Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 520/17770/14-ц

провадження № 61-3441св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Хопти С. Ф.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач);

учасники справи:

позивач - комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» на рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2016 року у складі колегії суддів: Варикаші О. Д., Станкевича В. А., Бабія А. П.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні2014 року Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» (далі - КП «ЖКС «Чорноморський») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та визнання договору про надання послуг з утримання будинків та споруд прибудинкових територій укладеним.

Позовну заяву мотивовано тим, що КП «ЖКС «Чорноморський» надає житлово-комунальні послуги мешканцям багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1. Відповідач зобов'язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг з підприємством, на балансі якого знаходиться будинок та який обслуговує будинок і прибудинкову територію, однак ОСОБА_1 укласти договір відмовляється та не в повному обсязі вносить плату за житлово-комунальні послуги.

Ураховуючи викладене, КП «ЖКС «Чорноморський», уточнивши позовні вимоги, просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 2 004 грн 78 коп., суму

інфляції - 431 грн 02 коп. та 3 % річних - 180 грн 43 коп; визнати договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій між КП «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» та ОСОБА_1 укладеним з 01 січня 2015 року на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 січня 2016 року у складі судді Огренич І. В. позовні вимоги КП «ЖКС «Чорноморський» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «ЖКС «Чорноморський» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 2 004 грн 78 коп., суму інфляції - 431 грн 02 коп та 3 % річних - 180 грн 43 коп. Визнано договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій між КП «ЖКС «Чорноморський» та ОСОБА_1, укладеним з 01 січня 2015 року на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії - постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач отримувала надані КП «ЖКС «Чорноморський» житлово-комунальні послуги, які своєчасно не оплачувала, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню. Крім того, позовні вимоги КП «ЖКС «Чорноморський» щодо визнання договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій між КП «ЖКС «Чорноморський» та ОСОБА_1укладеним з 01 січня 2015 року підлягають задоволенню, оскільки відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2016 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 січня 2016 року скасовано в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «ЖКС «Чорноморський» заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 2 004 грн 78 коп., суми інфляції - 431 грн 02 коп. та 3 % річних - 180 грн 43 коп., у цій частині та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні вказаних позовних вимог. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 січня 2016 року змінено в частині розміру стягнутих судових витрат, стягнувши з ОСОБА_1 на користь КП «ЖКС «Чорноморський» судові витрати в розмірі 243 грн 60 коп. В іншій частині рішення залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що рішенням Одеської міської ради від 14 липня 2011 року № 489 з метою оптимізації затрат по підприємству розмір тарифу з утримання будинку та прибудинкової території по АДРЕСА_1 по КП «ЖКС «Чорноморський» з 01 липня 2011 року було зменшено на 10 % та його розмірі складав 2 грн 19 коп. Разом з тим позивач, звертаючись до суду з позовом, просив стягнути заборгованість з відповідача за період з 01 грудня 2011 року по 01 грудня 2014 року, розраховуючи заборгованість виходячи з тарифу в розмірі 2 грн 40 коп. за кв. м, тобто в більшому розмірі, ніж він був у розрахунковий період. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні та суду апеляційної інстанції не надані. Крім того, заборгованість відповідачу нарахована не з 01 жовтня 2012 року, а з 01 грудня 2011 року.

У червні 2016 року КП «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував того, що особа звільняється від відповідальності зі сплати житлово-комунальних послуг, якщо доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання. Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_1 послалася на те, що послуги з утримання будинку та прибудинкової території позивачем надавалися нерегулярно і неналежної якості, однак не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження цих обставин. Крім того, суд апеляційної інстанції не врахував правовий висновок, висловлений у постанові Верховного Суду України від 27 березня 2013 року № 6-6цс13.

У листопаді та грудні 2016 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшли відзиви на касаційну скаргу від ОСОБА_1, в яких вона просила залишити оскаржуване судове рішення без змін, оскільки воно прийняте при всебічному та повному з'ясуванні обставин справи, ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

23 січня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1. За цією адресою також зареєстровані бабуся відповідача - ОСОБА_2, дідусь відповідача - ОСОБА_3, що підтверджується довідкою КП «ЖКС «Чорноморський» про склад сім'ї та реєстрацію за № 301 (а. с. 7).

Будинок АДРЕСА_1 знаходиться на балансі та обслуговується КП «ЖКС «Чорноморський».

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV«Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Відповідно до рішення Одеської міської ради від 14 липня 2011 року № 489 з метою оптимізації затрат по підприємству розмір тарифу з утримання будинку та прибудинкової території по АДРЕСА_1 по КП «ЖКС «Чорноморський» з 01 липня 2011 року було зменшено на 10 % та його розмір склав 2 грн 19 коп., що підтверджується наказом від 20 липня 2011 року № 65-а виконуючого обов'язки директора КП «ЖКС «Чорноморський» (а. с. 224 т. 4).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «ЖКС «Чорноморський» заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 2 004 грн 78 коп., суми інфляції - 431 грн 02 коп., 3 % річних - 180 грн 43 коп. та ухвалюючи нове рішення в цій частині, яким відмовлено в задоволенні вказаних позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з утримання та обслуговування будинку за період з 01 грудня 2011 року по 01 грудня 2014 року, розраховуючи заборгованість виходячи з тарифу в розмірі 2 грн 40 коп. за кв. м, тобто в більшому розмірі, ніж він був визначений у встановленому законодавством порядком у розрахунковий період.

Відповідно до частини десятої статті 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі зміни протягом строку дії цін/тарифів обсягу окремих складових економічно обґрунтованих витрат з причин, які не залежать від виконавця/виробника, зокрема, збільшення або зменшення податків і зборів, мінімальної заробітної плати, орендної плати та амортизаційних відрахувань, підвищення або зниження цін на паливно-енергетичні та інші матеріальні ресурси, виконавці/виробники проводять коригування встановлених цін/тарифів на житлово-комунальні послуги і подають на затвердження до органу, уповноваженого здійснювати встановлення таких цін/тарифів. При цьому перерахунок цін/тарифів може проводитися шляхом коригування лише тих складових структури цін/тарифів, за якими відбулися цінові зміни в бік збільшення або зменшення. При коригуванні додатково враховується компенсація втрат (або вилучення необґрунтовано отриманих прибутків) від застосування не скоригованої на зміну вартості окремих витрат ціни/тарифу в період до встановлення скоригованих цін/тарифів.

Орган, уповноважений здійснювати встановлення цін/тарифів, зобов'язаний прийняти рішення про коригування тарифу не пізніше ніж через десять днів з дня отримання відповідного подання.

Відповідно до статті 12 ЦПК України і частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Приймаючи до уваги, що розгляд справи неодноразово відкладався в суді апеляційної інстанції, проте позивач упродовж визначених судом відповідних строків додаткових доказів на підтвердження своїх позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості у сумі 2004 грн 78 коп. не надав, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про недоведеність вимог позивача у цій частині.

Доводи касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції не враховано правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 27 березня 2013 року № 6-6цс13, є безпідставними, оскільки, змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що позивач при розрахунку заборгованості відповідача застосував неправильний розмір тарифу за надані послуги з утримання та обслуговування будинку, тобто в більшому розмірі, ніж він був у розрахунковий період.

Таким чином, вирішуючи спір, апеляційний суд з дотриманням вимог статей 212-214, 316 ЦПК України 2004 року повно та всебічно з'ясував обставини справи. Висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлено відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2016 року було зупинене виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2016 року. Оскільки касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2016 рокупідлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, частиною третьою статті 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 січня 2016 року в нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Одеської області

від 30 травня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С. Ф. Хопта

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк