Справа № 304/1494/18
Провадження № 2/304/486/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2018 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Чепурнова В. О.,

за участю секретаря судового засідання Гавій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 304/1494/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з вищезазначеним позовом до ОСОБА_2, який мотивує тим, що 22 березня 2018 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого він передав ОСОБА_2 грошову позику у розмірі 1 100 доларів США зі строком повернення до 23 березня 2018 року. Вказані обставини підтверджуються розпискою відповідача від 22 березня 2018 року. Згодом, 12 липня 2018 року відповідач ОСОБА_2 у звязку зі скрутним матеріальним становищем попросив відстрочку повернення боргу до 13 липня 2018 року, про що знову у присутності двох свідків надав розписку. Однак після настання строку повернення позики, відповідач на неодноразові усні вимоги не реагує, кошти добровільно не повертає та уникає розмов про повернення грошей. 17 вересня 2018 року він направив відповідачу письмову претензію, проте добровільного повернення коштів не відбулося, що й зумовило його звернення до суду. Станом на 30 жовтня 2018 року сума позики відповідачем не повернута. Грошовими коштами Оскільки, ОСОБА_3 допустила порушення умов позики, а саме не повернула у встановлений розпискою строк позичені нею грошові кошти, тому просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь 2 500 грн. боргу, а також сплачений нею судовий збір. На підставі наведеного прокурор просить позов задовольнити.

У судове засідання позивач не зявився, однак його представник подала заяву про розгляд справи без її участі, підтримавши позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання також не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить його розписка про отримання судової повістки.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У судовому засіданні встановлено, що 22 березня 2018 року відповідач ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в якості позики грошові кошти в розмірі 1 100 доларів США, про що надав останньому відповідну розписку (а. с. 7).

Також встановлено, що згідно вказаної розписки ОСОБА_2 зобовязався повернути позичену суму грошових коштів до 23 березня 2018 року.

Крім цього, у звязку із скрутним матеріальним становищем, 12 липня 2018 року відповідач ОСОБА_2 у присутності двох свідків знову надав позивачу розписку, якою зобовязався повернути попередньо отримані ним кошти у сумі 1 100 доларів США у строк до 13 липня 2018 року, однак на час розгляду справи судом відповідач перед ОСОБА_1 свого зобовязання не виконав, суму боргу у розмірі 31 020 грн. не повернув (а. с. 8).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 цього Кодексу договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1051 цього Кодексу позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж установлено договором.

Оскільки, на підтвердження своїх вимог позивач надав суду копії розписок ОСОБА_2 про одержання ним грошових коштів у розмірі 1 100 доларів США, а відповідач в судовому засіданні належними та допустимими доказами не довів протилежного, натомість у судове засідання не зявився, тому суд вважає доведеним, що між сторонами був укладений договір позики з обумовленням строку її повернення, але відповідач позику позивачеві не повернув.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Крім того, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 22 березня 2018 року по 30 жовтня 2018 року за невиконання грошового зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією ОСОБА_4 Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, оскільки відповідач ОСОБА_2 має грошове зобов'язання перед позивачем, що підтверджується відповідними розписками, а також з огляду на те, що відповідач порушив таке зобов'язання, суд приходить до висновку, що у позивача ОСОБА_1 виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України та вважає за необхідне також стягнути з відповідача 3 % річних у сумі 568,56 грн. та інфляційні втрати у сумі 4 016,59 грн., що нараховані за період з 22 березня 2018 року по 30 жовтня 2018 року.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 524, 526, 533, 1046, 1047, 1049, 1051, 1166 ЦК України, ст. ст. 6-13, 76, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

позов ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) про стягнення боргу задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 31 020 (тридцять одна тисяча двадцять) грн., а також 3 % річних у сумі 568 (пятсот шістдесят вісім) грн. 56 коп. та інфляційні втрати за період з 22 березня 2018 року по 30 жовтня 2018 року у сумі 4 016 (чотири тисячі шістнадцять) грн. 59 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_5