Справа № 163/907/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Павлусь О.С.
Провадження № 22-ц/773/640/18 Категорія: 30 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Русинчука М.М.,

суддів Осіпука В.В., Матвійчук Л.В.,

з участю: секретаря Губарик К.А.,

представника позивачки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення наданих під звіт коштів,

за апеляційною скаргою позивачки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Любомльського районного суду від 28 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року позивачка за зустрічним позовом фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у даній цивільній справі.

Подану заяву обґрунтовувала тим, що ухваленим в даній справі рішенням Любомльського районного суду від 11 січня 2018 року не було вирішено питання про усі судові витрати, а саме судом не стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на її користь судові витрати повязані зі сплатою судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг.

Ухвалою Любомльського районного суду від 28 березня 2018 року в задоволенні заяви позивачки за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у даній цивільній справі відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка за зустрічним позовом фізична особа-підприємець ОСОБА_1, покликаючись на порушення судом норм процесуального права, просила оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржувана ухвала місцевого суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду (вирішення питання про ухвалення додаткового рішення) до суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивачки за зустрічним позовом про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ЦПК України та Законом України «Про судовий збір» не передбачено вирішення судом першої інстанції, який розглядає справу після її скасування касаційним судом, питань про стягнення судових витрат, понесених стороною при поданні апеляційної та касаційної скарг.

Однак такий висновок зроблений судом із порушенням норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 січня 2016 року Любомльським районним судом в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення невиплаченої заробітної плати та зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, отриманих під звіт, було ухвалено рішення, яким первісний позов ОСОБА_3 задоволено частково та ухвалено стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заробітну плату, яка була нарахована за липень жовтень 2014 року у сумі 4 373,71 грн, компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати за період з липня 2014 року по травень 2015 року в розмірі 2 166,23 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн (а.с.264-267, т.1).

На вказане рішення місцевого суду фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яку оплатила судовим збором в сумі 535,86 грн (а.с.271, 281, т.1). Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 23 березня 2016 року вказане рішення місцевого суду залишено без змін (а.с.297-299, т.1).

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду та ухвалою апеляційного суду фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, яку оплатила судовим збором в сумі 584,64 грн (а.с.2-3, т.2). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 червня 2017 року рішення Любомльського районного суду від 28 січня 2016 року та ухвала Апеляційного суду Волинської області від 23 березня 2016 року в частині зустрічного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 скасовані, справа в цій частині передана на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Любомльського районного суду від 28 січня 2016 року та ухвала Апеляційного суду Волинської області від 23 березня 2016 року залишені без змін (а.с.30-32, т.2).

Рішенням Любомльського районного суду від 11 січня 2018 року, яке 13 лютого 2018 року набрало законної сили, позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення наданих під звіт коштів задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість в загальному розмірі 5 105,75 грн та 243,60 грн судового збору (а.с.105-106, т.2).

26 березня 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, яку мотивувала тим, що при ухваленні вищевказаного рішення суд не вирішив питання про усі судові витрати, а саме судом не стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на її користь судові витрати повязані зі сплатою судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із ч. ч. 1-2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 1, 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У разі якщо з певних причин у цих випадках суд вищої інстанції не змінив рішення суду в частині розподілу судових витрат, це питання вирішується цим судом на підставі статті 270 ЦПК або судом першої інстанції, який розглянув справу, за заявою заінтересованої особи.

Якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в частині першій статті 353 ЦПК, або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу, передбачену у пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 141 ЦПК.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суддя місцевого суду на дані положення закону уваги не звернув та дійшов помилково висновку про те, що суд першої інстанції не вирішує питання щодо розподілу судових витрат при новому розгляді справи після її перегляду касаційним судом, оскільки це не узгоджується з положеннями норм процесуального права.

В даному випадку судом касаційної інстанції до якого зверталася позивачка за зустрічним позовом фізична особа-підприємець ОСОБА_1 із касаційною скаргою, рішення місцевого суду та ухвала Апеляційного суду Волинської області в частині її зустрічного позову були скасовані, а справа в цій частині передана на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині вказані рішення судів залишені без змін. При цьому судом касаційної інстанції питання щодо розподілу сум судового збору, понесених позивачкою за зустрічним позовом, з врахуванням часткового задоволення її касаційної скарги, вищим судом не вирішувалося.

Здійснений судом першої інстанції за результатами нового розгляду зустрічного позову розподіл судових витрат, понесених фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 лише за подання зустрічної позовної заяви, і невирішення цього питання щодо розподілу сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної або касаційної скарги пропорційно до задоволених вимог, свідчить про порушенням судом норм процесуального права при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат.

Оскільки питання щодо ухвалення додаткового рішення в розглядуваному випадку належить до повноважень місцевого суду, а суд апеляційної інстанції позбавлений такої можливості, оскаржувана ухвала суду першої інстанції як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду (вирішення питання про ухвалення додаткового рішення).

Керуючись ст. ст. 367-369, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивачки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Любомльського районного суду від 28 березня 2018 року скасувати.

Дану цивільну справу для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови.

Головуючий:

Судді: