Справа № 521/9078/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням судді Єршової Л.С.,

за участю секретаря судового засідання Радзімовської Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, та ОСОБА_2, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2, звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3, який мешкає за адресою: АДРЕСА_3, та ОСОБА_4, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_4, про стягнення солідарно в рівних долях 758013,39 грн. відшкодування матеріальної шкоди, завданої наслідками ДТП 20.06.2014 року на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно, в особі ОСОБА_1, стягнення солідарно 20000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої наслідками ДТП 20.06.2014 року на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно, в особі ОСОБА_1

Позов подано з підстав відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 є власницею транспортного засобу ОСОБА_5 (TOYOTA COROLLA) 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) NMTBB3JE00R004964, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 03.09.2013 року.

20.06.2014 року о 17 год. 45 хв. у м. Одеса на перехресті вулиць Рішельєвська та Грецька трапилось ДТП - зіткнення автомобілів Хендай Дженесіс д/з ВН 24-04 ЕВ під керуванням водія ОСОБА_3 та ОСОБА_5 д/з ВН 01-33 МС під керуванням водія ОСОБА_1

15.09.2014 року постановою Малиновського районного суду м. Одеси по справі №521/15209/14-п встановлено, що саме ОСОБА_3 порушив Правила дорожнього руху, і саме ці порушення призвели до зазначеної ДТП та її наслідків.

На момент ДТП власницею автомобілю Хендай Дженесіс д/з ВН 24-04 ЕВ була відповідач ОСОБА_4

Позивачі, визначаючи розмір шкоди, що завдана ДТП, стверджують, що автомобіль ОСОБА_5 був спільним майном подружжя, зазначений автомобіль був придбаний ОСОБА_2 за 228900,00 гривень, з яких: 34335,00 грн. власні кошти ОСОБА_2 та 194565,00 грн. - кошти, взяті у кредит на підставі кредитного договору №910.23982 від 04.09.2013 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Ідея Банк».

Крім того, на додаткове обладнання автомобіля позивачі витратили 1656,00 грн., встановивши захист картера, бризковики та килимок багажного відділення.

Після вказаного ДТП кредит за договором №910.23982 від 04.09.2013 року був погашений за рахунок виплати страхового відшкодування у розмірі 15392,27 грн. та відшкодування вартості придатних залишків ТЗ 154370,00 грн.

Також з причини ДТП позивачі сплатили за послуги евакуатора 1020,00 грн., та кошти за зберігання автомобілю на штраф майданчику у розмірі 1054,66 грн.

Позивачі вважають, що внаслідок ДТП вони втратили автомобіль, а тому відповідачі повинні відшкодувати їм матеріальну шкоду, яка становить, виходячи з вартості аналогічного автомобілю за даними сайту AvtoBazar.ua, 519545,00 грн. 169762,27 грн. (страхове відшкодування та сума відшкодована за залишки автомобілю) = 349782,73 грн.

Крім того, позивачі стверджують, що для продовження професійної діяльності ОСОБА_1 був необхідний автомобіль, який він вимушений був орендувати. З 01.07.2014 року по 31.04.2015 року він орендував автомобіль НОМЕР_2 вартістю 18500,00 грн. на місяць, а з 01.05.2015 року по 31.12.2016 року автомобіл TOYOTA COROLLA ВН 0266ЕМ вартістю 11900,00 грн. на місяць. Усього на оренду автомобілів позивач ОСОБА_1 витратив 404500,00 грн.

Також позивачі стверджують, що ДТП їм було спричинену моральну шкоду, яка обґрунтовується порушенням планів на облаштування життя, порушенням вже усталеного способу життя, а також відчуттям вини перед колегою ОСОБА_6, який в результаті ДТП отримав легкі тілесні ушкодження. Моральну шкоду позивачі оцінюють у 20000,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2С.) у судовому засіданні підтримали свій позов та просили суд його задовольнити на підставі наявних у справі доказів.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_8 та представник відповідача ОСОБА_9 ОСОБА_10 проти задоволення позову заперечували, посилаючись на недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, про що також зазначили у запереченні та відзиві на позов.

Так, до суду надавались заперечення проти позову ОСОБА_4 (а.с. 72-76), відповідно до яких вона не є особою, яка заподіяла шкоду позивачам, а тому не може бути належним відповідачем по справі і в частині задоволення позовних вимог до неї слід відмовити. В подальшому, представником ОСОБА_4 до суду надавався відзив, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог до його довірительки, оскільки вона не є особою, яка заподіяла шкоду позивачам.

Також відзив на позов надавався до суду відповідачем ОСОБА_3, в якому він не погоджується з розрахунком розміру шкоди, наданим позивачем, оскільки він не узгоджується з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24 листопада 2003 року, та розрахунком, який проводився страховою компанією, всі інші витрати (купівля додаткового обладнання автомобіля, витрати на суборенду) належним чином не підтверджені, а витрати на послуги евакуатора, зберігання на штрафмайданчику, передбачені договором страхування і були відшкодовані, моральна шкода необґрунтована.

