Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 522/18281/14-ц

провадження № 61-2672св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., КурилоВ. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_3,

третя особа - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2015 року у складі судді Єршової Л. С. та ухвалу апеляційного суду Одеської областівід 16 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Журавльова О .Г., Кравця Ю. І.,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі -

ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення.

Позовна заява мотивована тим, що 25 квітня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 132 200 дол. США. На забезпечення виконання умов цього договору у той же день було укладено договір іпотеки, предметом якого стали майнові права на незакінчену будівництвом квартиру

АДРЕСА_1. Проте, у результаті неналежного виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором, утворилась заборгованість у розмірі 3 066 061 грн 34 коп., яку остання, не зважаючи на вимоги, не погасила. При цьому ОСОБА_4 переуступила зазначену квартиру ОСОБА_3, яка в подальшому оформила за собою право власності на закінчену будівництвом квартиру.

На підставі викладеного, ПАТ «Укрсоцбанк» просило суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за позивачем та виселити з квартири АДРЕСА_1 усіх фізичних осіб, які в ній зареєстровані та проживають.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2016 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2015 року скасовано. Позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 25 квітня 2007 року, а саме квартиру № 31 у будинку № 9 по Французькому бульвару у

м. Одесі у рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором від 25 квітня 2007 року, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 у сумі 236 861,11 дол. США, що за курсом Національного Банку України станом на 25 вересня 2014 року становило 3 066 061 грн 34 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом - 122 938,41 дол. США, що еквівалентно станом на 25 вересня 2014 року 1 591 342 грн 56 коп., сума заборгованості за відсотками - 94 147,96 дол. США, що еквівалентно 1 218 672 грн 53 коп., розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 4 586,04 дол. США, що еквівалентно 59 362 грн 76 коп., розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків -

15 194,69 дол. США, що еквівалентно 196 683 грн 48 коп., шляхом визнання за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на вказану квартиру за ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на момент проведення державної реєстрації права власності. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2016 року рішення апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2016 року в частині вирішення позову

ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2016 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2015 року залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що вимоги закону про реєстрацію обтяження майна іпотекою не були виконані, а також із відсутності обтяження іпотекою вже збудованої квартири, оскільки договір іпотеки укладено на майнові права на цю квартиру.

У грудні 2016 рокуПАТ «Укрсоцбанк» подалодо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просило скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухваленні рішення порушують законні права та інтереси ПАТ «Укрсоцбанк» та ухваленні без урахування того, що предмет іпотеки вже виступає як добудована квартира і тверда іпотека, на яку можливо звернути стягнення та на яку ОСОБА_3 вже оформила право власності. Проте, відмовляючи у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки суди виходили з того, що взаємні права та обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону (частина 2 статті 3 Закону України «Про іпотеку», зі змінами від 04 липня 2013 року), а не з моменту нотаріального посвідчення іпотечного договору. Отже, суди не звернули увагу на те, що права, які виникли на підставі іпотек, укладених до набрання чинності змінами щодо моменту виникнення прав та обов'язків за іпотечними правовідносинами (до 04 липня 2013 року), у разі відсутності їх державної реєстрації визнаються дійсними. Крім того, державна реєстрація іпотеки визначає пріоритет іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог. Посилаючись на частину 3 статті 16 Закону України «Про іпотеку», якою встановлено, що після завершення будівництва будівля (споруда), житловий будинок або житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору, у зв'язку із чим внесення змін до іпотечного договору щодо предмета іпотеки не потрібно, ПАТ «Укрсоцбанк» вважало, що іпотека є дійсною з моменту нотаріального посвідчення договору іпотеки, тобто з 25 квітня 2007 року.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

15 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Встановлено, що 25 квітня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 132 200 доларів США.

На забезпечення виконання умов цього договору сторони того ж дня уклали договір іпотеки, предметом якого є майнові права на незакінчену будівництвом квартиру АДРЕСА_1.

18 жовтня 2012 року ОСОБА_4, переуступила зазначену квартиру ОСОБА_3, яка в подальшому, 27 грудня 2012 року, оформила право власності на закінчену будівництвом квартиру.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «Укрсоцбанк» посилалось на те, що у результаті неналежного виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором, утворилася заборгованість, яку вона та новий власник квартири як новий іпотекодавець, незважаючи на вимоги, не погасили, на підставі чого

ПАТ «Укрсоцбанк» просило у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за позивачем.

Разом з тим, частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з положеннями частини третьої цієї статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 цього Кодексу. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавець визначив три способи захисту на задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 760/14438/15-ц.

Отже, вищенаведені норми дають підстави суду зробити висновок проте, щовимоги іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення його вимог у визначений ним спосіб, а саме шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки, не підлягають задоволенню, оскільки цей спосіб є позасудовим способом врегулювання такого питання.

Керуючись статтями 389, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2016 року скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнанні нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та у подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.М. Коротун

В.І. Крат

В.П. Курило