Справа № 390/229/18
Провадження № 2/390/301/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2018 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Терещенко Д.В.,

при секретарі - Головацькій А.Б.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в місті Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів та просить встановити факт, що відповідач по справі ОСОБА_2 на час відкриття спадщини не проживала разом із спадкодавцем та визнати за нею право власності на спадкове майно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті чоловіка, який помер 12 липня 2017 року, вона звернулась до нотаріуса з метою оформити спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок. Однак, нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. В оформленні спадщини їй було відмовлено через те, що свідоцтво про право власності на житловий будинок, у звязку з припиненням існування колгоспного двору, не оформлене відповідно до чинного законодавства.

Позивач в судове засідання не з»явилась, в письмовій заяві просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з»явились, надали заяви, кожен окремо, в яких позовні вимоги визнали в повному обсязі, просили справу розглядати без їх участі.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України при визнанні позову відповідачем в підготовчому засіданні ухвалюється рішення в порядку, встановленому ст.206 цього ж Кодексу. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_4, на підставі свідоцтва на право власності на будівлю, виданого 04 вересня 1987 року, належав на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під № 89 по вулиці Кірова в селі В.Байраки Кіровоградського району Кіровоградської області, зареєстрованого в Кіровоградському обласному об»єднаному бюро технічної інвентаризації під № 54/1 від 04.09.1987 року (а.с.13).

Згідно архівної довідки ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 25.01.2018 року адреса Кіровоградська обл., Кіровоградський район с. В.Байраки, вул.Кірова, буд.89 відповідає адресі: Кіровоградська область Кіровоградський район с. В.Байраки, вул.Набережна, буд.89, та належить ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 04.09.1987 року (а.с.13 зворотня сторона).

12 липня 2017 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.9).

Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок під № 89 по вулиці Набережній, в селі В.Байраки Кіровоградського району Кіровоградської області, який належить майну колгоспного двору головою якого являється ОСОБА_4, яку прийняла, як спадкоємець першої черги за законом його дружина ( а.с.10 свідоцтво про укладення шлюбу) позивач по справі - ОСОБА_1, шляхом подання відповідної заяви до нотаріуса, на підставі якої було заведено спадкову справу № 99/2017, що підтверджується інформацією Кіровоградської районної державної нотаріальної контори від 12.03.2018 року № 209/01-16 (а.с.24) та постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.11). Інші спадкоємці до нотаріуса не звертались.

Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний спадковий будинок, нотаріусом позивачу було відмовлено, у звязку з припиненням існування колгоспного двору, так як свідоцтво про право власності не оформлене відповідно до чинного законодавства України. Крім того, нотаріусом зазначено, що оскільки станом на 1991 року у вказаному будинку були зареєстровані діти померлого ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які відповідно до діючого на той час законодавства мали право на виділення частки у майні колгоспного двору, видати свідоцтво про право на спадщину вона не може (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.01.2018 року № 80/02-31 а.с.11).

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, крім того, ст.16 ЦК України зазначає, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 328 ЦК України, передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 цього ж Кодексу власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 120, 123 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Згідно з підпунктом «а» пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 23 грудня 1995 року «Про судову практику у справах про захист права приватної власності» передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні.

Відповідно до абзацу 2 підпункту «г» цього ж пункту постанови Пленуму на витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

На підставі Закону України від 16 грудня 1993 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» ст. 120 127 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) були виключені у зв'язку з прийняттям Закону України "Про власність". Отже, в даному випадку після зміни законодавства, майно та всі правовстановлюючі документи колгоспних дворів мали бути приведені у відповідність із законодавством, але цього не було виконано, тому свідоцтво про право власності, на підставі якого колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_4, належить будинок розташований по вулиці Набережній, 89 в селі В.Байраки Кіровоградського району Кіровоградської області, не відповідає чинному законодавству.

Відповідно до довідки від 11.09.2017 року за вих. № 916, виданої виконкомом Високобайрацької сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області встановлено, що згідно даних домової книги за період з 1991 року в житловому будинку були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4. По теперішній час в житловому будинку зареєстрована та проживає ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, 1986 року за даною адресою зареєстрована, але не проживає (а.с.12 зворотня сторона).

Таким чином, суд приходить до висновку, що колишні члени колгоспного двору не скористалися своїм правом на виділ частки з майна колишнього колгоспного двору, а тому спадкування житлового будинку має відбутися на загальних підставах.

Як вбачається з матеріалів справи, після смерті ОСОБА_4 спадщину, у вигляді вищевказаного житлового будинку, прийняла шляхом подачі відповідної заяви до нотаріуса - його дружина позивач по справі (а.с.11, 24).

Крім неї, спадкоємцями першої черги за законом є доньки спадкодавця (а.с.30 свідоцтва про народження,) відповідачі по справі: ОСОБА_2 (а.с.29) та ОСОБА_3 (а.с.27), які заяви про прийняття спадщини до нотаріуса не подавали.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Положеннями ч.ч.1, 6 ст.29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з вимогами ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Перелік фактів, які встановлюються в судовому порядку передбачені ч.3 ст.315 ЦПК України, а частиною 3 зазначеної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи надані докази, довідку сільської ради від 11.09.2017 року, в якій зазначено, що ОСОБА_2 за адресою: вул.Набережна, 89, с.В.Байраки не проживає, роз»яснення нотаріуса, в яких зазначено, що відповідно до довідки, виданої Високобайрацькою сільською радою 06.09.2017 року за № 898 на день смерті ОСОБА_4, померлого 12.07.2017 року його донька ОСОБА_2 зареєстрована, але не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, письмову заяву відповідача по справі ОСОБА_2, в якій вона повністю визнала позов та зазначила адресу фактичного місця проживання ІНФОРМАЦІЯ_6, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на час відкриття спадщини фактично не проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_4, який помер 12 липня 2017 року за адресою с. В.Байраки, вул.Набережна, 89 та є такою, що не прийняла спадщину, після його смерті.

Інші спадкоємці, а саме: відповідач по справі ОСОБА_3 спадщину, після смерті батька не прийняла та не заперечувала щодо задоволення позову в повному обсязі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що будинок має успадкувати позивач, як спадкоємець першої черги за законом, що прийняла спадщину належним чином.

Згідно звіту про оцінку нерухомого майна вартість спадкового житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами складає 35 891 грн. (а.с.14).

На підставі ст.ст.15, 16, 328, 380, 382, 392, 1216-1218, 1220, 1261, 1268-1269, 1296-1298 ЦК України, ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та, керуючись ст.ст.76-80, 89, 200, 206, 259, 263-265, 315 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, на час відкриття спадщини не проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_4, який помер 12 липня 2017 року, в житловому будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: вул.Набережна, 89, с.В.Байраки, Кіровоградського району Кіровоградської області.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на житловий будинок (загальна площа 58,50 м кв., житлова - 41,00 м кв.) з господарськими будівлями та спорудами під № 89 по вулиці Набережній, в селі В.Байраки Кіровоградського району Кіровоградської області, в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка ОСОБА_4, який помер 12 липня 2017 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

Суддя: /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_7