83/FAA/З/С наміру створити юридичні наслідки.

Крім того, разом з відзивом на позовну заяву від представника позивача надійшло клопотання про залишення без розгляду заяву про виклик свідків.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.05.2018 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства « УкрСиббанк», ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю « Українська Металургійна Компанія» про визнання договорів недійсними до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник ОСОБА_4 акціонерне товариства « УкрСиббанк» та представник ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю « Українська Металургійна Компанія» кожен окремо проти задоволення позову заперечували та просили у задоволенні позову відмовити.

Суд вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи встановив наступне.

Між ОСОБА_4 акціонерним товариством « УкрСиббанк» та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю « Українська Металургійна Компанія» 27.12.2017 року укладено договір № 80/FAA-82/FAA/З/С відступлення прав за договором поруки.

Відповідно до умов вищезазначеного договору № 80/FAA-82/FAA/З/С укладено про наступне: оскільки Цедент, з однієї сторона, та Цесіонарій, з іншої сторони, уклали:

-Договір факторингу № 80/ FАА від 20 листопада 2017 року про відступлення права вимоги по Кредитному договору про надання мультивалютної кредитної лінії №0 від 03.05.2007 року, з усіма змінами та доповненнями до нього, укладеного між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «АВТОСЕРВІС-Т» та Цедентом;

-Договір факторингу № 81/FАА від 20 листопада 2017 року про відступлення права вимоги по Кредитному договору про надання мультивалютної кредитної лінії № 0 від 03.05.2007 року, з усіма змінами та доповненнями до нього, укладеного між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «АВТО-ХОЛДІНГ» та Цедентом;

-Договір факторингу № 82/ FAA від 20 листопада 2017 року про відступлення права вимоги по Кредитному договору про надання мультивалютної кредитної лінії № 0 від 03.05.2007 року, з усіма змінами та доповненнями до нього, укладеного між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Інтер-Авто» та Цедентом;

далі за текстом - «ОСОБА_5 Факторингу» та «Кредитні ОСОБА_5» відповідно; ТОВ «АВТОСЕРВІС-Т» , ТОВ «АВТО-ХОЛДІНГ» , ТОВ «Інтер-Авто» , далі разом іменуються - «Боржник», оскільки, для забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеними Кредитними договорами, між Цедентом та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) було укладено Договір поруки № С/05-07 від 29.05.2007 року, далі за текстом - «Договір поруки»; оскільки, Цесіонарій бажає набути усі та будь-які права Цедента за вищезазначеним ОСОБА_5 поруки у відповідності до умов ОСОБА_5 Факторингу, а Цедент бажає відступити Цесіонарію такі права;

Сторони уклали цей Договір про наступне:

Пунктом 1.1. вищезазначеного договору встановлено, що на підставі та керуючись Договорами Факторингу, Цедент відступає Цесіонарію всі права за ОСОБА_5 поруки, укладеним для забезпечення виконання зобовязань Боржника за Кредитними Договорами, який наведено у Додатку 1 до цього ОСОБА_5 (далі - «Договір Забезпечення»), а Цесіонарій набуває такі права.

Пунктом 1.2. вищезазначеного договору передбачено, що права, які Цедент відступає Цесіонарію відповідно до умов цього ОСОБА_5 включають усі та будь-які права, які належать Цеденту на підставі ОСОБА_5 - Забезпечення, включаючи, але не обмежуючись:

Пунтом 1.2.1. право вимагати суми, належні до сплати Боржником за відповідними Кредитними Договорами, від поручителя Боржника за договором поруки (включаючи основну суму боргу, прострочені та строкові проценти, пеню, штрафи та будь-які інші санкції за порушення умов Кредитних ОСОБА_5);

Пунктом 1.2.2. будь-які інші права, передбачені для Цедента за ОСОБА_5 Забезпечення.

Пунктом 1.2.3 Укладенням цього ОСОБА_5 Цедент безумовно, безвідклично і остаточно відступає Цесіонарієві з дати укладення цього ОСОБА_5 усі та будь-які існуючі та можливі права вимоги за недоговірними зобовязаннями Боржника та будь-яких повязаних із ним осіб (включаючи вимоги щодо відшкодування будь-якої шкоди, та вимоги, що можуть бути предявлені в майбутньому), що виникли та/або виникнуть з ОСОБА_5 Забезпечення або у звязку з ним, як до сторін ОСОБА_5 Забезпечення, так і будь-яких третіх сторін, включаючи (без обмеження) всі вимоги у звязку з наданням неправдивої інформації, шахрайством та злочинною змовою, і незалежно від того, чи права вимоги регулюються законодавством та/або юрисдикцією України, законодавством та/або юрисдикцією Англії або будь-якою іншою системою права.

Пунктом 1.3. Цесіонарій набуває Права з ОСОБА_6 Чинності даного договору (як цей термін визначено в цьому ОСОБА_5) (далі - «Відступлення»).

Пунктом 1.4.Сторони погодили, що Права відступаються Цесіонарію в обсязі та на умовах, що існували на дату Відступлення. До Цесіонарія разом з Правами переходять усі права вимоги, що повязані з Правами (зокрема, але не обмежуючись, право вимоги відшкодування витрат, повязаних з предявленням вимоги за основним зобовязанням і зверненням стягнення; витрат на утримання і збереження предмета обтяження; витрат на страхування; збитків, завданих порушенням основного зобовязання чи умов ОСОБА_5 Забезпечення), передбачені ОСОБА_5 Забезпечення та чинним законодавством України.

Пунктом 1.5. Цесіонарій цим підтверджує, що він повідомлений Цедентом про всі судові провадження, що існували на дату укладення цього ОСОБА_5, відносно поруки, щодо якої укладений Договір Забезпечення. Та це жодним чином не впливає на волевиявлення Цесіонарія укласти цей Договір та отримати Права вимога до Боржника.

Пунктом 1.6. Цесіонарій цим підтверджує, що він повідомлений Цедентом про Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.11.2013р. у справі № 2-1133/12 (далі - «Рішення Печерського районного суду м. Києва»), яким було відмовлено Цеденту у задоволенні його позову до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за ОСОБА_5 поруки № П/05-07 від 29.05.2007 року, та задоволено зустрічні позови ОСОБА_7 і ОСОБА_2 та визнано припиненими Договір поруки № П/05-07 від 29.05.2007 року та Договір поруки № С/05- 07 від 29.05.2007 року. А також про Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06.01.2014р. та Ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.02.2014р. (надалі - ВССУ), якими вищезазначене рішення залишено без змін. Постановами Верховного Суду України № 6-32цс14 від 10.09.2014р. та № 6-2662цс15 від 20.04.2016р. Цеденту відмовлено у задоволенні заяв про перегляд ухвали ВССУ від 05.02.2014р.

Пунктом 1.7 Цесіонарій цим підтверджує, що він повідомлений Цедентом про Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.11.2012р. у справі № 2011/5084/12, яким було задоволено позовні вимоги Цедента про стягнення заборгованості зі ОСОБА_2 за ОСОБА_5 поруки № С/05-07 від 29.05.2007 року. А також про Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 30.10.2013р., якою Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.11.2012р. залишене без змін, та Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (надалі - ВССУ) від 11.12.2013р. (надалі - «Рішення ВССУ»), яким вищезазначені заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова та ухвала апеляційного суду скасовані, а в задоволенні позовних вимог Цедента про стягнення заборгованості зі ОСОБА_2 відмовлено. Постановою Верховного Суду України № 6-28цс від 10.09.2014 року Цеденту відмовлено у задоволенні заяви про перегляд Рішення ВССУ. В подальшому ухвалою ВССУ від 22.12.2014 року у справі 6-11652 зп14 Цеденту відмовлено у допуску про перегляд Рішення ВССУ до провадження Верховного Суду України.

Пунктом 1.8.Цесіонарій погоджується, що Цедент не відповідає за дійсність Прав за ОСОБА_5 поруки, оскільки Договір поруки визнаний припиненим Рішенням Печерського районного суду м. Києва, у задоволенні позовних вимог Цедента про стягнення заборгованості за ОСОБА_5 поруки - відмовлено Рішенням ВССУ, а також не відповідає за виконання поручителем Боржника своїх зобовязань за ОСОБА_5 поруки, та це жодним чином не впливає на волевиявлення Цесіонарія укласти цей Договір та отримати Права вимоги до Боржника.

Пунктом 1.9. Цесіонарій усвідомлює та погоджується, що реалізувати Права, які Цедент відступає Цесіонарію відповідно до умов цього ОСОБА_5, можливо виключно у випадку перегляду судами судових рішень, зазначених у п. 1.6., 1.7. цього ОСОБА_5, або у випадку добровільного виконання поручителем ОСОБА_5 поруки.

Вищезазначений договір підписаний та скріплений печатками обох сторін.

