АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/3286/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/789/442/18 Доповідач - Сташків Б.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Бершадська Г. В., Хома М. В.,

За участю секретаря ОСОБА_1

та відповідача ОСОБА_2 його

представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу №607/3286/16-ц за апеляційною скаргою Національного юридичного університету імені ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 лютого 2018 року(суддя- Братасюк В.М.), у справі за позовом Національного юридичного університету імені ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року представник позивача юридичного університету імені ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за навчання в аспірантурі.

В обґрунтуванні позовних вимог зазначив, що 03 жовтня 2013 року відповідач був зарахований до аспірантури з відривом від виробництва до Національного університету «Юридична академія України ім. Я.Мудрого» зараз Національного юридичного університету імені ОСОБА_4 на навчання з 02 жовтня 2013 р. до 01 жовтня 2016 р. за державним замовленням та укладено Угоду про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення № 11 від 08 жовтня 2013 року. Наказом ректора від 24 жовтня 2014 р. №305-К на підставі рішення вченої ради університету ОСОБА_2 відраховано з аспірантури з відривом від виробництва з 24 жовтня 2014 р., у зв'язку з невиконанням індивідуального плану роботи без поважних причин.

Зазначає, що відповідно до п.3.1 Угоди аспірант несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язань при звільненні за особистим бажанням без поважних причин, за винне невиконання трудових обов'язків та зобов'язаний відшкодувати академії вартість навчання в аспірантурі, яка станом на 01 жовтня 2012р. сума складає 92000 гривень. Однак, відповідач добровільно відмовився відшкодувати витрати, понесені університетом на його навчання, а тому просив суд стягнути з відповідача витрати на навчання в сумі 92 000 грн. та понесені ним судові витрати.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 лютого 2018 року у позові Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Національного юридичного університету імені ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Національного юридичного університету імені ОСОБА_4 в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом неправильно застосовані норми законодавства до спірних правовідносин, оскільки, правовідносини, які виникли між сторонами в період з 03.10.2013 року-24.10.2014 року , регулюються ст.58 ЗУ «Про вищу освіту» за №2984-ІІІ від 17.02.2002 року, відповідно до якого, основними формами підготовки наукових і науково педагогічних працівників вищої кваліфікації є аспірантура (адюнктура) і докторантура. Порядок підготовки наукових та науково педагогічних працівників визначається Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 року № 309, було затверджене «Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів», яке регламентує діяльність у галузі підготовки науково-педагогічних і наукових кадрів і є обов'язковим для всіх вищих навчальних закладів та наукових установ України незалежно від їх підпорядкованості та форми власності. Апелянт вважає, що згідно вимог п. 22 Постанови КМУ №309 від 01.03.1999 року, та п. 3.1 укладеної Угоди з відповідачем, ОСОБА_2 зобов'язаний відшкодувати вартість навчання в аспірантурі.

У судове засідання представник Національного юридичного університету імені ОСОБА_4 не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили, просили її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, вважаючи його законними там обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно норм ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено наступні обставини справи.

Наказом ректора від 03 жовтня 2013 року № 281-К ОСОБА_2 було зараховано до аспірантури з відривом від виробництва до Національного університету «Юридична академія України імені ОСОБА_4 » на навчання з 02 жовтня 2013 р. до 01 жовтня 2016 р. за державним замовленням за спеціальністю 12.00.09 - кримінальний процес та криміналістика: судова експертиза; оперативно-розшукова діяльність (кафедра кримінального процесу) та укладено Угоду про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення № 11 від 08 жовтня 2013 року.

Згідно наказу Міністерства освіти і науки України від 4 грудня 2013 р. № 1697 Національний університет «Юридична академія України імені ОСОБА_4» перейменовано на Національний юридичний університет імені ОСОБА_4.

Відповідно до Угоди аспірант ОСОБА_2 зобов'язався: дотримуватися всіх умов Положення про підготовку науково-педагогічних та наукових кадрів; оволодіти науковими знаннями, практичними павичками, професійною майстерністю згідно а обраною спеціальністю; звітувати про хід написання дисертації та індивідуального плану; своєчасно подавати відділу аспірантури індивідуальний план роботи, результати атестації та інші необхідні документи; після закінчення аспірантури відпрацювати не менше трьох років у Національному університеті «Юридична академія України імені ОСОБА_4».

24 жовтня 2014 року на засіданні комісії Вченої ради університету прийнято рішення про відрахування аспіранта першого року навчання ОСОБА_2 з аспірантури за невиконання за невиконання індивідуального плану без поважних причин (протокол № 2).

Наказом ректора від 24 жовтня 2014 р. № 305-К на підставі рішення вченої ради університету (протокол № 2 від 24 жовтня 2014 року) ОСОБА_2 відраховано з аспірантури з відривом від виробництва з 24 жовтня 2014 р., у зв'язку з невиконанням індивідуального плану роботи без поважних причин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що не можливо застосовувати приписи п.3.1. Угоди про обов'язок відповідача відшкодувати позивачу вартості навчання в разі розірвання угоди за ініціативою ректора до закінчення строку її дії, оскільки ЗУ «Про вищу освіту» №1556-VІІ від 01.07.2014 року, визначено новий порядок проходження навчання в аспірантурі, за яким громадяни, які не завершили навчання за кошти державного або місцевого бюджету, мають право повторно здобути вишу освіту в державних або комунальних ВНЗ за тим самим ступенем освіти, за умови відшкодування до державного або місцевого бюджету коштів, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців, у порядку, визначеному КМУ.

Однак, з таким висновком колегія неможе погодитися .

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одностороння відмова від їх виконання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів, вважає необґрунтованим застосовування судом першої інстанції у даних правовідносинах ЗУ «Про вищу освіту» №1556-VІІ від 01.07.2014 року та Постанови КМУ №261 від 23.03.2016 року , з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли з жовтня 2013 року. На момент укладання Угоди про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення № 11 від 08 жовтня 2013 року діяв Закон України Про вищу освіту від 17 січня 2002 року та Постанова КМУ №309 Про затвердження Положення про підготовку науково- педагогічних і наукових кадрів від 01 березня 1999 року.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999р. №309 затверджено «Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів», яке регламентує діяльність у галузі підготовки науково-педагогічних і наукових кадрів і є обов'язковим для всіх вищих навчальних закладів та наукових установ України незалежно від їх підпорядкованості та форми власності.

Згідно п.19 Постанови КМУ до терміну навчання в аспірантурі або перебування в докторантурі не включається період хвороби (тривалістю понад один місяць), знаходження у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також відсутність з інших поважних причин, передбачених законодавством України. Вчена рада вищого навчального закладу, наукової установи оцінює обставини, що виключили можливість працювати над дисертацією, і визначає термін, на який продовжується навчання в аспірантурі або докторантурі (як правило, не більше одного року).

Відповідно до положень пп. 1,2 п.22 Постанови КМУ аспірант або докторант може бути відрахованим з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 19 цього Положення. Рішення про відрахування аспіранта або докторанта приймає вчена рада вищого навчального закладу, наукової установи. На підставі рішення вченої ради аспірант або докторант відраховується з аспірантури або докторантури наказом керівника вищого навчального закладу, наукової установи.

Згідно п.22 Постанови КМУ та п.3.1 зобов'язань укладеної Угоди з відповідачем, аспірант у разі відрахування з наведеної вище підстави, про яку не вказано, що вона відноситься до поважних причин, зобов'язаний відшкодувати вартість навчання в аспірантурі, тобто повернути державі (через позивача) отримані грошові кошти за весь період навчання.

Таким чином, суд першої інстанції помилково послався на ЗУ «Про вищу освіту» №1556-VІІ від 01.07.2014 року, яким визначався новий порядок проходження навчання в аспірантурі, зокрема частиною 1 ст. 4 вказаного Закону передбачалося, що громадяни, які не завершили навчання за кошти державного або місцевого бюджету за певним ступенем освіти, мають право повторно здобути вишу освіту в державних або комунальних ВНЗ за тим самим ступенем освіти, за умови відшкодування до державного або місцевого бюджету коштів, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців, у порядку, визначеному КМУ, оскільки у п.п. 7 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень даного Закону зазначалося, що підготовка кандидатів та докторів наук, що здійснюється вищими навчальними закладами та науковими установами і започаткована до набрання чинності цим Законом продовжується в межах передбаченого строку підготовки .

Умова, за якої настає обов'язок відшкодування аспірантом чи докторантом витрат на навчання за держзамовленням реалізація ним права на повторний вступ до аспірантури (адюнктури) чи докторантури за державним замовленням, на яку посилався суд першої інстанції, як на підтвердження безпідставності стягнення коштів за навчання в аспірантурі, виходячи з норм ЗУ Про вищу освіту від 01 липня 2014 року, не може бути такою, що ґрунтується на вимогах Закону, оскільки правовідносини між сторонами виникли в жовтні 2013 року .

Відповідно до п. 3.1. Угоди при розірванні угоди за ініціативою ректора до закінчення строку її дії за винне невиконання трудових обов'язків аспірант повинен відшкодувати вартість навчання в аспірантурі (а.с.7).

Суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що оскільки ОСОБА_2 порушивши зобов'язання пред Університетом, не дотримавши вимог законодавства України та Угоди про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення № 11 від 08 жовтня 2013 року в частині його зобов'язання виконувати індивідуальний план роботи та своєчасного подання його відділу аспірантури, повинен відшкодувати витрати пов'язані з навчанням у зв'язку з відрахуванням із аспірантури з неповажних причин.

Колегія суддів, при визначенні вартості навчання керується даними бухгалтерської звітності Університету та Методикою розрахунку орієнтовної середньої вартості підготовки одного кваліфікованого робітника, фахівця, аспіранта, докторанта затверджену постановою КМУ від 20 травня 2013 року №346 і вважає, що до стягнення підлягають реальні витрати понесені Університетом під час навчання ОСОБА_2І.( за 2013 рік).

Так, відповідно до розрахунку витрат на підготовку аспіранта за державним замовленням ОСОБА_2І.(а.с.94), всього витрати за навчання відповідача станом на 2013 рік складаються із: заробітної плати професерсько викладацького персоналу у розмірі 8303, 76 грн.; нарахування на заробітну плату (36,3% від заробітної плати) 3014,26 грн.; витрат за комунальні послуги - 356 грн.18 коп.; вартість прийому кандидатського іспиту з філософії - 1327 грн., що взагальному становить 13001 грн. 20 коп.

Що стосується відшкодування вартості навчання, пов'язаної з виплатою стипендії у розмірі 31436, 78 грн. , то суд апеляційної інстанції вважає, що вона не підлягає до стягнення, оскільки суперечить вимогам Закону.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Враховуючи те, що стипендія виплачувалась відповідачу ОСОБА_2 Університетом добровільно як засіб для існування, тому відсутні підстави для її стягнення. Верховний Суд у постанові від 29 березня 2018 року по справі № 607/7379/17 з подібними правовідносинами - погодився з такими висновками суду .

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу Національного юридичного університету імені ОСОБА_4 слід частково задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Національного юридичного університету імені ОСОБА_4 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 в користь Національного юридичного університету імені ОСОБА_4 13001грн. 20 коп. та 960 грн.00 коп. судового збору

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного юридичного університету імені ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги Національного юридичного університету імені ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серії НЮ №127515, виданий Тернопільським МВ УМВС України у Тернопільській області 01 червня 2007 року) на користь Національного юридичного університету імені ОСОБА_4(Код ) витрати за період навчання з відривом від виробництва за державним замовленням у розмірі 13001 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серії НЮ №127515, виданий Тернопільським МВ УМВС України у Тернопільській області 01 червня 2007 року) на користь Національного юридичного університету імені ОСОБА_4(Код ) судовий збір у розмірі 960 грн. 00 коп.

Постанова Апеляційного суду Тернопільської області набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту даної постанови.

День складання повного тексту постанови 05 червня 2018 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Судді: Бершадська Г.В.

ОСОБА_6