Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №328/2496/17 Головуючий у 1 інстанції Пода Н.М.
Провадження № 22-ц/778/2056/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

за участю секретаря судового засідання Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 05 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, неодноразово уточненим в ході судового розгляду справи, до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди.

В позові зазначав, що слідчий Курдюков В.М. постановою від 05.03.2002р незаконно порушив відносно нього кримінальну справу №2260231 за ч.4 ст.190 КК України. Вже будучи головою Токмацького районного суду примушував прокурорів Токмацької міжрайонної прокуратури продовжувати досудове розслідування з доповненням йому ст. 358 ч.2 КК України. Прокурори Токмацької міжрайонної прокуратури ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 обвинувачували його за ч.3 ст. 358 КК України з 29.07.2013р. по 15.04.2016р., тривалістю 37 місяців 16 днів.

Внаслідок його скарг як обвинуваченого, процесуальний прокурор Дяченко М.М. не маючи результатів досудового розслідування слідчого поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_10, 15.04.2016р. закрив кримінальне провадження №0000876 за ч.3 ст.358 КК України за відсутністю доказів.

Слідчий поліції ОСОБА_10 своєю постановою від 15.04.2016р. закрив вищевказане кримінальне провадження за відсутністю злочину за ч.3 ст. 358 КК України відносно ОСОБА_3

Керівник Токмацької міської прокуратури ОСОБА_7 та процесуальний прокурор Дяченко М.М. не виконуючи вимоги ст.ст.1-28, 36,37,39, 40,42,55, 100,130 КПК України допустили закриття обвинувачення за ч.3 ст. 358 КК України по кримінальному провадженню №0000876 через відсутність доказів та відсутність складу злочину.

Прокурор Свистун О.В., не володіючи вимогами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди», не являючись слідчим і процесуальним прокурором, не виконуючи вимоги ст.с. 1-4, 11-14 вказаного закону, виніс 03.06.2016р. постанову «Про порядок і розмір відшкодування шкоди ОСОБА_3, спричиненої незаконним обвинуваченням за ч.3 ст.358 КК України за період з 29.07.2013р.», не маючи при цьому матеріалів розгляду заяви ОСОБА_3 «Про відшкодування шкоди».

Рішенням Чернігівського районного суду від 27.05.2017р. вищевказана постанова скасована, проте прокурором Свистуном О.В. не виконано вимоги вказаного рішення суду та закону і не постановлено нове рішення «Про порядок і розмір відшкодування шкоди реабілітованому ОСОБА_3П.».

У зв'язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, він як виправданий громадянин не міг отримувати щомісячні грошові доходи від здійснення юридичної практики, тобто розмір шкоди втрачених грошових доходів складає 244 422 грн. (6518 грн. втраченого щомісячного доходу за 37 місяців 16 днів незаконного знаходження у якості обвинуваченого - підозрюваного).

Просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 261 275 грн. виходячи з розрахунку перебування під слідством з 29.07.2013р. по 15.04.2016р. 36 місяців 16 днів х 7350 грн. ( середньомісячний дохід зарплата громадян України).

Заочним рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 05 березня 2018 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено обставин на які він посилався, як на підставу своїх позовних вимог.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Встановлено, що 05 березня 2002 року слідчим Токмацького РВ УМВС України в Запорізькій області ОСОБА_11 відносно ОСОБА_3 порушено кримінальну справу №2260231 (в подальшому кримінальне провадження №0000876) за ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358 та ч. 3 ст. 358 КК України по якому 15.04.2002р. позивачу обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

31 травня 2002 року слідчим СВ Токмацького МРВ УМВС України в Запорізькій області ОСОБА_11 ОСОБА_3 предявлено обвинувачення за ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України.

04 листопада 2002 року, 16.05.2003 року слідчим СВ Токмацького МРВ УМВС України в Запорізькій області ОСОБА_12 ОСОБА_3 предявлено обвинувачення за ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України.

02 грудня 2002 року слідчим СВ Токмацького МРВ УМВС України в Запорізькій області ОСОБА_12 ОСОБА_3 предявлено обвинувачення за ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України.

В ході досудового слідства за правилами КПК України в редакції 1960 року кримінальне переслідування відносно ОСОБА_3 в частині кваліфікації його дій, а саме за ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, було припинено постановою слідчого СВ Токмацького МРВ УМВС України в Запорізькій області ОСОБА_12 від 16.05.2003 року.

