Справа № 346/4831/17
Провадження № 2/346/254/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2018 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого судді: Бирич Н.В.

з участю: секретаря: Гайової Г.Ф.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про вселення та зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про виселення, -

В С Т А Н О В И В :

В обґрунтування позовних вимог позивач за первісним позовом ОСОБА_1 зазначає, що з 1976 року постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Спочатку він разом зі своїми батьками проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2, а після одруження, у 1983 році, переїхав до своєї дружини, де вони проживали разом до розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу (1998 р.) він повернувся проживати в квартиру своїх батьків в м. Коломия, вул. С. Стрільців, 36/67, Івано-Франківської області. Зареєстрований в цій квартирі з 1999 року, що підтверджується відповідним документом, його паспортом громадянина України, де на сторінці «місце проживання» зазначена адреса його реєстрації, конкретно в спірній квартирі. 02.11.2012 року помер його батько ОСОБА_5. Після смерті останнього він продовжував проживати разом з матірю ОСОБА_4 за вказаною адресою. В грудні 2015 року мати важко захворіла, була оперована. Він вирішував всі питання, які виникали під час лікування матері, здійснював догляд, всіляко підтримував її. Після повернення матері з лікарні вони продовжували проживати в одній квартирі, яка містить три житлові кімнати. Він мав можливість користуватись квартирою до 27.09.2017 року, а коли цього дня повернувся з роботи додому, то попасти в свою квартиру не зміг. При цьому виявив, що замок у вхідних дверях вже інший, тому відкрити їх було неможливо. Свої особисті речі побачив біля вхідних дверей квартири. Він дзвонив у дзвінок, стукав у двері, однак, в квартиру його ніхто не впустив, тому змушений був викликати працівників поліції, щоб мати змогу попасти додому. Після приїзду поліції ОСОБА_4 відкрила вхідні двері та пояснила, що пускати його вона не буде. Працівники поліції порадили йому знайти тимчасове житло для проживання та звернутися до суду з відповідним позовом. Зазначає, що взагалі не має можливості попасти в квартиру, користуватися вказаним житлом, хоча має повне право ним користуватися, неодноразово пробував розмовляти на цю тему з відповідачем, однак, його спроби були безрезультатними. Зазначає, що оскільки він має право користуватися своїм житлом, відповідач чинить йому перешкоди, не дозволяє жити в спірній квартирі, тому він змушений був 27.09.2017 року звернутися до Коломийського відділу поліції з відповідним письмовим зверненням. Просить вселити його в квартиру №67, яка розташована в будинку №36 по вул. С.Стрільців в м. Коломия Івано-Франківської області, а також стягнути з відповідача на його користь всі витрати, понесені ним по справі.

В своїй зустрічній позовній заяві, відповідач зазначила, що квартира АДРЕСА_1 належить їй на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.10.2015 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕКІ №113101 від 13.10.2015 року. З 1999 року ОСОБА_1 почав проживати в зазначеній квартирі. Зазначила, що з часом відносини між сторонами погіршилися, відповідач постійно вчиняє конфлікти, під час яких ображає її, погрожує їй фізичною розправою, виносить цінні речі з квартири та гаражу, які обмінює на алкоголь. Відповідач просить виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житла шляхом зняття його з реєстрації місця проживання, а також стягнути з позивача на її користь понесені нею та документально підтверджені судові витрати в розмірі 2 040 грн., які складаються із 640 грн. сплаченого судового збору та 1 500 грн. витрат по оплаті правової допомоги. В задоволенні первісного позову просить відмовити.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримали, просили позов задовольнити, щодо задоволення зустрічного позову заперечили та просили в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримав в повному обсязі, просив зустрічний позов задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника, та представника відповідача, з'ясувавши обставини по справі, дослідивши докази по справі, доходить до наступних висновків.

ОСОБА_4 є власником квартири №67, що знаходиться в м. Коломиї, по вул. С.Стрільців, 36, Івано-Франківської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 13.10.2015 року державним нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №1267 (а.с. 28).

Вказаний факт також підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний № 45598350 від 13.10.2015 року (а.с.29). Відповідно до відмітки в паспорті громадянина України серії СС 278736, виданого 16.04.1997 року Коломийським МВ УМВС в Івано-Франківській області на імя ОСОБА_1, місце проживання останнього зареєстровано ІНФОРМАЦІЯ_3 з 15.04.1999 року (а.с. 5).

Згідно із довідкою Коломийського відділу поліції Головного управління поліції в Івано-Франківській області №15959/108/56-17 від 06.10.2017 року позивач 27.09.2017 року звертався до вказаного відділу із заявою з приводу конфлікту за адресою: м. Коломия, вул. С.Стрільців, 36/67. Дане звернення зареєстроване в журналі єдиного обліку Коломийського відділу поліції №9833 (а.с. 7). За результатами перевірки звернення ОСОБА_4 03.10.2017 року затверджено висновок про результати розгляду звернення ОСОБА_4, згідно якого рекомендовано для вирішення даного питання звертатись до суду в порядку цивільного провадження (а.с. 14-15).

Відповідно до довідки №101 житлово-будівельного кооперативу №2 від 11.10.2017 року до складу сімї (зареєстрованих) в м. Коломиї, по вул. С. Стрільців, 36/67, Івано-Франківської області входять: ОСОБА_4 уповноважений власник, ОСОБА_1 - син (а.с.6).

12.10.2017 року за результатами перевірки заяви ОСОБА_1 затверджено висновок по матеріалах ЄО №9833 від 27.09.2017 року, згідно із яким ОСОБА_4 було винесено офіційне попередження про недопустимість вчинення насильства в сімї в майбутньому (а.с.16).

Відповідно до копії офіційного попередження №251 від 27.09.2017 року ОСОБА_4 винесено офіційне попередження про недопустимість вчинення насильства в сімї (а.с.56).

25.10.2017 року за результатами розгляду звернення ОСОБА_4 затверджено висновок, згідно якого рекомендовано для вирішення питання звертатись до суду в порядку цивільного провадження (а.с. 40).

Свідок: ОСОБА_7, пояснила, що 27.09.2017 року передзвонила сусідка, вона підійшла на сходи в будинку, там стояли речі позивача, позивач чекав на поліцію, позивач не зміг відкрити двері в квартиру, де проживав, перед тим ОСОБА_4 хотіла виписати сина з квартири.

Свідок: ОСОБА_8 пояснив суду, що з позивачем є сусідом, матір позивача знає, знає, що позивача з квартири вигнала його матір - ОСОБА_4, матір довго йому не відкривала двері, речі всі його були викинуті на коридор.

Свідок: ОСОБА_9 пояснила, що на протязі останніх двох років, ОСОБА_4 зверталась до дільничного інспектора, жалілась наповедінку сина.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом зазначених норм, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальною для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ст. 76, 77, 78 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до змісту ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що будь-яких конкретних правових доказів, які б свідчили про відсутність у позивача права користування спірною квартирою, суду не надано і судом таких доказів не здобуто. Право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, не є порушеним, що є підставою для відмови у задоволенні його позовних вимог, тому суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного позову слід відмовити повністю.

Щодо вимог за зустрічним позовом слід зазначити наступне.

Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню осіб на підставі ст.116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання та громадського впливу не підтверджений письмовими доказами, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги за зустрічним позовом не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню, оскільки позивачем за зустрічним позовом не підтверджено належними доказами, що відповідач систематично порушує правила проживання в квартирі, а заходи запобігання такій поведінці відповідача є безрезультатними. Позивачем за зустрічним позовом не доведено обставин, які б свідчили про протиправну поведінку відповідача відносно позивача, вчинення відповідачем інших дій, спрямованих на обмеження прав позивача, як власника. Також цим позивачем не надані достатні докази на підтвердження того, що виселення відповідача, зареєстрованого у спірному житлі, відповідає зазначеним вимогам закону, не порушує конституційних прав відповідача на житло, та не завдасть шкоди його правам та інтересам. Отже, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом про виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення, тому у його задоволенні слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України в звязку з відмовою в задоволенні як первісного, так і зустрічного позову, суд вважає необхідним залишити понесені судові витрати за кожною із сторін.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 321, 391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 81, 265-268, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про вселення і стягнення витрат - відмовити повністю.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про виселення без надання ішого житла шляхом зняття його з реєстрації місця проживання та стягнення судових витрат - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Повне судове рішення складено 20.08.2018 року.

Суддя Бирич Н. В.