Справа № 566/684/18
Провадження № 2/566/317/18
У Х В А Л А

04 червня 2018 року смт. Млинів Рівненської області

Млинівський районний суд Рівненської області

Суддя Млинівського районного суду Рівненської області Лободзінський А.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

30 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, просила суд встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем ОСОБА_4, яка померла 02 липня 2015 року, а також визнати за нею право власності на земельні ділянки згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №222818.

Розглянувши позовну заяву, та документи, додані до неї, суд вважаю, що заява не відповідає вимогам закону, оскільки у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину. При цьому, згідно ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач зобов'язаний подати докази разом з поданням позовної заяви.

Тому зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності суддів та нотаріусів.

Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, то підстави для віднесення спору до юриздикції суду, відсутні.

Це знайшло також підтвердження у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» в якому вказується, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину у судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися за правилами позовного провадження.

Таким чином, особа має право звернутися до суду тільки після отримання у нотаріуса відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Звернення до суду до цього моменту є передчасним, і в такому випадку суди підміняють органи нотаріату, що не відповідає закону.

Однак, звертаючись до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно, позивачка не виклала обставин та не зазначила доказів отримання письмової відмови нотаріуса у вчиненні такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину.

Крім цього, позивач мотивує свій позов тим, що 02 липня 2015 року померла її баба ОСОБА_4, яка заповіла їй земельну частку (пай), належну їй на підставі сертифікату серії РВ №0072812. Однак, в подальшому за життя вона отримала замість сертифікату державний акт на право власності на земельну частку, але в заповіт зміни не внесла, що позбавляє її можливість отримати відповідне свідоцтво в нотаріуса.

Дійсно, згідно п.17 Розділу X „Перехідних положень" Земельного Кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

З матеріалів справи вбачається, що позивач додає до позовної заяви копію Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №222818, виданого ОСОБА_4, вказуючи при цьому, що оригінал знаходиться в неї і може бути наданий суду для огляду. (а.с.9) Разом з тим, позивачем не обґрунтовано неможливість оформлення спадщини, яка не охоплена заповітом, - за законом в нотаріальному порядку, як про це вказано в ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом семи днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З урахуванням викладеного, позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків, а саме для:

- подачі до суду відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину та наведення обґрунтування неможливості отримання в нотаріальному порядку свідоцтва про право на спадщину, яка не охоплена заповітом, а саме оформлення її за законом.

Розяснити позивачу, що в разі, якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст.ст.175, 177, 185 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування залишити без руху та надати позивачу строк протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали суду, для усунення недоліків

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя :