АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Демченко Е.Л., Макарова М.О.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, після смерті його батька - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року він успадкував 1/3 частини квартири № АДРЕСА_1. 27 липня 2016 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак, він не може скористатися своїм правом на користування належною йому власністю, оскільки відповідач ОСОБА_2, який є братом померлого батька та мешкає у вказаній квартирі, перешкоджає йому вселитися у квартиру.

У зв'язку із вищенаведеним, просив суд усунути перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні квартирою № АДРЕСА_1, шляхом його вселення до квартири.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2016 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_3 квартирою АДРЕСА_1, шляхом вселення ОСОБА_3 у належну йому частину квартири. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що дії відповідача, які виразились у перешкоджанні позивачу у користуванні квартирою № АДРЕСА_1, порушують права позивача закріплені в ст.ст. 317,383 ЦК України, ст.150 ЖК України на користування належним йому майном, тому мають бути захищені судом, шляхом вселення позивача у спірну квартиру та усуненням цих перешкод.

В апеляційній скарзі, поданій 24 січня 2017 року, ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено факт завдання відповідачем перешкод у користуванні квартирою та не надано доказів тривалого порушення його прав.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 є власником 1/3 частини квартири № АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4

ОСОБА_2 є братом померлого батька позивача ОСОБА_4, мешкає у вказаній квартирі та є її співвласником.

Згідно відомостей про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, 08 червня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено договір довічного утримання.

Судом встановлено, що позивач позбавлений можливості скористатися своїм правом на користування, розпорядження належною йому власністю, оскільки відповідач перешкоджає позивачу вселитися у квартиру за вищевказаною адресою.

12 серпня 2016 року ОСОБА_3 звернувся із заявою до Жовтневого відділення поліції Дніпропетровського ВП ГУ НП Дніпропетровської області, про перешкоджання ОСОБА_2 в доступі до квартири. Листом від 31 серпня 2013 року позивачу рекомендовано звернутися до суду для вирішення вказаного питання.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною третьою статті 9 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України).

Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно виходив із доведеності порушення прав позивача перешкоджанням у користуванні отриманим у спадок правом спільної часткової власності (1/3 частки) квартири № АДРЕСА_1, та дійшов висновку з врахуванням положень ст.ст. 317,321, 391 ЦК України про захист порушеного права шляхом вселення позивача у квартиру.

Отже, розглядаючи спір, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про тривалість порушення прав позивача, не заслуговують на увагу, оскільки не є правовою підставою позову та не було предметом розгляду у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту спричинення перешкод позивачу відповідачем спростовується встановленими у справі обставинами, зокрема заявою до поліції про перешкоджання ОСОБА_2 в доступі до квартири, яка свідчить про те, що між сторонами існує спір щодо користування житлом, позивач не втратив інтересу до нього, проте має перешкоди у користуванні ним, та враховуючи заперечення відповідача проти його вселення та проживання в квартирі, право позивача на користування квартирою дійсно підлягає захисту.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2016 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Е.Л. Демченко

М.О. Макаров