20.08.2018 Справа № 363/2140/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2018 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Котлярової І.Ю.,

за участі: секретарів - Палій Л.О., Рибки І.Є.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Вишгородського районного суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. В обґрунтування своїх вимог пояснив, що 15 жовтня 2009 року між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Глухову Глухівського міськрайонного управління юстиції Сумської області, актовий запис № 192. Від шлюбу мають доньку, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. 19 серпня 2014 року на підставі договору купівлі - продажу квартири, який був укладений між ТОВ «ДБК -ПАРТНЕР» та ОСОБА_2, за спільні сумісні грошові кошти у розмірі 566 250, 00 грн., придбали двокімнатну квартиру в новобудові ЖК «Ярославичи», за адресою: АДРЕСА_1. В подальшому за спільні сумісні грошові кошти, в названій квартирі були проведені ремонтні роботи та придбана мебель. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15.05.2017 року шлюб між ними був розірваний. Зазначив, що він неодноразово звертався до відповідача із проханням поділити спільне сумісне майно, а саме зазначену квартиру, проте відповідач ігнорує його прохання. Оскільки згода про добровільний поділ майна не досягнута звернувся до суду та просив поділити між ним та відповідачем майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме квартиру АДРЕСА_3 визнавши за ним право власності на ? частину квартири.

Позивач будучи присутнім у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення. Пояснив, що у 2013 році ними, як подружжям було прийнято рішення придбати квартиру, оскільки коштів, які подружжя відкладало починаючи зі спільного проживання сім'єю, не вистачало він звернувся до своєї сестри та позичав у останньої кошти для придбання квартири у розмірі 10 000 доларів США та 5 000 тисяч доларів США. Позиція відповідача, що спірна квартина була придбана за кошти, які передав їй її батько від продажу належної йому квартири в Московській області є неправдивою та не підтверджується жодними доказами.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення. Надала аналогічні пояснення викладені у позові.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначила, що квартира була придбана не за спільні кошти подружжя, оскільки відповідач ніде не працював та ніяких коштів не позичав. Саме за кошти її батька була придбана спірна квартира, які він надав їм від продажу належної йому квартири в АДРЕСА_4 за 2 528 825,00 рублів, а потім обміняв їх на гривні, що на час продажу складало майже 800 000 гривень. Стверджувала, що розписка долучена до матеріалів справи, оформлена заднім числом та не є доказом позики коштів. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та надав аналогічні пояснення.

Заслухавши думку сторін та їх представників, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, судом зазначається наступне.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 15 жовтня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Глухову Глухівського міськрайонного управління юстиції Сумської області, актовий запис № 192 (а.с. 5).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15.05.2017 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був розірваний (а.с. 15-16).

Згідно ч.1 ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку.

Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.79 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В період сумісного проживання сторони, а саме 19.08.2014 року придбали квартиру АДРЕСА_3, що підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 19.08.2014 року укладеного між ТОВ «ДБК -ПАРТНЕР» та ОСОБА_2 Вартість квартири за домовленістю сторін склала 566 250, 00 гривень (а.с. 7-10).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна ОСОБА_2, є власником квартири АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі - продажу квартири від 19.08.2014 року (а.с. 13-14).

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Так, у судовому засідання позивач зазначив, що спірна квартира була придбана ними за їх спільні кошти, які їм подарували на весілля, які вони відкладали перебуваючи у шлюбі та які він позичив у своєї сестри. В обґрунтування своєї позиції позивач надав до суду розписку, з якої вбачається, що 03.07.2014 року він отримав від ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 5000 доларів США (а.с. 86).

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що у 2014 році до неї прийшов її брат ОСОБА_4 та попрохав позичити кошти на придбання квартири, нащо вона йому позичила кошти у сумі 5000 доларів США.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8, пояснила, що обидві сторони працювали, відкладали спільні кошти, у сторін були весільні кошти, які їм подарували на весілля, а нею особисто на придбання квартири було надано кошти у сумі 10 000 доларів США.

В свою чергу, відповідач зазначає, що квартира придбана саме за кошти надані її батьком від продажу належної йому квартири. На спростування позиції позивача відповідач надала до суду договір купівлі - продажу квартири від 12.12.2013 року укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_10, з якого вбачається, що останній придбав у ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_5 у сумі 2 528 825 рублів (а.с. 57-59).

Так, допитана у судовому засіданні ОСОБА_11, зазначила, що нею разом із чоловіком було продано квартиру в Московській області у сумі 2 528 825 рублів. На момент придбання квартири позивач, щодо позичених ним коштів на придбання квартири нічого не говорив. Коли вони обрали квартиру приїхали до неї і повідомили про це, після чого її чоловік, батько відповідача передав їм пакет с грошима.

Із комплексного аналізу фактичних обставин по справі у їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки всупереч вимогам статті 12 та 81 ЦПК відповідачем та її представником не надано належних доказів які б спростували докази та позицію позивача по справі, викладену у судовому засіданні, яка полягала в тому, що придбання квартири було здійснено саме за спільні кошти подружжя. Так як і не надано належних доказів того, що при придбанні тієї ж квартири було використано її кошти, які вона отримала від батьків, а не лише кошти, що належали позивачу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 4800 гривень 00 копійок.

Враховуючи вищевикладене та керуючись, ст.ст. 60, 68, 69 ч. 1, 70, 72 СК України, ст. ст. 368, 372 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 16, 141, 174,348,368,372 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Поділити між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності, а саме квартиру АДРЕСА_6, визнавши за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на ? частину квартири АДРЕСА_6.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 4800 (чотири тисячі вісімсот) гривень 00 копійок.

Повний текст рішення виготовлено 29.08.2018 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 АДРЕСА_7.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, (07300, АДРЕСА_2).

СУДДЯ І.Ю.КОТЛЯРОВА