11 грудня 2003 року слідчим СВ Токмацького МРВ УМВС України в Запорізькій області ОСОБА_13 в останній редакції винесено постанову про притягнення ОСОБА_3 в якості обвинуваченого за ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України.

Постановою Василівського районного суду Запорізької області від 02 квітня 2005 року ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1, ч. 3 ст. 358 КК України у звязку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 20 липня 2005 року постанова Василівського районного суду Запорізької області від 02.04.2005 року скасована і справа направлена прокурору Токмацької міжрайонної прокуратури Запорізької області для проведення досудового слідства.

Вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 02 лютого 2007 року ОСОБА_3 визнаний винним у скоєні злочинів за ч. 1, ч. 3 ст. 358 КК України, призначено покарання у виді штрафу у розмірі 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та звільнений від відбування покарання за закінченням строків давності.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11 липня 2007 року вирок Токмацького районного суду від 02.02.2007 року скасовано і направлено кримінальну справу на новий судовий розгляд.

Постановою Чернігівського районного суду Запорізької області від 17 грудня 2008 року ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1, ч. 3 ст. 358 КК України у звязку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15 квітня 2009 року постанова Чернігівського районного суду Запорізької області від 17 грудня 2008 року скасована та направлено кримінальну справу на новий судовий розгляд.

Вироком Чернігівського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2012 року ОСОБА_3 визнано винним за ч. 1, ч. 3 ст. 358 КК України, призначено покарання у виді штрафу в розмірі 550 грн. та звільнено від відбування покарання у звязку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11 липня 2012 року вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2012 року скасовано та направлено кримінальну справу на новий судовий розгляд.

03 вересня 2012 року кримінальна справа за підсудністю надійшла до Оріхівського районного суду Запорізької області за визначеною підсудністю в порядку ст. 38 КПК України.

В подальшому ОСОБА_3 звернувся з заявою до Апеляційного суду Запорізької області про зміну підсудності, в якій просив змінити підсудність кримінальної справи порушеної щодо нього за ст.ст. 358 ч.ч. 1,2 358 КК України та направити її до Токмацького районного суду Запорізької області за місцем його мешкання, а також за місцем мешкання потерпілого, цивільного відповідача та свідків.

Згідно ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 01 лютого 2013 року заяву ОСОБА_3 задоволено, змінено територіальну підсудність розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_3 за ст.ст. 358 ч.ч. 1,3 КК України та направлено кримінальну справу до Токмацького районного суду Запорізької області.

28 лютого 2013 року кримінальна справа за підсудністю надійшла до Токмацького районного суду Запорізької області.

Постановою Токмацького районного суду від 20 березня 2013 року кримінальну справу відносно ОСОБА_3 за ч.ч. 1,3 358 КК України повернуто Токмацькому міжрайонному прокурору для провадження додаткового розслідування.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10 червня 2013 року постанову Токмацького районного суду від 20 березня 2013 року залишено без змін.

28 липня 2013 року СВ Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальні правопорушення за ч. 1 ст. 358 КК України за №0000876 та за ч. 3 ст. 358 КК України за № 0000877, та обєднані в одне кримінальне провадження за №0000876.

Постановою заступника Токмацького міжрайонного прокурора Саврана О.М. від 28 липня 2013 року кримінальне провадження №0000876 за ч.ч. 1,3 ст. 358 КК України закрито у звязку з не встановленням достатніх доказів винуватості ОСОБА_3

Постановою від 04 квітня 2014 року в.о. Токмацького міжрайонного прокурора Савран О.М. відмовлено позивачу у відшкодуванні шкоди, передбаченої п.п.1,3,4 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

Рішенням від 15 липня 2016 року Пологівського районного суду Запорізької області скасовано постанову в.о. Токмацького міжрайонного прокурора Савран О.М. від 04 квітня 2014 року про розмір та порядок відшкодування шкоди в частині відмови ОСОБА_3 у відшкодуванні шкоди, передбаченої п.1 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», оскільки рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 29 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 червня 2016 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Токмацького ВП ГУНП в Запорізькій області, ОСОБА_14 про відшкодування шкоди, завданої в результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, було відшкодовано за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку державного бюджету на користь ОСОБА_3 в сумі 4122,68грн. матеріальної шкоди, завданої в результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Рішення оскаржувалося, набрало законної сили .

Ухвалою слідчого судді Михайлівського районного суду Запорізької області від 16 лютого 2016 року постанова від 28 липня 2013 року заступника Токмацького міжрайонного прокурора Саврана О.М. про закриття кримінального провадження №0000876 за ч.1 ст.358 КК України та ч.3 ст.358 КК України в звязку з не встановленням достатніх доказів винуватості ОСОБА_3, скасована.

Постановою прокурора Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_8 від 15 квітня 2016 року обєднане кримінальне провадження № 0000876 за ч.ч.1,3 ст.358 КК України в редакції від 05.04.2001 року, за якими ОСОБА_3 було предявлено обвинувачення в порядку КПК України в редакції 1960 року закрито у звязку з не встановленням достатніх доказів винуватості ОСОБА_3

Постановою слідчого СВ Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 від 15 квітня 2016 року обєднане кримінальне провадження № 0000876 за ч.ч.1,3 ст.358 КК України в редакції від 05.04.2001 року закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Рішеннями Токмацького районного суду Запорізької області від 01 листопада 2013 року та апеляційного суду Запорізької області від 17 грудня 2013 року на користь ОСОБА_3 вже відшкодовано з Державного бюджету України моральну шкоду завдану незаконними діями внаслідок незаконного притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності, незаконним застосуванням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд органами досудового слідства, прокуратури, суду, в розмірі 156846грн.

Постановою від 03 червня 2016 року керівником Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_7 відмовлено ОСОБА_3 у відшкодуванні шкоди, передбаченої п.п.1,3,4 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». В постанові вказано, що ОСОБА_3 під вартою не утримувався, від будь-яких посад не відсторонювався, кримінальне покарання не відбував, не мав штрафів, адвокати були за призначенням, витрати на оплату проїзду за викликами органів розслідування і суду, на винаймання житла відсутні.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_3 просив відшкодувати матеріальну шкоду - не отриманий, втрачений щомісячний грошовий дохід у зв'язку із незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності за ч.3 ст.358 КК України у розмірі 261 275 грн. з 29 липня 2013р. по 15 квітня 2016р. (7350 грн. втрачений щомісячний дохід у розмірі середньомісячної заробітної плати по Україні за 36 міс.16 дн. перебування під слідством).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що у зв'язку з розглядом кримінальної справи не міг займатися юридичною та адвокатською практикою, судовою та прокурорською діяльністю, маючи не скасовану постанову слідчого Курдюкова В.М. від 15 квітня 2002р. про міру запобіжного заходу підписку про невиїзд, не міг надавати юридичні послуги, виїжджати з м. Токмак в інші міста України, в апеляційні та касаційні суди, однак, при цьому позивачем не надано суду жодних доказів заборони використання такого права з підстав знаходження під судом та слідством.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних доказів того, що він в цей період дійсно міг займатися юридичною та адвокатською практикою, оскільки з наявної в матеріалах цивільної справи ксерокопії ліцензії на здійснення юридичної практики від 23 липня 1999 року №2-4547, строк її дії закінчився ще в липні 2002р., в подальшому строк дії ліцензії ОСОБА_3 не продовжувався.

Судом вірно встановлено, що позивачем не надано жодних документів (судових повісток, ухвал та ін.), які б підтверджували необхідність його виїзду з м. Токмак в суди інших районів та міст України.

Відшкодування проводиться в порядку визначеному Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу підписки про невиїзд, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

Згідно ст.12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", встановлений порядок відшкодування сум, заробіток та інші грошові доходи, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій.

Відповідно до п.1 ст. 12 зазначеного Закону, розмір відшкодованої шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі дії чи розглядав справу, в місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу).

Відповідно до вищевказаного закону, постановою від 03 червня 2016 року керівником Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_7 відмовлено ОСОБА_3 у відшкодуванні шкоди, передбаченої п.п.1,3,4 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». У разі незгоди з ухваленою постановою про відшкодування шкоди громадянин може оскаржити цю постанову до прокуратури або суду.

Позивач не погодився з зазначеною постановою, скориставшись своїм правом оскарження та звернувся до суду з позовом до керівника Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_7, Державної казначейської служби України про скасування постанови, зобов'язання публічно вибачитися та стягнення моральної шкоди.

Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 17 травня 2017р. постанову від 03 червня 2016 року керівника Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_7В про відмову ОСОБА_3 у відшкодуванні шкоди, передбаченої п.п.1,3,4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» скасовано.

Суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_3 не скористався своїм правом та не звернувся до Токмацького ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області з приводу відшкодування шкоди, передбаченої п.п.1,3,4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 05 березня 2018 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 червня 2018 року.

Головуючий:

Судді: