АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

01 червня 2018 року

м. Харків

справа № 641/5888/17

провадження № 22-ц/790/2604/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

розглянув в порядку спрощеного провадження в місті Харкові цивільну справу№ 641/5888/17 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромза апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 13 лютого 2018 року (суддя Чайка І.В.)

встановив:

У вересні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 54866,13 гривень.

В обґрунтування позову посилався на те, що 20.07.2011 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 4800,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідачка належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконувала, внаслідок чого станом на 31.07.2017 року виникла заборгованість у сумі 54866,13 гривень.

Справа була розглянута за відсутності сторін.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 13 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено з підстав пропуску позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування скарги зазначає, що судом не враховано строк дії картки.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах за ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п.8 ч.1 1 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

За змістом п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарга вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 20.07.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 4800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач належним чином умови договору не виконувала, у зв'язку з чим станом на 31.07.2017 року виникла заборгованість у сумі 54866,13 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом - 4657,05 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом - 43733,25 гривень, заборгованості за пенею та комісією - 3386,97 гривень, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 гривень, штраф (процентна складова) - 2588,86 гривень.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з тих обставин, що позивачем пропущено позовну давність.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Під час розгляду справи судом першої інстанції представник відповідача заявив про застосування позовної давності.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов кредитного договору 20.07.2011 року ОСОБА_1 було отримано наступні кредитні картки: 20.07.2011 року № НОМЕР_2 зі строком дії - 10.2014 року та 04.10.2011 року № НОМЕР_3 зі строком дії до - 03.2015 року.

Дані обставини щодо строку дії картки відповідачем не спростовуються.

Крім того, останній платіж 400 гривень відповідачка здійснила 19.08.2014 року, тому наступний повинна була сплатити до 25.09.2014 року, проте більше коштів не сплачувала.

Банк звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом 05.09.2017 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Щодо суми стягнення суд виходить з наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15.

Отже, підстав для стягнення штрафу з відповідачки не вбачається, оскільки це є подвійним стягненням.

Крім того, відповідно ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року по справі № 6-3006цс15.

За таких обставин, стягненню з відповідачки підлягає заборгованість в сумі 51777,27 гривень: за тілом кредиту у розмірі 4657,05 гривень; відсотки за користування кредитом - 43733,25 гривень та 3386,97 гривень пені.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановив:

Апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 13 лютого 2018 року- скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_4, виданий Комінтернівським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 28 лютого 2011 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, юридична адреса 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, МФО 305299, рахунок №3111) заборгованість за кредитним договором №б/н від 20 липня 2011 року в сумі 51777,27 гривень, яка складається з: 4657,05 гривень (чотири тисячі шістсот п'ятдесят сім гривень п'ять копійок) - заборгованість за кредитом; 43733,25 гривень (сорок три тисячі сімсот тридцять три гривні двадцять п'ять копійок)- заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3386,97 (три тисячі триста вісімсот шість гривень дев'яносто сім копійок) - пені.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко