Провадження № 2/522/1105/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А.Ю.

за участю секретаря Іскрич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі представника звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, по якому просило:

-стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь АТ «Дельта Банк» (МФО 380236, , р/р 373980009) заборгованість за кредитним договором в сумі 205 100,22 грн.;

-стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь АТ «Дельта Банк» (МФО 380236, , р/р НОМЕР_1)судовий збір у розмірі 2 051,00 грн.;

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 17.12.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та гр. ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 12/ПС-01/07, згідно з умовами якого, ОСОБА_4 надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 20 000,00 доларів США з-розрахунку 13,5 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 17.12.2007 року по 16.01.2022 року.

30.06.2010 року між ТОВ ОСОБА_5», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку». Отже, відповідно до вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобовязань AT «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору № 12/ПС-01/07 від 17.12.2007 року. Виконання Позичальником зобовязань за кредитним договором забезпечується поруками відповідно до укладених Договорів поруки № 12/ПС-01/07/П/1 від 17.01.2007 року між ТОВ Український промисловий банк» та гр. ОСОБА_2 (Поручитель), 2.-С-01/07/П/2 від 17.01.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та гр. ОСОБА_3 (Поручитель), згідно з яким, Поручителі поручаються перед кредитором за виконання Боржником зобовязань за кредитним договором № 12/ПС-01/07 від 2007 року.

Позивач зазначає, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у звязку з чим, станом на 17.05.2013 року за Відповідачем наявна заборгованість у сумі: 205 100,22 гривень.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином, заяв та клопотань про поважність причин неявки до суду не надавав та не заявляв.

Відповідач у судове засідання не зявився, надав суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності.

Так, цивільна справа 761/14516/13-ц надійшла до Приморського районного суду м. Одеси 11.02.2014 року та ухвалою суду від 13.03.2014 року було відкрито провадження по справі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2017 року, позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором було залишено без розгляду, у звязку з повторною неявкою позивача в судові засідання без поважних причин.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 27.06.2017 року вищевказану ухвалу скасовано та справу направлено до Приморського районного суду м. Одеси для продовження розгляду.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Проте, позивач зловживаючи своїми процесуальними правами не зявляється в судові засідання.

Так, у судові засідання, призначені на 25.06.2018 року та 27.07.2018 року представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про що свідчить рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, направленого на адресу позивача. Про причини своєї неявки позивач суд до відома не поставив. Клопотання про слухання справи у відсутності позивача чи його представника до суду не подано.

Таким чином, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду його позову, не є підставою для скасування судового рішення прийнятого за відсутності представника сторони спору.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Вищого господарського суду України від 07 липня 2016 року по справі № 910/21819/15.

Згідно з ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов'язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов'язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов'язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Недобросовісним користуванням процесуальними правами вважається, зокрема, заявлення численних необґрунтованих відводів суддям, нез'явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій, подання зустрічних позовів без дотримання вимог ЦПК, одночасного оскарження судових рішень в різних видах проваджень, подання апеляційних та касаційних скарг на судові акти, які не можуть бути оскаржені тощо. Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

На підставі наведеного, суд вважає, що позивач була належним чином сповіщений про час та місце розгляду справи, неотримання ними повісток є зловживанням наданими правами, враховуючи ті обставини, що позивач у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином у відповідності до чинного процесуального законодавства.

Суд враховує, що позивач, як ініціатор провадження, повинен проявляти процесуальну зацікавленість рухом поданої в його інтересах позовної заяви, і крім судових повісток, має можливість отримати інформацію про розгляд його справи в Інтернет - мережі на офіційній сторінці Приморського районного суду м. Одеси.

Тому, слід визнати, що позивач самостійно розпорядився своїми процесуальними правами та не зявлявся в судові засідання до Приморського районного суду м. Одеси з неповажних причин.

Більш того, строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України), є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання).

Недотримання строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Згідно до розяснень Пленуму ВССУ у постанові від 17.10.2014 року №11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» (пункт 3), оцінюючи поведінку заявника, а також осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу, слід звернути увагу на те, що не можна покладати відповідальність за тривалий розгляд справи використання ними процесуальних засобів, передбачених законодавством, для здійснення свого захисту. Разом із тим слід взяти до уваги факти невиконання ними процесуальних обов'язків, наприклад, ненадання чи надання з порушенням строку, передбаченого ЦПК, доказів у справі; неодноразові неявки в судове засідання без поважних причин, якщо це призвело до порушення розумного строку судового розгляду.

З врахуванням тривалості судового розгляду суд прийняв рішення про розгляд позовної заяви по суті за відсутності позивача, який сповіщався у відповідності до чинного процесуального законодавства та зловживає своїми процесуальними правами та обовязками.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.12.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та гр. ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 12/ПС-01/07, згідно з умовами якого, ОСОБА_4 надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 20 000,00 доларів США з-розрахунку 13,5 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 17.12.2007 року по 16.01.2022 року.

Відповідно до ст. 512-519 ЦК України, ст. 92, 95 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Постанови Правління НБУ №369 «Про Затвердження Положення про застосування ходів впливу за порушення банківського законодавства», 30.06.2010 року між ТОВ ОСОБА_5», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку». Відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ОСОБА_5 (відступає) ОСОБА_6 права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобовязань перед Національним банком, унаслідок чого, ОСОБА_4 замінює ОСОБА_5 як кредитора (стає новим кредитором) у них зобовязаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі ОСОБА_5 ОСОБА_6 прав до боржників, ОСОБА_6 переходить (відступається) право вимагати (замість ОСОБА_5) від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.Отже, відповідно до вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобовязань AT «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору № 12/ПС-01/07 від 17.12.2007 року.

Виконання Позичальником зобовязань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладених Договорів поруки № 12/ПС-01/07/П/1 від 17.01.2007 року між ТОВ Український промисловий банк» та гр. ОСОБА_2 (Поручитель), 2.-С-01/07/П/2 від 17.01.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та гр. ОСОБА_3 (Поручитель), згідно з яким Поручителі поручаються перед кредитором за виконання Боржником зобовязань за кредитним договором № 12/ПС-01 /07 від 2007 року. Відповідальність Поручителів настає у випадку невиконання (неналежного виконання) Боржником зобовязань за Договором. Поручителі і Боржник несуть перед Кредитором солідарну відповідальність, а Поручителі відповідають перед Кредитором у тому ж обсязі, що і боржник

Позивач зазначає, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору. Однак зобовязання не виконуються, у звязку з чим, станом на 17.05.2013 року за Відповідачем наявна заборгованість у сумі: 205 100,22 гривень.

На підтвердження заборгованості за договором кредиту 12/ПС-01/07 від 17.01.2007 року банком надано розрахунок станом на 17.05.2013 року.

Представником відповідача на спростування вказаної заборгованості надано письмову інформацію щодо кредитного договору та посилання на веб-сторінку. Згідно з інформацією, документ міститься за адресою, яка належить стороні позивача, з тексту документу та «свойств» файлу вбачається, що в період розгляду справи в суді, наприкінці 2015 року стороною позивача списано заборгованість за договором 12/ПС-01/07.

За заявою представника відповідача, 21 лютого 2018 року було постановлено ухвалу суду про витребування з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» належним чином завірену копію рішення ліквідатора про списання кредитної заборгованості щодо кредитного договору № 12/ПС-01/07 та довідку про стан заборгованості за кредитом, станом на день звернення до суду, довідку про стан заборгованості за кредитом станом на теперішній час.

Проте, відповідачем не надано суду відповіді щодо можливості надати таку інформацію, наявності чи відсутності вказаних документів, також, не надано підтвердження щодо існування заборгованості відповідачів перед ПАТ «Дельта Банк» на сьогоднішній день.

Тобто, позивачем не надано жодного належного достовірного достатнього та допустимого доказу на підтвердження своїх позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись: ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасниками справи, які не були присутні в судовому засіданні, рішення суду першої інстанції може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.15.5 Розділу XII Перехідні положення ЦПК України).

Суддя: А.Ю. Бойчук