З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
23 серпня 2018 року Лубенський міськрайонний суд
В складі: головуючого судді - Гудкова С.В.
з участю секретаря - Яценко Л.І.
представника позивача - ОСОБА_1
представника третьої особи - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лубни цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Лубенської міської ради в особі Органу опіки та піклування до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Дитячий соціально-реабілітаційний Центр «Надія» про позбавлення батьківських прав,-
Позивач Виконавчий комітет Лубенської міської ради в особі Органу опіки та піклування звернувся до суду з позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Дитячий соціально-реабілітаційний Центр «Надія» про позбавлення батьківських прав, мотивуючи тим, що 01.12.2015 року на обліку Служби у справах дітей виконкому Лубенської міської ради у якості дітей, що опинились у складних життєвих обставинах, перебувають малолітні: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Батьки дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 тривалий час сім'єю не проживають, участі у вихованні, утриманні та навчанні дітей не беруть, життям та їх успіхами не цікавляться. По відношенню до доньки ОСОБА_6 - мати ОСОБА_4 одинока мати.
З 21 жовтня по 24 грудня 2015 року діти перебували на утриманні та лікуванні в Лубенському протитуберкульозному обласному санаторії. 24 грудня 2015 року вони були переведені у зв'язку із завершенням терміну перебування до дитячого соціально-реабілітаційного центру «Надія», за заявою матері , в якому знаходяться по теперішній час. За весь час перебування ОСОБА_7 у вищевказаних закладах, його батько - ОСОБА_5, жодного разу не відвідував сина, і взагалі не цікавився ним, ОСОБА_7 його навіть не знає.
Згідно повідомлення посольства Грузії , ОСОБА_5 проживає на території Грузії, малолітнього ОСОБА_7 не признає своїм сином та надає згоду на визначення ОСОБА_7 статусу дитини, позбавленої батьківського піклування.
Мати дітей у 2016 році відвідувала дітей періодично, іноді у нетверезому стані. Останній раз відвідала дітей 04.06.2017 року, однак, достатньої уваги дітям не приділяла, необхідними речами їх не забезпечувала.
Позивач прохає суд позбавити батьківських прав ОСОБА_4 по відношенню до її малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позбавити батьківських прав ОСОБА_5 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Передати Службі у справах дітей Виконавчого комітету Лубенської міської ради як органу опіки та піклування , відповідно до рішення Виконавчого комітету Лубенської міської ради №64 від 28.02.2007 року малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, для подальшого влаштування. Судові витрати прохає покласти на відповідачів.
В судовому засіданні представник позивача в особі ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, прохала задовольнити. Щодо заочного розгляду справи не заперечує.
Представник третьої особи Дитячого соціально-реабілітаційний Центру «Надія» в особі ОСОБА_2 також позов підтримала.
Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, на поштові повідомлення про отримання судових повісток не відреагували, проігнорувавши виклик до суду.
23.08.2018 року суд ухвалив провести заочний розгляд справи, згідно ст.280 ЦПК України, оскільки вважає що маються підстави для проведення заочного розгляду справи.
Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача ОСОБА_1 суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, заслухавши представника позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 150 СК України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.
Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України).
Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.
Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК ( 2947-14 ). Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_4 є матір'ю малолітніх ОСОБА_6, 2004 року народження та ОСОБА_7, 2006 року народження, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.10-13), по відношенню до ОСОБА_6 відповідач вважається матір'ю одиначкою.
Батьком малолітнього ОСОБА_7 є ОСОБА_5, громадянин Грузії, однак, як вбачається з повідомлення посольства Грузії, останній заявляє, що ніколи на території України не був, шлюб з гр.ОСОБА_4 не реєстрував, останню не знає, тим паче, малолітню дитину ОСОБА_7, 2006 року народження сином не визнає і не заперечує щодо надання ОСОБА_7 статусу дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.18). Також зазначає, що у 2002-2003 роках він загубив свій паспорт і цим паспортом, можливо, скористалась невідома йому особа.
Згідно матеріалів справи, з 21 жовтня по 24 грудня 2015 року діти перебували в Лубенському протитуберкульозному обласному санаторії, після чого були переведені у зв'язку із завершенням терміну перебування до дитячого соціально-реабілітаційного центру «Надія», де знаходяться і в даний час.
Батьки дітей не цікавляться їх розвитком, здоров'ям, потребами, не забезпечують їх матеріально. Батько ОСОБА_7 - ОСОБА_5 взагалі не визнає свого сина, а син не знає свого батька.
Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.
Суду надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 по відношенню до ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також ОСОБА_5 по відношенню до малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6-9).
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Таким чином, після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, суд дійшов переконання про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 по відношенню до її малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також ОСОБА_5 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено відповідачі не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей; не спілкуються з ними у обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу, нехтуючи батьківськими правами та обов'язками. Отже, відповідачі свідомо самоусунулись від виконання батьківських обов'язків, а тому захищаючи права та інтереси малолітніх дітей слід позбавити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 батьківських прав.
Позивач при подачі до суду матеріалів позовної заяви був звільнений від сплати судових витрат, при таких обставинах судовий збір в розмірі 704,80 гривень слід стягнути з відповідачів на користь держави, відповідно до ст.141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. ст.ст. 19, 150,151,164,166 СК України, роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 12, 19, 76, 141, 263-265, 280-284 ЦПК України, -
Позов Виконавчого комітету Лубенської міської ради в особі Органу опіки та піклування до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Дитячий соціально-реабілітаційний Центр «Надія» про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН НОМЕР_1, уродженку м.Веймар Німеччина, мешканку АДРЕСА_1, зареєстровану в АДРЕСА_2 батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Позбавити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9, уродженця м.Сванеті Грузія, останнє відоме місце проживання АДРЕСА_3 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Суд роз'яснює, що згідно ч.1 ст.166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.
Суд також роз'яснює, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (ч.1 ст.169 СК України), якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом".
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН НОМЕР_1, мешканки АДРЕСА_1, зареєстрованої в АДРЕСА_2 на користь держави судовий збір в сумі 704,80грн. (сімсот чотири грн. вісімдесят коп.).
Відповідно до вимог ч.6 ст.164 СК України копію цього рішення після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Текст повного судового рішення виготовлено 23.08.2018 року.
Суддя Лубенського
міськрайонного суду С.В.Гудков