Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 523/3745/15-ц

провадження № 61-5387св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Одеської області від 14 листопада 2016 року у складі колегії суддів: ГірнякЛ. А., Заїкіна А. П., Калараша А. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що автомобіль марки «БМВ 316і» належав на праві власності його батьку ОСОБА_5, який відповідно до доручення від 14 грудня 2013 року передав право на його розпорядження ОСОБА_4 Після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина. Як спадкоємець першої черги він звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини, однак йому стало відомо, що автомобіль марки «БМВ 316і» 27 грудня 2013 року було продано ОСОБА_3, на підставі довідки-рахунка від 27 грудня 2013 року, виданої товариством з обмеженою відповідальністю «БРИЗ» (далі - ТОВ «БРИЗ»).

На підставі викладеного позивач, уточнивши позовні вимоги, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «БМВ 316і», укладений 27 грудня 2013 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_3, оформлений в ТОВ «БРИЗ» на підставі довідки-рахунка від 27 грудня

2013 року; витребувати від ОСОБА_3 автомобіль марки «БМВ 316і» та передати його на відповідальне зберігання ОСОБА_2 до прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_5

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30 червня 2015 року (у складі судді Погрібного М. О.) позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «БМВ 316і», 1994 року випуску, укладений 27 грудня 2013 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_3, оформлений в ТОВ «БРИЗ» на підставі довідки-рахунка

від 27 грудня 2013 року.

Витребувано від ОСОБА_3 автомобіль марки «БМВ 316і», 1994 року випуску, та передано його на відповідальне зберігання ОСОБА_2 до прийняття спадщини ОСОБА_5 спадкоємцями.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що, оскільки оспорюваний договір купівлі-продажу автомобіля було укладено на підставі довіреності, представництво інтересів за якою припинилося зі смертю особи, яка її видала, такий правочин відповідно до статей 203, 215 ЦК України є недійсним.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14 листопада 2016 року рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що спірні правовідносини стосуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які не були залучені до участі у справі. Позивач відповідно до заповіту позбавлений права на спадкування після смерті свого батька, та немає доказів, що ОСОБА_2 набув право власності на спадкове майно. Отже, оскільки ОСОБА_2 право власності на спірний автомобіль не набув, то на спірні правовідносини не поширюються вимоги статті 388 ЦК України. Відсутність порушеного права та інтересу у

ОСОБА_2 встановлено під час розгляду справи по суті і є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2, посилаючись на порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд залишив поза увагою те, що позивач має право на оспорювання правочину купівлі-продажу автомобіля, оскільки є спадкоємцем першої черги після смерті свого батька ОСОБА_5

У відзиві на касаційну скаргу, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8 просить відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити рішення апеляційного суду без змін. Вказала, що згідно із заповітом ОСОБА_5 все своє майно заповів ОСОБА_7, а у разі її смерті раніше за нього, відмови або неприйняття нею спадщини - ОСОБА_6 Позивач ОСОБА_2 відповідно до заповіту позбавлений права на спадкування після смерті свого батька.

05 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено, й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_5 був власником автомобіля марки «БМВ 316і» і відповідно до доручення від 14 грудня

2013 року передав право на його розпорядження ОСОБА_4

18 лютого 2013 року ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юхневич М. М., про те, що на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі усе те, що на день його смерті буде йому належати та на що за законом він матиме право, заповів ОСОБА_7, а у разі у її смерті раніше за нього, відмови або неприйняття нею спадщини -

ОСОБА_6 Позивач ОСОБА_2 відповідно до заповіту позбавлений права на спадкування після смерті свого батька.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

27 грудня 2013 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки «БМВ 316і», оформлений

в ТОВ «БРИЗ» на підставі довідки-рахунка від 27 грудня 2013 року.

Частинами першою, третьою статті 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Пунктом шостим частини першої статті 248 ЦК України визначено, що представництво за довіреністю припиняється у разі смерті смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

Внаслідок смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 його цивільні права та обов'язки припинено, а також припинена дія довіреності, яка була видана ним 14 грудня 2013 року на ім'я ОСОБА_4 щодо розпорядження автомобілем.

Оскільки оспорюваний договір купівлі-продажу було укладено на підставі довіреності, представництво інтересів за якою припинилося зі смертю особи, яка її видала, такий правочин відповідно до статей 203, 215 ЦК України належить до оспорюваних правочинів і може бути визнаний недійсним за наявності правових підстав.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

При цьому правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (стаття 215 ЦК України).

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Відсутність порушеного права та інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Установлено, що після смерті ОСОБА_5 заведено спадкову справу.

Позивач звернувся до Третьої Одеської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5

Із заявою до Третьої Одеської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом звернулась ОСОБА_6

ОСОБА_7 звернулась до Третьої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності в порядку статті 60 СК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Згідно із заповітом ОСОБА_2 позбавлений права на спадкування після смерті свого батька.

Отже, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, не встановив характер спірних правовідносин, не встановив коло спадкоємців померлого ОСОБА_5, і відповідно, не вирішив питання про залучення цих осіб до участі у справі.

В основу оскаржуваного рішення апеляційного суду покладено висновки про відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу автомобіля та недоведеність порушення цим правочином прав чи законних інтересів позивача.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач не довів порушення його майнових прав або законного інтересу, а матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_2 як спадкоємець є таким, що прийняв спадщину та відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України є заінтересованою особою для оспорювання вказаного договору купівлі-продажу, а також, згідно зі статтями 388, 396 ЦК України має право на витребування вказаного майна.

Посилання позивача у касаційній скарзі на те, що він є спадкоємцем першої черги після смерті свого батька ОСОБА_5, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_2 відповідно до заповіту позбавлений права на спадкування після смерті свого батька.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визнання заповіту від 18 лютого 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юхневич М. М. недійсним, не заслуговують на увагу, оскільки на час розгляду цієї справи немає судового рішення, яким цей заповіт визнано недійсним.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі суд апеляційної інстанції не порушив норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального закону, то рішення суду є законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому це рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 14 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик