Справа № 346/3262/18
Провадження № 2/346/1703/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі:

головуючого - судді Веселова В.М.,

секретаря - Максим'юк М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломия справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась з даним позовом, в якому зазначила, що вона з 24.07.2010 року перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 Під час шлюбу, 03.10.2011 року у них народився син ОСОБА_3. Однак, подружнє життя з відповідачем не склалось через нехтування ним сімейними цінностями, нерозуміння сутності проблем, які виникали в їхній сімї, тому рішенням Коломийського міськрайонного суду від 08.12.2014 року шлюб між ними було розірвано, малолітнього сина залишено проживати з нею, позивачкою.

Дитина хворіє цукровим діабетом першого типу і потребує лікування. З метою забезпечення доброякісного лікування та оздоровлення, позивачка має бажання здійснити поїздку за межі України в Ізраїль.

Вказує на те, що відповідач безпідставно відмовляється надати дозвіл на вказаний виїзд їхньої доньки. а також відомо, що він знаходиться за кордоном і вказаний дозвіл на виїзд дитини надати фізично не може.

Оскільки, виникла необхідність у тимчасовому виїзді малолітнього сина ОСОБА_3 за кордон, просить суд ухвалити рішення, яким дозволити їй оформити без згоди батька ОСОБА_2, який зареєстрований та фактично проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 документи для тимчасового виїзду та на виїзд неповнолітнього сина ОСОБА_3, 03.10.2011 року за межі України в супроводі матері в період з 01.09.2018 року по 01.03.2019 року в країну Ізраїль та допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд. В судове засідання позивачка подала письмове клопотання, в якому просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала.

Відповідач в судове засідання не зявився без поважної причини, про день,час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом публікації оголошення на сайті «Судова влада».

Дослідивши матеріали справи, розглянувши письмові клопотання позивачки , суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи із наступного.

Судом встановлено, що позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 24.07.2010 року. Спільне життя з відповідачем не склалося та шлюб між сторонами було розірвано заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 08.12.2014 року (а.с. 7). Від спільного проживання з відповідачем народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НМ № 190604, виданого 21 жовтня 2011 року відділом ДРАЦС по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 539 (а.с.5). За рішенням суду малолітній син залишився проживати з позивачкою по справі. З часу розірвання шлюбу малолітня дитина проживає виключно з позивачкою та перебуває на її повному утриманні.

Дитина хворіє цукровим діабетом першого типу і потребує лікування, що підтверджується медичним висновком № 17 про дитину-інваліда віком до 18-ти років від 03.05.2018 року, виписним епікризом № 3568/18р. та іншими документами та договором про надання медичних послуг (а.с. 8-22).

Позивачка бажає виконувати свій материнський обовязок і на даний час має матеріальну можливість і бажає поїхати з дитиною за кордон з метою її доброякісного лікування та оздоровлення. На даний час у позивачки є замовлене та оплачені медичні послуги згідно Договору в країні Ізраїль (а.с. 16-22).

Виїзд дитини за кордон сприятиме покращенню стану здоров`я та оздоровлення. Для організації даної поїздки та оформлення проїзних документів необхідно дозвіл відповідача.

Проте, відповідач згоди на виїзд малолітньої дитини за межі України не надав, оскільки знаходиться за межами України і фізично посвідчити такий дозвіл не може.

Відповідно до ст.ст.1,2 Закону України Про охорону дитинства батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Як зазначено ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Позивачка, як мати дитини, зобов'язана згідно ст.ст.150, 180 СК України утримувати та виховувати свою дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Позивачка ОСОБА_1 виконує та бажає виконувати і в подальшому свій материнський обов'язок і, як мати малолітнього сина ОСОБА_3 бажає разом з сином з метою лікування та оздоровлення здійснити поїздку до Ізраїлю. Для виїзду малолітнього ОСОБА_3 за межі України необхідна згода батька, відповідача ОСОБА_2.

Згідно ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України оформлення проїзних документів дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання її батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Крім того, порядок виїзду за кордон дітей та громадян України визначено Законом України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ та постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України.

В правовому висновку Верховного Суду України, постанова від 12.04.2017 у справі № 6-15цс17, яка є обов`язковою для застосування судом першої інстанції. ВСУ зазначив, що відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. ВСУ зауважив, що дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як за волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема, проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні. Також ВСУ зазначив, що дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

Крім цього, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд із зазначенням його початку й закінчення. З цим погодився Верховний Суд у постанові № 705/2898/17 від 23.04.2018р.,яка є правовою позицією.

Згідно з правовою Позицією Верховного Суду у постанові ОСОБА_4 у справі ,№ 712/10623/17 від 04.07.18року зазначено,що з урахуванням установлених судом обставин, які свідчать про те, що тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків відповідатиме найкращим інтересам дитини, ОСОБА_4 Верховного Суду в цій справі погодилась з висновками судів попередніх інстанцій про те, що такий дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

У відповідності до ст.411 ч.5 ЦПК України в ред.2017 р. висновки суду касаційної інстанції є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Таким чином, законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька, з визначенням його початку і закінчення. Такі положення законодавства України відповідають міжнародному праву, зокрема нормам Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року.

Для можливості виготовлення проїзних документів на ім`я малолітнього ОСОБА_3 дозвіл на це згідно п.18-20 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення слід надати матері дитини - позивачці ОСОБА_1.

При прийнятті даного рішення, суд зважає на те,що дитина на даний час лікується, є хвора на цукровий діабет, що потребує довготривалого та вартісного лікування саме за кордоном, що можливо надасть шанс на життя та видужання дитини.

Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць; присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи, - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника; відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала; розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб; примусову госпіталізацію чи продовження строку примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу; встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України; надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку; видачу або продовження обмежувального припису.

Оскільки даний випадок законодавець не включив до переліку справ,які підлягають до негайного виконання рішення , то в цій частині позовних вимог слід відмовити.

На підставі наведеного та ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, ст.ст. 1, 2 Закону України Про охорону дитинства, ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, ст.ст. 3, 151,153, ч. 2 ст. 155, ч. 3 ст. 157,161 Сімейного кодексу України, правового висновку ВСУ по постанові від 12.04.2017 у справі № 6-15цс17,правового висновку ВС по постанові № 705/2898/17 від 23.04.2018р. та керуючись ст.ст. 239,247ч.2,263,264,265,268,411 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Дозволити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, жительці с. Чернятин, вул. Леся Мартовича, 4 Городенківського району, Івано-Франківської області оформити без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, який зареєстрований та фактично проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5 документи для тимчасового виїзду та виїзд неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України в супроводі матері в період з 01.09.2018 року по 01.03.2019 року в країну Ізраїль.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Повний текст рішення виготовлено 29 серпня 2018 року.

Суддя Веселов В. М.