Жодних клопотань щодо витребування додаткових доказів позивачі та відповідачі (їх представники) до суду не заявляли.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, суд дійшов до наступних обґрунтованих висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу CАТ 217103, виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 03.09.2013 року, є власницею транспортного засобу ОСОБА_5 (TOYOTA COROLLA) 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) NMTBB3JE00R004964, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 03.09.2013 року.

Зазначений автомобіль був придбаний ОСОБА_2 за 228900,00 гривень, з яких: 34335,00 грн. власні кошти ОСОБА_2 та 194565,00 грн. - кошти, взяті у кредит на підставі кредитного договору №910.23982 від 04.09.2013 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Ідея Банк» (а.с. 7-10).

Також зазначений автомобіль перебував у заставі ПАТ «Ідея Банк», що підтверджується договором застави транспортного засобу 910.23982 від 05.09.2013 року (а.с. 21-22) та був застрахований відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту №405/13-Тз/О від 05 вересня 2013 року (а.с. 13-20), відповідно до якого страховиком є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», страхувальником ОСОБА_2, вигодонабувачем Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк».

20.06.2014 року о 17 год. 45 хв. у м. Одеса на перехресті вулиць Рішельєвська та Грецька трапилось ДТП - зіткнення автомобілів Хендай Дженесіс д/з ВН 24-04 ЕВ під керуванням водія ОСОБА_3 та ОСОБА_5 д/з ВН 01-33 МС під керуванням водія ОСОБА_1

15.09.2014 року постановою Малиновського районного суду м. Одеси по справі №521/15209/14-п (а.с. 43-45) встановлено, що саме ОСОБА_3 порушив Правила дорожнього руху, і саме ці порушення призвели до зазначеної ДТП та її наслідків у вигляді двох пошкоджених автомобілів та притягнуто ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців.

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

У відповідності до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 2 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Тобто, володільцем об'єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об'єктом.

Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що шкода у ДТП, що сталось 20.06.2014 року о 17 год. 45 хв. у м. Одеса на перехресті вулиць Рішельєвська та Грецька, результатом якого було зіткнення автомобілів Хендай Дженесіс д/з ВН 24-04 ЕВ під керуванням водія ОСОБА_3 та ОСОБА_5 д/з ВН 01-33 МС під керуванням водія ОСОБА_1, заподіяна неправомірними діями ОСОБА_3, що перебував за кермом автомобіля Хендай Дженесіс д/з ВН 24-04 ЕВ, власником якого є ОСОБА_4

Проте, у судовому засіданні не встановлено та позивачами не доведено, що дії власника автомобілю Хендай Дженесіс д/з ВН 24-04 ЕВ ОСОБА_4 були неправомірними, а також не встановлено та не доведено безпосередній причинний зв'язок між її діями та заподіяною внаслідок ДТП шкодою, в свою чергу, при встановленні саме цих обставин відповідно до ст. ст. 1167, 1187 ЦК України можливо покласти на власника обов'язок відшкодування шкоди.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП, слід відмовити повністю.

Після вказаного ДТП страховиком було здійснено розрахунок страхового відшкодування від 30 липня 2014 року (а.с. 24), з якого вбачається, що ринкова вартість застрахованого об`єкта (автомобілю ОСОБА_5 (TOYOTA COROLLA) 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1) становить 228900,00 грн., страхова сума становить 228900,00 грн., страховий платіж 16091,67 грн., вартість придатних залишків ТЗ 154370,00 грн., франшиза безумовна 10% - 22890,00 грн., сума знецінення 36247,73 грн., при цьому згідно з ремонтною калькуляцією №1135 від 13.07.2014 року ФОП «ОСОБА_11П.» сума ремонту автомобілю становить 203035,09 грн., тобто перевищує різницю між страховою сумою та вартістю залишків ТЗ і відповідно до п. 31.5 Договору добровільного страхування наземного транспорту №405/13-Тз/О від 05 вересня 2013 року є конструктивною загибеллю ТЗ, таким чином сума страхового відшкодування за розрахунком дорівнює 15392,27 грн.

Як встановлено у судовому засіданні, власниця автомобілю ОСОБА_5 (TOYOTA COROLLA) 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2 погодилась з висновком страховика про конструктивну загибель ТЗ.

Враховуючи викладене, з урахуванням знецінення за час його користування, вартість автомобілю ОСОБА_5 (TOYOTA COROLLA) 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, на дату ДТП становила 192652,27 грн.

Як зазначають у позові позивачі, та, що не заперечувалось ними у судовому засіданні, кредит за договором №910.23982 від 04.09.2013 року був погашений за рахунок виплати страхового відшкодування у розмірі 15392,27 грн. та відшкодування вартості придатних залишків ТЗ 154370,00 грн.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Положення цієї статті кореспондується з частиною 1 статті 16 Закону України «Про страхування», за змістом якої договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Сума франшизи компенсується страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки.

Враховуючи викладене, суд не може погодитись з розрахунками позивачів, відповідно до яких пряма матеріальна шкода становить 519545,00 грн. (вартість аналогічного автомобілю за даними сайту з продажу автомобілів) 169762,27 грн. (страхове відшкодування 15392,27 грн. та відшкодування вартості придатних залишків ТЗ 154370,00 грн.) = 34978273 грн., оскільки страхове відшкодування та відшкодування вартості придатних залишків ТЗ було сплачено, а таким чином саме власник автомобілю та особа, яка укладала договір його страхування - ОСОБА_2 має право на стягнення з винуватця ДТП ОСОБА_3 суми франшизи 22890,00 грн.

Позивачами також купувались килимки, бризковики, захист картера та КПП на загальну суму 1656,00 грн, що підтверджується рахунком-фактурою, витрачались кошти на евакуатор (1020 грн.) та штрафмайданчик (1054,66 грн.), але позивачами не доведено, що зазначені речі постраждали під час ДТП, а витрати на евакуатор та зберігання автомобіля на штрафмайданчику, передбачені п. 24.1.5. договору добровільного страхування наземного транспорту №405/13-Тз/О від 05 вересня 2013 року та сплачуються страховиком.

Також як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 чоловік ОСОБА_2, власниці автомобілю, користувався ним під час ДТП.

Як зазначає ОСОБА_1 у позові, автомобілем він користувався у своїй професійній діяльності, оскільки є підприємцем та займається, зокрема: торгівлею та страховою діяльністю, що потребують постійних переїздів у межах міста. У зв`язку з тим, після ДТП, ОСОБА_1 укладав договори суборенди транспортних засобів: від 01 липня 2014 року (а.с. 26-29) строком на 6 місяців, відповідно до якого в суборенді був автомобіль НОМЕР_3, а орендна плата становила 18500,00 грн. на місяць; та від 01 травня 2015 року (а.с. 30-31), відповідно до якого у безстроківій суборенді був автомобіль НОМЕР_4, а орендна плата становила 11900,00 грн. на місяць.

Проте, на думку суду, позивач не обґрунтував належним чином та не надав до суду докази про необхідність укладення договору оренди, оскільки відповідно до ст. 22 ЦК України, останній повинен довести не лише факт заподіяння збитків та їх реальний розмір, а й причинний зв'язок між протиправними діями відповідача та настання для нього негативних наслідків.

Так позивачем не доведено та не підтверджено реально понесені витрати при використанні автомобіля у своїй господарські діяльності, які були до ДТП, необхідність зазначених витрат після ДТП, а також ті обставини, що пошкодження автомобіля ОСОБА_5 (TOYOTA COROLLA) 2013 року випуску, потягло за собою додаткові витрати.

Суд також враховує, що відповідно до пояснень, наданих представником ОСОБА_1 ОСОБА_7 (а.с. 148-149), та витягу з ЄДР юридичних осіб, ФОП та громадських формувань, який додано до вказаних пояснень (а.с. 150), ОСОБА_1 займається підприємницькою діяльністю, яка пов`язана з торгівлею та страховою діяльністю, що потребують постійних переїздів у межах міста, з 2010 року, а автомобіль його дружиною було придбано у вересні 2013 року, відомості про використання ОСОБА_1 автомобілю у його професійній діяльності до цього часу позивач до суду не надав.

Також позивач ОСОБА_1 не обґрунтував свої витрати на оренду автомобіля(Mersedes Benz державний номер НОМЕР_5), який є значно дорожчим, ніж був автомобіль, що був пошкоджений відповідачем ОСОБА_3, для здійснення підприємницької діяльності, тобто ці витрати взагалі не можна трактувати як реальні збитки підприємця ОСОБА_1 внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3

Також позивачами не надано до суду доказів сплати орендної плати за користування автомобілями, а тільки договори суборенди та акти приймання-передачі автомобілів.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3 суд зазначає наступне.

Згідно положень ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом доведено, що винним у ДТП, в результаті якого заподіяно шкоду майну подружжя ОСОБА_1, є відповідач ОСОБА_3.

Відповідно до ст.ст. 1177, 1195 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Позивачі у позовній заяві просили про відшкодування завданої їм моральної шкоди, яка полягала у неможливості протягом тривалого часу користуватися їх автомобілем, порушенням їх нормальних життєвих зв'язків, викликаними у зв'язку із цим незручностями та вважали, що достатнім буде відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн.

Виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду на користь ОСОБА_2 у розмірі 1000,00 грн., а на користь ОСОБА_1 у розмірі 2000,00 грн., оскільки саме він знаходився за кермом під час ДТП, що на думку суду відповідає характеру та обсягу перенесених позивачами моральних страждань.

Керуючись ст.ст. 1-2, 4, 5, 10, 11-13, 19, 43, 49, 76-82, 258-259, 263-264, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП, відмовити повністю.

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_6) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7) у якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої наслідками ДТП, що сталась 20.06.2014 року, суму франшизи у розмірі 22800,00 грн. (двадцять дві тисячі вісімсот гривень 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_6) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7) моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_6) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8) моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_6) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7) судовий збір у розмірі 570,00 грн. (п`ятсот сімдесят гривень 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_6) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8) судовий збір у розмірі 340,00 грн. (триста сорок гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 29 серпня 2018 року.

Суддя Л.С. Єршова

28.08.18