Крім того, між ОСОБА_4 акціонерним товариством «УкрСиббанк», що надалі іменується «Цедент», в особі Заступника Голови Правління - Начальника Юридичного департаменту АТ «УкрСиббанк» ОСОБА_8, який діє на підставі Статуту та довіреності від 18 грудня 2017 року, посвідченої ОСОБА_9, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим номером 1355,1356, з однієї сторони, та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА МЕТАЛУРГІЙНА КОМПАНІЯ», що надалі іменується «Цесіонарій», в особі Директора ОСОБА_10, який діє на підставі Статуту, з іншої сторони, що в подальшому разом іменуються «Сторони», а кожна окремо - «Сторона», уклали 27.12.2017 року Договір № 83/ FАА /3/С відступлення прав за договором поруки (надалі - «Договір») про наступне:

ОСКІЛЬКИ, Цедент, з однієї сторони, та Цесіонарій, з іншої сторони, уклали:

- Договір факторингу' № 83/FAA від 20 листопада 2017 року про відступлєння права вимоги по Кредитному договору про надання мультивалютно! кредитної лінії №0від 03.05.2007 року, з усіма змінами та доповненнями до нього, укладеного між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький автоскладальний завод» та Цедентом;

далі за текстом - «Договір Факторингу» та «Кредитний Договір» відповідно;

далі за текстом - ТОВ «Кременчуцький автоскладальний завод» іменується - «Боржник».

Оскільки, для забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеним Кредитним договором, між Цедентом та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) було укладено Договір поруки № С/05-07 від 29.05.2007 року, далі за текстом - «Договір поруки»;

Оскільки, Цесіонарій бажає набути усі та будь-які права Цедента за вищезазначеним ОСОБА_5 поруки у відповідності до умов ОСОБА_5 Факторингу, а Цедент бажає відступити Цесіонарію такі права;

Сторони уклали цей Договір про наступне:

Пунктом 1.1. встановлено, що на підставі та керуючись ОСОБА_5 Факторингу, Цедент відступає Цесіонарію всі права за ОСОБА_5 поруки, укладеним для забезпечення виконання зобовязань Боржника за Кредитним ОСОБА_5, який наведено у Додатку і до цього ОСОБА_5 (далі - «Договір Забезпечення»), а Цесіонарій набуває такі права.

Пунктом 1.2. передбачено, що Права, які Цедент відступає Цесіонарію відповідно до умов цього ОСОБА_5 (далі - «Права»), включають усі та будь-які права, які належать Цеденту на підставі ОСОБА_5 Забезпечення, включаючи, але не обмежуючись:

1.2.1право вимагати суми, належні до сплати Боржником за відповідним Кредитним ОСОБА_5, від поручителя Боржника за договором поруки (включаючи основну суму боргу, прострочені та строкові проценти, пеню, штрафи та будь-які інші санкції за порушення умов Кредитного ОСОБА_5);

1.2.2.будь-які інші права, передбачені для Цедента за ОСОБА_5 Забезпечення.

1.2.3Укладенням цього ОСОБА_5 Цедент безумовно, безвідклично і остаточно відступає Цесіонарієві з дати укладення цього ОСОБА_5 усі та будь-які існуючі та можливі права вимоги за недоговірними зобовязаннями Боржника та будь-яких повязаних із ним осіб ' (включаючи вимоги щодо відшкодування будь-якої шкоди, та вимоги, що можуть бути предявлені в майбутньому), іцо виникли та/або виникнуть з ОСОБА_5 Забезпечення або у звязку з ним, як до сторін ОСОБА_5 Забезпечення, так і будь-яких третіх сторін, включаючи (без обмеження) всі вимоги у звязку з наданням неправдивої інформації, шахрайством та злочинною змовою, і незалежно від того, чи права вимоги регулюються законодавством та/або юрисдикцією України, законодавством та/або юрисдикцією Англії або будь-якою іншою системою права.

1.3.Цесіонарій набуває Права з ОСОБА_6 Чинності даного договору (як цей термін визначено в цьому ОСОБА_5 нижче) (далі - «Відступлення»).

1.4. Сторони погодили, що Права відступаються Цесіонарію в обсязі та на умовах, що існували на дату Відступлення. До Цесіонарія разом з Правами переходять усі права вимоги, що повязані з Правами (зокрема, але не обмежуючись, право вимоги відшкодування витрат, повязаних з предявленням вимоги за основним зобовязанням і зверненням стягнення; витрат на утримання і збереження предмета обтяження; витрат на страхування; збитків, завданих порушенням основного зобовязання чи умов ОСОБА_5 Забезпечення), передбачені ОСОБА_5 Забезпечення та чинним законодавством України.

1.5 Цесіонарій цим підтверджує, що він повідомлений Цедентом про всі судові провадження, що існували на дату укладення цього ОСОБА_5, відносно поруки, щодо якої укладений Договір Забезпечення. Та це жодним чином не впливає на волевиявлення Цесіонарія укласти цей Договір та отримати Права вимоги до Боржника.

1.6 Цесіонарій цим підтверджує, що він повідомлений Цедентом про Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.11.2013р. у справі № 2-1133/12 (далі - «Рішення Печерського районного суду м. Києва»), яким було відмовлено Цеденту у задоволенні його позову до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за ОСОБА_5 поруки № П/05-07 від 29.05.2007 року, та задоволено зустрічні позови ОСОБА_7 і ОСОБА_2 та визнано припиненими Договір поруки № П/05-07 від 29.05.2007 року та Договір поруки № С/05- 07 від 29.05.2007 року. А також про Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06.01.2014р. та Ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.02.2014р. (надалі - ВССУ), якими вищезазначене рішення залишено без змін. Постановами Верховного Суду України № 6-32цс14 від 10.09.2014р. та № 6-2662цс15 від 20.04.2016р. Цеденту відмовлено у задоволенні заяв про перегляд ухвали ВССУ від 05.02.2014р.

1.7 Цесіонарій цим підтверджує, що він повідомлений Цедентом про Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.11.2012р. у справі № 2011/5084/12, яким було задоволено позовні вимоги Цедента про стягнення заборгованості зі ОСОБА_2 за ОСОБА_5 поруки № С/05-07 від 29.05.2007 року. А також про Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 30.10.2013р., якою Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.11.2012р. залишене без змін, та Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (надалі - ВССУ) від 11,12.2013р. (надалі - «Рішення ВССУ»), яким вищезазначені заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова та ухвала апеляційного суду скасовані, а в задоволенні позовних вимог Цедента про стягнення заборгованості зі ОСОБА_2 - відмовлено. Постановою Верховного Суду України № 6-28цс14 від 10.09.2014р. Цеденту відмовлено у задоволенні заяви про перегляд Рішення ВССУ. В подальшому ухвалою ВССУ від 22.12.2014р. у справі 6-11652зп14 Цеденту відмовлено у допуску справи про перегляд Рішення ВССУ до провадження Верховного Суду України.

1.8Цесіонарій погоджується, що Цедент не відповідає за дійсність Прав за ОСОБА_5 поруки, оскільки Договір поруки визнаний припиненим Рішенням Печерського районного суду м. Києва, задоволенні позовних вимог Цедента про стягнення заборгованості за ОСОБА_5 поруки-цедента відповідно до вимог Законодавства України.

Вищезазначений договір підписаний та скріплений печатками обома сторонами.

22.01.2018 року позивач повідомлений про відступлення права вимоги.

Відповідно до ст.512, 514, 516 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон не вимагає, щоб при заміни кредитора, новий кредитор укладав з боржниками договір. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною ст.517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Суд зазначає, що дійсно у відповідності до ст.517 ЦК боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні, а згідно з ч.2 ст.516 ЦК, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків і у цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Однак закон не пов'язує вказані обставини із можливістю визнати недійсним сам правочин щодо заміни кредитора. Закон лише захищає боржника від можливого подвійного виконання в одному й тому ж зобов'язанні.

Відповідно до ст.202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Згідно з ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Згідно п.п.7,8,24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити

наявність умислу всіх сторін правочину.

Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання

правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин.

Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого

правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним

без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання

правочину було передано майно, такий правочин не може бути

кваліфікований як фіктивний.

У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено спосіб захисту цивільних прав та інтересів шляхом визнання правочину недійсним.

Відповідно до правової позиці, викладеної в постанові ВСУ № 6-605цс16 від 25.05.2016 р. оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено спосіб захисту цивільних прав та інтересів шляхом визнання правочину недійсним.

Відповідно до правової позиці, викладеної в постанові ВСУ № 6-605цс16 від 25.05.2016 р. оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред'явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб'єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України (зокрема: постанова Верховного Суду України від 25 грудня 2013 у справі № 6-78цс13; постанова Верховного Суду України від 11 травня 2016 у справі № 6-806цс16).

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статті 77 та 78 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими.

За принциповими положеннями ст. ст. 12, 13 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст.81 ЦПК України.

Позивачем не доведено порушення його права, оскільки оскаржувані договори укладені між двома юридичними особами і ними не оспорюється та позивачем не доведено відсутність у учасників правочину за № 80/FAA-82/FAA/З/С та № 83/FAA/З/С наміру створити юридичні наслідки, а отже і відсутні підстави для визнання оскаржуваних договорів недійсними.

Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 203, 215 ЦК України, 141, 258-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства « УкрСиббанк», ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю « Українська металургійна компанія » про визнання договору № 80/FAA-82/FAA/З/С відступлення прав за договором поруки від 27.12.2017 року, укладеного між ОСОБА_4 акціонерним товариства « УкрСиббанк» та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю « Українська металургійна компанія » та договір № 83/FAA/З/С відступлення прав за договором поруки від 27.12.2017 року, укладеного між ОСОБА_4 акціонерним товариства « УкрСиббанк» та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю « Українська металургійна компанія » недійсними- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд м. Харкова відповідно до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України.

Суддя І.І. Теслікова