Справа № 159/25/18 Головуючий у 1 інстанції: Миронюк М.Г.
Провадження № 22-ц/773/930/18 Категорія: 39 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів Федонюк С.Ю., Матвійчук Л.В.,

з участю: секретаря - Губарик К.А.,

позивачки - ОСОБА_2,

представника позивачки - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за заповітом,

за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3, яка подана від його імені представником ОСОБА_4, на рішення Ковельського міськрайонного суду від 13 червня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її баба ОСОБА_6. Після її смерті відкрилась спадщина. За життя ОСОБА_6 склала заповіт, який був нотаріально посвідчений 20 листопада 2001 року, та яким вона заповіла позивачці належну їй частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1.

Позивачка зазначала, що вона прийняла спадщину шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений законом шестимісячний строк. Однак оформити свої спадкові права вона не має можливості, оскільки спадкодавцем за життя не було зареєстровано право власності на належну частку у праві власності на квартиру, у зв'язку з чим нотаріусом їй було рекомендовано звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Ураховуючи наведене, позивачка ОСОБА_2 просила суд визнати за нею право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 13 червня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалено визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В апеляційній скарзі, яка подана від імені відповідача ОСОБА_3 його представником ОСОБА_4, останній просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з таких мотивів.

Місцевим судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 06 червня 2011 року (а.с.10).

За життя ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений 20 листопада 2001 року державним нотаріусом Ковельської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-663, згідно з яким вона заповіла належну їй частку в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_8 (а.с.11). Прізвище ОСОБА_8 згідно свідоцтва про шлюб у 2005 році змінилось із «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2» (а.с.15).

Судом також встановлено, що позивачка ОСОБА_2 у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини (дня смерті спадкодавця) 25 листопада 2011 року подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.12).

Власником згаданої квартири АДРЕСА_1, як вбачається з свідоцтва про право власності на житло від 27 грудня 1993 року, є ОСОБА_9 (а.с.5-6).

В той же час із заяви про приватизацію від 24 грудня 1193 року вбачається, що окрім ОСОБА_9 у приватизації цієї квартири брали участь інші члени сім'ї наймача, і зокрема ОСОБА_6 (а.с.7-8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_9 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 20 вересня 2016 року (а.с.9).

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 27 квітня 2015 року визнано, що ціла квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_9 Частка ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у праві власності на вказану квартиру складає по 1/4, а частка ОСОБА_9 складає 1/2 (а.с.54). Зазначене рішення набрало законної сили.

Звертаючись до суду з даним позовом позивачка ОСОБА_2 свої вимоги обґрунтовувала тим, що не може оформити спадщину за заповітом, оскільки спадкодавець за життя, хоча й брала участь у приватизації квартири, однак право власності на свою частку не оформила, оскільки право власності та державна реєстрація цілої квартири були оформлені на одного власника ОСОБА_9

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Частинами 1, 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Як встановлено судом, позивачка як спадкоємець за заповітом на час відкриття спадщини постійно із спадкодавцем не проживала, тому у визначений законом шестимісячний строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Вказана обставина, як правильно зазначено місцевим судом, свідчить про те, що позивачкою у визначеному законом порядку спадщина була прийнята. Однак оскільки за життя спадкодавець право власності на належну їй частку квартири не оформила, тому спадкоємець не може за такої обставини отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно, тобто не в змозі повністю реалізувати своє право на спадщину.

Крім того, у згаданому рішенні суду було зазначено про те, що квартира була передана у власність чотирьох осіб, в тому числі ОСОБА_6, хоча у свідоцтві про право власності був зазначений лише один співвласник ОСОБА_9 та про те, що частку ОСОБА_6 успадкував ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що на час ухвалення рішення Ковельського міськрайонного суду від 27 квітня 2015 року ОСОБА_9 належала 1/4 частка квартири АДРЕСА_1, а не 1/2, як зазначено в цьому рішенні, оскільки позивачка ОСОБА_2 на той час прийняла спадщину за заповітом на 1/4 частку квартири, після смерті баби ОСОБА_6

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду від 27 квітня 2015 року, як особою, яка не брала участі у цій справі, подавалась апеляційна скарга, проте ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 06 лютого 2018 року їй було відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

З огляду на те, що дане рішення суду набрало законної сили, проте відповідно до вимог ч. 3 ст. 18 ЦПК України обов'язковість судового рішення, не позбавляє осіб, в даному випадку позивачку ОСОБА_2, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Оскільки вказаним рішенням суду безпосередньо вирішено питання щодо права позивачки на спадщину, яку вона, як зазначалося вище, прийняла у встановленому законом порядку, тому суд першої інстанції з'ясувавши обставини у даній справі, прийшов до обґрунтованого висновку про визнання за позивачкою права власності на 1/4 частку квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті баби ОСОБА_6

На підставі наведеного, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про задоволення позову ОСОБА_2 відповідає вимогам закону.

Суд в даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається представник відповідача в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

У своїх доводах апеляційної скарги представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 обґрунтовуючи незаконність ухваленого судового рішення в даній справі покликався на те, що позивачці ОСОБА_2 тривалий час було відомо про судові спори щодо квартири АДРЕСА_1, частку в якій їй заповіла її баба ОСОБА_6 Позивачка скористалася своїм правом щодо апеляційного оскарження рішення Ковельського міськрайонного суду від 27 квітня 2015 року як особа, яка не брала участі у справі, і судом правомірно було відмовлено їй у відкритті апеляційного провадження. При цьому апелянт посилається на ч. 1 ст. 18 ЦПК України, якою визначено що судові рішення, що набрали законної сили є обов'язковими.

Проте такі доводи колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки позивачка прийняла спадщину у визначеному законом порядку задовго до ухвалення Ковельським міськрайонним судом рішення від 27 квітня 2015 року, яким право на частку квартири, яку вона має право успадкувати, визнано за іншою особою, а тому обов'язковість даного рішення відповідно до наведеної вище ч. 3 ст. 18 ЦПК України не позбавляло її права звернутися до суду за захистом свого права на спадщину шляхом подання даного позову.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, а є власним суб'єктивним тлумаченням норм права та обставин справи, яким суд дав відповідну правову оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3, яка подана від його імені представником ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду від 13 червня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді