Провадження №6/760/794/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2018 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві подання державного виконавця Солом'янського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Марків Я.Є. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2, суд

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець Солом'янського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Марків Я.Є. звернувся до суду з поданням про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника, а саме до квартири АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_2

Посилається на те, що на виконанні у Солом'янському районному відділі ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавче провадження № 56002158 з примусового виконання судового наказу, виданого 19 лютого 2018 року Соломянським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Житлово - будівельного кооперативу «Чайка» боргу у розмірі 32 167, 54 гр.

Не дивлячись на вжиті ним заходи станом на 08 серпня 2018 року заборгованість боржником не погашена.

Виходами державного виконавця за місцем проживання боржника двері квартири ніхто не відчинив, однак боржник знаходився вдома та розмовляв з представником ДВС через зачинені двері.

Після спілкування з боржником останньому був залишений виклик до відділу, про що був складено акт, однак боржник за викликом не з»явився.

Зазначає, що боржнику на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, однак описати майно боржника не виявилось можливим у зв»язку з перешкодами в доступі до квартири, які чинить боржник, про що складено відповідні акти.

Виходячи з цього, просить задовольнити подання.

Відповідно до ч. 2 ст. 439 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку про його задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Судом встановлено, що на виконанні у Солом'янському районному відділі ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавче провадження № 56002158 з примусового виконання судового наказу, виданого 19 лютого 2018 року Соломянським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Житлово - будівельного кооперативу «Чайка» боргу у розмірі 32 167, 54 гр.

19 березня 2018 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56002158, яка була направлена боржнику разом з викликом державного виконавця.

/а.с. 4 - 5; 7; 9 /

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 25 червня 2018 року №128940402 та №128940444, боржнику належить на праві власності двокімнатна квартира АДРЕСА_1.

Постановою Солом'янського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 21 березня 2018 року накладено арешт на все нерухоме майно боржника.

Згідно з Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 21 березня 2018 року №55179561 постановою Солом'янського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 21 березня 2018 року арешт накладено на все рухоме майно.

/ а.с. 13 - 14; 29 - 30 /

Відповідно до пунктів 4, 13, ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Отже, Закон України "Про виконавче провадження" передбачає право державного виконавця на звернення до суду із поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи.

Відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу.

Отже, як вбачається з аналізу ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 439 ЦПК України, умовами примусового проникнення до житла боржника для арешту майна, яке там знаходиться, є неможливість виконання рішення в інший спосіб, зокрема за рахунок звернення стягнення на кошти боржника та інше його майно.

З подання державного виконавця вбачається, що ним неодноразово направлялися вимоги боржнику про необхідність з'явитися до державного виконавця та сплатити боргу у добровільному порядку.

З акту державного виконавця від 07 травня 2018 року вбачається, що виходом державного виконавця за адресою проживання боржника останній двері не відчинив, йому було залишено виклик до державного виконавця.

В матеріалах подання також міститься акт державного виконавця від 07 серпня 2018 року, в якому зазначено, що виходом державного виконавця за адресою проживання боржника було встановлено, що останній знаходиться вдома, однак двері квартири не відчинив. Залишено виклик до державного виконавця на 08 серпня 2018 року, однак боржник за викликом не з'явився.

Зазначені акти були складені у присутності понятих, а також батька боржника.

Постановою державного виконавця від 19 червня 2018 року було постановлено звернути стягнення на доходи боржника, оскільки відповідно до повідомлення Пенсійного фонду України він отримує дохід в ТОВ «МХ ТА Густав Геес Україна».

Листом ТОВ «МХ ТА Густав Геес Україна» від 19 липня 2018 року повідомило про неможливість виконання постанови, оскільки боржник був звільнений за власним бажанням 20 грудня 2017 року.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як обов'язковості виконання рішень та розумності строків виконавчого провадження.

За змістом ч. 3 ст. 2 ЦПК України принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду та рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Крім того, виконання рішення суду - є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З точки зору ст. 2 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30 червня 2009 року обов»язковість рішення суду є однією з основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя.

На це ж посилається і Європейський Суд з прав людини в рішеннях «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року та «Іммобільяре Саффі проти Італії».

Так, у пункті 40 рішення в справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) зазначається, що «…право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін».

Крім того, 15 жовтня 2009 року ЄСПЛ було постановлене «пілотне» рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine).

У цьому рішенні Суд зазначив, що ця справа стосується існуючої проблеми, яка постійно нагадує про себе, породжуючи порушення Конвенції, які найчастіше виявляє Суд у справах проти України; більше ніж половина рішень, винесених Судом у справах проти України, стосуються питання тривалого невиконання остаточних судових рішень, відповідальність за які несуть органи влади України.

Справа, яка розглядається, свідчить про те, що питання тривалого невиконання остаточних рішень та відсутності ефективних засобів юридичного захисту в правовій системі України залишаються невирішеними попри той факт, що існують відповідні рішення Суду з чіткими закликами до Уряду вжити необхідних заходів для вирішення таких питань.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що надані до суду матеріали містять достатньо доказів того, що боржник достовірно знає про наявність виконавчого провадження та свого обов»язку виконати рішення суду, чинить перешкоди державному виконавцю, направлені на його виконання, не надавав доступу до житла у відведений для нього час вчинення виконавчих дій, уникає викликів державного виконавця та перешкоджає проведенню виконавчих дій.

Виходячи з викладеного вище, подання підлягає задоволенню.

Керуючись п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 439 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Подання державного виконавця Солом'янського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Марків Я.Є. задовольнити.

Надати дозвіл державному виконавцю Солом'янського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Марків Я.Є. на примусове входження до житла - квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Л.А.Шереметьєва