Справа № 229/5026/18
Провадження №2/229/1336/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 р. м.Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря

судового засідання Костіної І.В.

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить захистити її право на повноцінне користування житлом, та визнати відповідача, таким, що втратив право на користування житлом, а саме будинком АДРЕСА_1

Обґрунтовує свої вимоги тим, що вона є власником вказаного будинку, відповідач є її дідом, який з лютого 2015 року в будинку не мешкає, бо виїхав до Російської Федерації, і точне його місце проживання не відоме.

Реєстрація відповідача в її будинку перешкоджає їй в повному обсязі користуватись правом власності, змушує сплачувати зайві комунальні послуги.

Ухвалою суду від 16 листопада 2018року відкрито провадження у даній справі і визначено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Пояснила, що в будинку АДРЕСА_1 проживав її дідусь, відповідач у справі, разом зі своєю дружиною ОСОБА_4. В 2015році вони вирішили змінити місце мешкання, та поїхали до Російської федерації на постійне проживання. В Росії проживає донька ОСОБА_4 В 2016році ОСОБА_4 приїхала, продала їй будинок, знялася з реєстрації, а дідусю не змогла зняти з реєстрації, оскільки не було належних для цього документів. З березня 2016року вона є власником будинку. На сьогодні вона не може отримати субсидію на комунальні платежі для утримання будинку, оскільки реєстрація дідуся в цьому перешкоджає. Просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений шляхом оголошення на сайті "Судова влада" , сторінка Дружківського міського суду, розділ "громадянам", оскільки фактичне місце проживання його не відоме (а.с.25).

Суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутність відповідача.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997року , закріплено принцип непорушності права приватної власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном , на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб .

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_2 з 31 березня 2016року є власником будинку АДРЕСА_1 (а.с.12-18).

Відомостями з домової книги, довідкою виконавчого комітету Дружківської міської ради від 09.11.2018 р. підтверджується реєстрація відповідача ОСОБА_3 в зазначеному будинку з жовтня 2002 року (а.с. 3-6,22).

Згідно Акту від 23.10.2018 року, який складений головою територіального комітету мікрорайону № 13 «Донський 2» ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, але фактично не проживає з лютого 2015 року, оскільки виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації (а.с.8), що також підтверджується в судовому засіданні поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150,156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не є власником спірного нерухомого майна, зареєстрований в будинку до придбання у власність позивачем будинку, і не як член сім'ї позивача, фактично в будинку не проживає з лютого 2015 року, що порушує права власника житла, яка на законних підставах може вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, оскільки будь-яких інших домовленостей між ними не існує.

Таким чином, суд вважає, що позов ОСОБА_2 про визнання відповідача таким, що втратили право на користування житлом доведений і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2,5,10-13,76-81, 259,263-265,268, 273, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, яка проживає за адресою , АДРЕСА_1 до ОСОБА_3, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, таким, що втратив право користування житлом в будинку АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Т.Л. Панова