ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3325/18 Справа № 204/5054/18 Суддя у 1-й інстанції - Книш А.В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

при секретарі - Кошарі О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Красногвардійського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2018 року до Красногвардійського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Красногвардійського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2018 року відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним та стягнення моральної шкоди та призначено справу до розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2018 року по справі № 204/5054/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним та стягнення моральної шкоди та постановити нову ухвалу, якою відмовити у прийнятті позовної заяви та повернути її позивачу для подання до належного суду.

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2018 року просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2018 року про відкриття провадження у цивільній справі № 204/5054/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним та стягнення моральної шкоди - залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

Вказана цивільна справа передана до Дніпровського апеляційного суду та 22.10.2018 року було проведено автоматизований розподіл даної справи між суддями, яка передана в провадження судді Дніпровського апеляційного суду Лаченковій О.В., у складі колегії суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 звернулася до Красногвардійського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним та стягнення моральної шкоди, а саме: визнати письмовий правочин (угоду) - розписку, видану ОСОБА_1 25.05.2015 року, про отримання останнім в борг 100 000,00 (ста тисяч) доларів США від ОСОБА_3 - фіктивним та недійсним правочином (угодою) та стягнути солідарно з відповідачів (ОСОБА_1 та ОСОБА_3) на користь позивача ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 00,00 (сто тисяч) гривень.

13 липня 2018 року судом першої інстанції було направлено запит до Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМ України у Дніпропетровській області відповідно до ст.16 ЗУ «Про захист персональних даних» щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання відповідачів у справі.

27 липня 2018 року на адресу до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшли відповіді на запити в яких зазначено місце проживання та реєстрації ОСОБА_3 3 28.11.1996 року за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_1 з 04.12.2017 року знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідно до ч.15 ст.28 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що дана справа підсудна Красногвардійському районному суду м. Дніпропетровська, оскільки відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, що за територіальною підсудністю відноситься до Красногвардійського району м. Дніпропетровська.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта, що позивач ОСОБА_2 намагається ввести суд в оману стверджуючи про те, що нею не подано іншого позову до цього ж відповідача, з тим самим предметом позову та з таких самих підстав та те, що в провадженні П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 де ОСОБА_1 є також відповідачем про визнання правочину недійсним та стягнення моральної шкоди. Колегія суддів ставиться критично, оскільки до апеляційної скарги не долучено жодних доказів на підтвердження цих тверджень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта, що ОСОБА_1 є відповідачем по справі та проживає за адресою: АДРЕСА_2 у зв'язку з чим справа не підсудна Красногвардійському районному суду м. Дніпропетровська, колегія суддів ставиться критично, оскільки позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача у відповідності до ч.15 ст. 28 ЦПК України. Таким чином, позивач ОСОБА_2 скористалась своїм процесуальним правом для звернення до Крисногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним та стягнення моральної шкоди.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд першої інстанції не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В.Свистунова