Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №333/205/17 Головуючий у 1 інстанції Наумова І.Й.
Провадження № 22-ц/778/414/18 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

за участю секретаря судового засідання Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що внаслідок участі у ліквідації аварії на ЧАЕС в період з 20.06.1986 року по 29.11.1986 року він отримав численні хронічні захворювання, йому встановлено 2 групу інвалідності у зв`язку з захворюваннями, які є наслідком виконання обов`язків військової служби при ліквідації наслідків катастрофи на ЧАЕС, в зв`язку з чим порушено його нормальний життєвий стан, він позбавлений можливості реалізувати свої нормальні життєві функції, звички та бажання. Він постійно потребує лікування, його здоров`я з кожним роком погіршується, він страждає на головні болі, має поганий сон, безсоння, не має можливості працювати, може вільно пересуватись на велику відстань, не може належним чином матеріально забезпечувати свою родину, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Вважає, що у зв`язку з отриманими хронічними хворобами йому завдана моральна шкода в розмірі 100 000 грн., яку він просив суд стягнути з Міністерства оборони України на його користь.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

На зазначене рішення суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що він приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, внаслідок чого отримав захворювання під час виконання службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Ушкодження його здоров`я виникло внаслідок дії джерела підвищеної небезпек, а тому має застосовуватися ст.. 1167 ЦК України, де передбачено відшкодування моральної шкоди незалежно від вини органу державної влади.

Відзив на апеляційну скаргу учасники процесу не подали.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

За змістом ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не надав будь-яких доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та отриманою шкодою.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Колегія судді погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що позивач є особою, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи, є інвалідом 2 групи безстроково, що підтверджується посвідченнями інваліда Серії НОМЕР_1 та особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи Серії НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки МСЕК Серії АД № 178528 від 11.01.2012 року позивачу встановлено 2 групу інвалідності, захворювання пов`язане з аварією на ЧАЕС при виконанні обов`язків військової служби.

Згідно експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв`язку хвороб, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на ЧАЕС від 11.09.2008 року, ОСОБА_1 має ряд захворювань, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно довідки в/ч НОМЕР_3 від 02.09.2008 року ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах в період з 06.11.1981 року по 14.12.1983 року. В період з 20.06.1986 року по 29.11.1986 року приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно виписок з історії хвороб, ОСОБА_1 періодично проходив лікування в КУ ЗОКБ.

Будь-яких інших доказів того, що позивач отримав ушкодження здоров`я на ЧАЕС саме під час проходження служби у Збройних Силах, з боку прозивача не надано.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку.

Згідно змісту Постанови Верховної Ради України «Про чисельність Збройних Сил України; нормативно-правовий акт № 235-VIII від 05.03.2015 року та ст.3 Закону України «Про Збройні сили України», Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. За вказаними нормативними актами, Збройні Сили України утворені лише 06.12.1991 року.

Відповідно до листа Генерального штабу Збройних Сил України Головного управління оборонного та мобілізаційного планування Міністерства оборони України від 21.08.2014 року № 322/2/7142, документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки.

Судом встановлено, що згідно експертного висновку, позивач отримав захворювання внаслідок виконання обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та відповідно, зазнав моральної шкоди внаслідок отримання такого захворювання.

Позивачем заявлені вимоги на підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 17 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Апеляційним судом встановлено, що правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України та продовжують існувати після набрання ним чинності.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з пунктами 2, 3 рішення Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотної сили в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", при вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди, необхідно з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому, правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправним діями заподіювача шкоди. Сам факт отримання ушкодження здоров`я при виконанні службових обов`язків та отримання інвалідності не є доказом протиправних дій, бездіяльності або рішень Міністерства оборони України, та не є підставою для відповідальності за ч. 2 ст. 1167 ЦК України.

Також, оскільки позивач пов`язує шкоду з військовою службою до набрання чинності Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (який набув чинності після 20 грудня 1991 року), коли діючим законодавством взагалі не передбачалось врегулювання правовідносин з відшкодування моральної шкоди, оскільки норму ст. 440-1 у діючий на той час цивільний кодекс внесено тільки Законом України від 06.05.1993р., тому слід прийти до висновку, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі і задоволенню не підлягають, оскільки шкода заподіяна позивачеві ще до 1991 року.

Проаналізувавши норми діючого законодавства України та обставини, встановлені в ході судового розгляду, суд першої інстанції правильно вважав, що порядок відшкодування моральної шкоди, визначений ст.1167 ЦК України, передбачений для деліктної відповідальності та на спірні правовідносини не поширюється, оскільки законом чітко врегульовано правовий та соціальний захист військовослужбовців у разі встановлення інвалідності, а питання відшкодування шкоди, заподіяної особам внаслідок участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, регулюються Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, обов`язок надання яких покладається на сторони по справі.

В даному ж випадку суд першої інстанції правильно вважав, що позивач отримав ушкодження свого здоров`я через участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, перебуваючи на службі у лавах Радянської Армії, яка підпорядковувалась Міністерству оброни Радянського Союзу, в той час як з 24 серпня 1991р. на підставі постанови Верховної Ради України "Про військові формування в Україні" утворено Міністерство оборони України та відбулось створення нових Збройних Сил України, якою не передбачено відповідальності Міністерства оборони України за спричинену шкоду під час проходження військової служби у Радянській Армії.

Не встановлено такої відповідальності і в Законі України "Про правонаступництво України" від 12 вересня 1991р.

Таким чином, Міністерство оборони України не може бути визнане особою, яка має нести відповідальність за спричинення моральної шкоди позивачу у даному випадку.

При вищевикладених обставинах суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача у цій справі задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, яким вірно встановлені правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дано їм належну правову оцінку, а також досліджено надані сторонами докази і відповідно їх оцінено, та на підґрунті цього і ретельного аналізу законодавства правильно вирішено справу. За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 червня 2018 року.

Головуючий:

Судді: