Постанова

Іменем України

26 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 308/8599/15-ц

провадження № 61-17623св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача - Сафір Федір Олегович,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 11 липня 2017 року в складі колегії суддів Готри Т. Ю., Бисаги Т. Ю., Кондора Р. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 17 грудня 2007 року закрите акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_5 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позивач видав відповідачу кредит у розмірі 11 625 доларів США строком до 15 грудня 2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 25 червня 2015 року утворилася заборгованість у сумі 6 946, 70 доларів США, що за курсом НБУ становила 147 061, 68 грн, яка складалася із: 5 885, 26 доларів США - заборгованості за кредитом, 291, 37 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом, 84 долари США заборгованості по комісії за користування кредитом, 344, 03 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також 11, 81 доларів США - штраф (фіксована частина) і 330, 23 доларів США - штраф (процентна складова).

Посилаючись на вказані обставини, банк просив про задоволення позову.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26 жовтня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з відповідача на АТ КБ «ПриватБанк» 147 061, 68 гривень заборгованості за кредитним договором. Вирішено питання розподілу судових витрат. Розстрочено виконання цього судового рішення на 48 місяців шляхом сплати вказаної заборгованості не пізніше 25 числа кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем, в якому дане рішення набирає законної сили, рівними частинами по 3 063, 79 гривень.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, районний суд дійшов висновку про те, що відповідач взяті на себе зобов'язання згідно умов кредитного договору не виконала, визнала заявлені позивачем вимоги. Враховуючи, що стягнення з відповідача заборгованості у зазначеному розмірі призведе до грубого порушення її прав, та прав її близьких родичів, проживання яких через похилий вік та погіршення стану здоров'я залежить від неї, суд уважав за можливе розстрочити виконання цього рішення.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 28 січня 2016 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2015 року в частині розстрочки його виконання скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині розстрочення його виконання та направляючи справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що збільшення курсу долара США не є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а наявність на її утриманні батьків похилого віку не підтверджена відповідними доказами.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 28 січня 2016 року в частині розстрочення виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2015 року скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При цьому суд касаційної інстанції виходив із того, що статтею 307 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом) не передбачені повноваження апеляційного суду скасувати рішення суду першої інстанції в частині з направленням справи на новий розгляд в цій частині

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 11 липня 2017 року рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 жовтня 2015 року в частині розстрочення виконання рішення скасовано, у задоволенні заяви ОСОБА_5 про розстрочення виконання рішення суду відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що зміна курсу долара США не є винятковою обставиною і не може бути підставою для розстрочення виконання рішення суду.

У липні 2017 року ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з порушення норм матеріального та процесуального права. Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не повно з'ясував фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, зокрема, що на утриманні у відповідача є батьки похилого віку, які потребують догляду і лікування, а зміна курсу долара США до гривні істотно впливає на можливість відповідача сплатити повну суму заборгованості за кредитним договором за рішенням суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

У жовтні 2017 року від АТ КБ «ПриватБанк» до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення на касаційну скаргу, яке мотивовано тим, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, касаційна скарга є безпідставною, а тому не підлягає задоволенню.

Статтею 338 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

30 січня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Предметом касаційного оскарження є рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду. В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується і в апеляційному порядку не переглядається.

Статтею 33 ЦПК України передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Дійшовши висновку про те, що зміна курсу долара США до гривні не є винятковою обставиною для розстрочення виконання рішення суду, а перебування батьків на утриманні відповідача належними та допустимими доказами не підтверджене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду.

Доводи касаційної скарги про знаходження на утриманні відповідача батьків та про зміну курсу долара США з часу укладення кредитного договору були предметом перевірки апеляційного суду та їм надана належна правова оцінка. На інші доводи відповідач не посилається.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 11 липня 2017 року в частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_5 про розстрочення виконання рішення суду залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В. І. Крат