Справа №339/267/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 грудня 2018 року м. Болехів
Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої - судді Головенко О. С.
секретаря судового засідання Латик В.Є.
з участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відео конференції в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми коштів та збитків, -
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.09.2015 між ними укладено договір купівлі- продажу №71 (далі Договір) електронного ведінгового автомату по продажу насіння соняшника UV-2-15M Стожар, номер двигуна НОМЕР_3 (далі Автомат).
Після спроби введення в експлуатацію автомату виявлено ряд недоліків та поломок, які унеможливили його використання за призначенням, у зв'язку з чим позивач відповідно до умов договору звернувся до відповідача з вимогою усунути недоліки.
Оскільки відповідач відмовився у добровільному порядку виконати зобов'язання, то позивач звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області за захистом своїх прав.
Рішенням суду від 19.10.2016 зобов'язано ОСОБА_3 безоплатно усунути недоліки вказаного торгового Автомату.

Проте відповідач протягом року не виконав рішення суду, тому позивач 10.01.2018 звернувся до нього з листом, в якому вимагав виконати рішення суду та умови договору.

Відповідач у відповідь від 01.12.2017 запропонував направити йому автомат для виправлення дефектів.

10.01.2018 позивач направив автомат за вказаною адресою і відповідач отримав його, що підтверджується його підписом на товаротранспортних документах.

Одночасно позивач направив лист, в якому повідомив відповідача про направлення Автомату та просив повідомити про час виконання ремонту, організувати спільну перевірку результатів ремонту та виконати ремонт в розумний строк.

Через 6 місяців з моменту передачі Автомату позивач жодної інформації від відповідача не отримав та направив лист від 15.06.2018, в якому відмовився від договору, вимагаючи від відповідача повернення коштів, сплачених за договором в сумі 75900.00 грн та нанесених йому збитків.

Таким чином, у зв'язку з відмовою від договору та направлення повідомлення відповідачу позивач вважає, що зобов'язання за договором припинені з 15.06.2018.

Окрім того, позивач просить стягнути заподіяні збитки в розмірі 71194,50 грн. :

- інфляційні втрати за період з 01.09.2015 по 20.07.2018 в розмірі 26944.50 грн., які позивач пов"язує з тим, що з часу укладення договору пройшов певний період, на протязі якого відбулося знецінення гривні ;

- витрати по договору суборенди від 02.12.2015, який позивач уклав з метою розміщення та використання Автомату на один рік. Сплачену ним суму 6000 грн. орендної плати позивач вважає збитками, так як не зміг використати вказане приміщення за призначенням;

- упущену вигоду в сумі 38250 грн., яку позивач обгрунтовує тим, що придбав Автомат для здійснення підприємницької діяльності та отримання прибутку. Однак Автомат не працював і він не отримав за цей період доходи, які б реально отримати за звичайних обставин, якби його право не було порушено.

Позивач також вказує і на те, що спір між сторонами виник під час виконання зобов'язання по договору купівлі продажу між фізичними особами- підприємцями. На момент звернення до суду відповідач припинив підприємницьку діяльність. Але позивач вважає, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за фізичною собою, така позиція зазначена в постанові ВСУ від 09.08.2017 року №3-788гс17.

06.09. 2018 відкрито провадження у вказаній справі.

22.10.2018 задоволено клопотання представника позивача та призначено судове засідання в режимі відеоконференції у Вінницькому міському суді.

12.12.2018 позивач уточнив позовні вимоги щодо застосування правових вимог при вирішенні даного спору ( а.с. 172- 180).

Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про дату, час і місце цього засідання був повідомлений у встановленому законом порядку (а.с. 130-131,164-165,169-170).

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

- відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

- відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

- відповідач не подав відзив;

- позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

При таких обставинах, враховуючи згоду позивача та представника позивача, суд, керуючись вимогами ст.280 ЦПК України, ухвалив про проведення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів .

Суд, вислухавши вступне слова представника позивача, всебічно з"ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з п.8 ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є стягнення коштів , сплачених за договором купівлі-продажу та заподіяних збитків в зв"язку з розірванням договору.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 266 Господарського кодексу України, предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 673 Цивільного кодексу України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

Згідно зі ст. 675 Цивільного кодексу України, товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлений договором купівлі-продажу.

Статтею 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 671 Цивільного кодексу України, передбачено, що якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов'язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами.

Судом встановлено, що 01 вересня 2015 року між СПД ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі- продажу №71 електронного ведінгового автомату по продажу насіння соняшника UV-2-15M Стожар, номер двигуна НОМЕР_3 за ціною 75900 грн.

За умовами вказаного договору гарантійний термін на Автомат складає 12 місяців з моменту передачі покупцю (а.с.9-11).

Згідно паспорта на Автомат, вбачається, що він виготовлений та прийнятий у відповідності до вимог ГОСТ 22789-94 і визнаний придатним до експлуатації( а.с.47).

01.09.2015 оформлено акт прийому передачі вказаного майна згідно договору купівлі продажу (а.с. 48).

Оскільки придбаний Автомат не вдалося ввести в експлуатацію через поломку, а відповідач відмовився безоплатно усунути недоліки, то позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 19.10.2016, яке набрало законної сили, задоволено позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та зобов"язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 безоплатно усунути недоліки торгового Автомату по продажу насіння UV-2-15 М Стожари, номер двигуна НОМЕР_3, проданого фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу №71 від 01.09.2015 року та стягнуто судові витрати (а.с. 187-188).

На виконання вказаного рішення майже через рік ОСОБА_3 01.12.2017 звернувся з пропозицією до позивача відправити автомат в м.Київ на виробництво для проведення діагностики, технічної експертизи чи ремонту, якщо такий буде необхідний (а.с.19-20).

10.01.2018 ОСОБА_2 направив відповідачу за вказаною адресою автомат, який він отримав, що підтверджується його підписом на товаротранспортних документах (а.с. 21).

15.06.2018 позивач звернувся до відповідача з листом, в якому вказує, що відправлений Автомат до цього часу ним не відремонтований, рішення суду не виконано; тому повідомляє про відмову від прийняття простроченого виконання за договором купівлі- продажу (а.с.50-51).

Згідно зі ст. 672 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав товар в асортименті, що не відповідає умовам договору купівлі-продажу, покупець має право відмовитися від його прийняття та оплати, а якщо він вже оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Приписами статті 678 ЦК України передбачено, що покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже, як вже зазначалося вище, поставлений відповідачем та оплачений позивачем товар, не відповідав якості товару, обумовленій сторонами договору, у зв'язку з чим відповідач зобов"язаний був безоплатно усунути недоліки товару ( Автомату) , поставленого згідно договору купівлі-продажу.

На виконання рішення господарського суду та за згодою відповідача ОСОБА_2 відправив автомат для усунення недоліків відповідачу , які він так і не виправив, залишивши автомат у себе.

Тому позивач правомірно скористався своїми правами, наданими статтею 678 ЦК України, зокрема правом на відмову від договору та повернення сплаченої за товар грошової суми, направивши 15.06.2018 у письмове повідомлення про розірвання договору.

Відтак, суд погоджується з доводами позивача, що саме з 15.06.2018 договір вважається розірваним і відповідач зобов"язаний повернути сплачені за отриманий товар кошти в сумі 75900 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача збитків в сумі 71194,50 грн. за постачання товару неналежної якості, то суд зазначає, що такі вимоги не є обгрунтованими та не підлягають до задоволення з таких міркувань.

Так, до реальних збитків, зазначених в позовній заяві, позивач відносить стягнення інфляційних збитків в сумі 25944,5 грн., витрат по договору суборенди в розмірі 6000грн., а також просить стягнути упущену вигоду - 38250 грн., що становить за його підрахунками реальний дохід, який би він міг отримати, якби його право не було плрушено ( а.с.179).

За умовами договору відповідальність передбачена у випадку порушення відповідачем терміну поставки, зокрема, сплачується пеня в розмірі 0, 5 від суми договору за кожний день прострочки, що в даному випадку, не є предметом спору.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини другої статті 22 Цивільного кодексу України, збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 22 ЦК України визначено поняття збитків, яке поділяється на дві частини (види): реальні збитки і упущена вигода.

Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Визначення поняття збитків є також у ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України, відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Упущена вигода - це доход або прибуток, який міг би одержати суб'єкт зовнішньоекономічної діяльності в разі здійснення зовнішньоекономічної операції і який він не одержав внаслідок дії обставин, що не залежать від нього, якщо розмір його передбачуваного доходу або прибутку можна обґрунтувати.

Тому для правильного вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов'язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач.

За загальними правилами судового процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав своїх вимог і заперечень ( ст.81 ЦПК УКраїни).

Виходячи з цього, позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони.

Враховуючи норми ч. 4 ст. 623 Цивільного кодексу України, на кредитора покладений обов'язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов'язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але і підтвердити їх документально. При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов'язання було виконано боржником належним чином.

Зі змісту позовної заяви вбачається, шо вимоги про стягнення з відповідача упущеної вигоди в розмірі 38250 грн. обгрунтовані тим, що придбаний Автомат мав призначення використовуватися в підприємницькій діяльності з метою отримання доходів ( а.с. 179).

Водначас, як вбачається з матеріалів справи і пояснень представника позивача в суді, єдиним доказом на підтвердження вимог упущеної вигоди позивач надав розрахунок таких збитків ( а.с.179).

Однак суд вважає, що наведені позивачем розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якби б відповідач не здійснив протиправні дії, тому дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування вартості упущеної вигоди у сумі 38250 грн. задоволенню не підлягають .

Щодо вимоги про стягнення інфляційних витрат, як складової збитків в розмірі 26944,50 грн., то вони теж не підлягають до задоволення.

Так, частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку розміру позовних вимог вбачається, що інфляційні витрати нараховуються позивачем на грошові кошти в розмірі 75900 грн. за період з 01.07.2015 по 20.07.2018 ( а.с.151-152).

В судовому засіданні представник позивача уточнив, що допущено помилку в розрахунку і період слід обчислювати з 01.09.2015, тобто з моменту укладення договору.

Окрім того, як стверджував представник і встановлено судом, договір є розірваним з 15.06.2018.

Водночас, у п. 5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Також суд зазначає, що згідно з приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, сплата суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, застосовується у випадку порушення саме грошових зобов'язань, у той час як підставою даного позову є невідповідність поставленого товару умовам договору , тобто порушення іншого, не грошового зобов'язання.

Позивач вправі заявляти такі вимоги на підставі ст. 625 ЦК України тільки після встановлення факту припинення, розірвання договірних відносин, що в даному спорі мало місце з 15.06.2018.

За визначенням ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.91 р. № 1282-XII, індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Можливість проведення індексації грошових доходів залежить від порогу індексації - величини індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Однак за період з 15.06.2018 по 20.07.2018 інфляційного збільшення не було, оскільки в червні 2018 року індекс становив 100%, а в липні 2018 року - 99.3%.

У якості понесених збитків позивач визначив понесені ним витрати в сумі 6000 грн. для оплати по договору суборенди, на підтвердження чого надав вказаний договір.

Із змісту вказаного договору вбачається тільки, що він укладений терміном з 02.12.2015 по 02.12.2017, об"єктом якого є частина території, площею 1 кв.м., розмір орендної плати становить за весь перід договору 6000 грн. (а.с.22-23) .

Разом з тим, із вказаного договору не можливо встановити для яких цілей він укладався, не надано позивачем підтверджуючих документів (квитанцій, ордерів) на підтвердження про сплату коштів за договором суборенди, саме для розміщення придбаного Автомату. І як стверджував представник позивача в суді, такі документи не можуть бути предоставлені, оскільки позивач їх не зберіг.

Як зазначені в ст.4, 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені, невизнані або оспрювані права, свободи, законні інтереси громадян.

Оскільки суд встановив, що право позивача є порушеним в зв"язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу, що стало підставою для розірвання договору, то воно підлягає захисту тільки шляхом стягнення з відповідача коштів, сплачених за договором купівлі-продажу в розмірі 75900 грн.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 759 грн.

Керуючись ст. 2, 13, 76 - 81, 89, 141, 259, 263 - 265, 268, 280-281, ЦПК України суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти, сплачені за договором купівлі - продажу №71 від 01 вересня 2015року в сумі 75900 (сімдесят п'ять тисяч дев'ятсот) грн.

В задоволені решти позовних вимог щодо стягнення збитківв сумі 71194.50 (сімдесят одну тисячу сто дев"яносто чотири) грн. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 759 ( сімсот п'ятдесят дев'ять) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування та ім'я сторін, їх місцезнаходження та проживання :

ОСОБА_2 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1, місце проживання АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2, місце проживання АДРЕСА_2.

Суддя Головенко О.С.

Дата складання повного тексту рішення 14.12.2018року