Справа № 502/718/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Балана М.В.,

секретар судового засідання Урсул Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кілія справу за заявою

ОСОБА_1,

заінтересована особа:

Кілійський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області

про

встановлення факту смерті особи,-

ВСТАНОВИВ:

Заявниця 05.05.2018 року звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2, 11.06.1988 року, що настала 13.12.2016 року на території ОСОБА_3 Респубіка Маврікій.

З заяви вбачається, що 23.09.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. 13.12.2016 року ОСОБА_2, працюючи слюсарем на борту судна Т/Х Тіna № 4, помер в лікарні ОСОБА_3 Республіка Маврікій. В подальшому чоловіка заявниці привезли та поховали в м. Кілія Одеської області. При зверненні до Кілійського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 було відмовлено у державній реєстрації смерті її чоловіка ОСОБА_2, оскільки в неї відсутні відповідні документи, які є підставою для проведення державної реєстрації смерті. Встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідно заявниці для оформлення спадкових прав на майно, що залишилось після смерті її чоловіка.

Заявниця, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, однак в поданій заяві зазначила, що просить справу розглянути за її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник Кілійського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справ, в судове засідання не з`явився, однак направив заяву, відповідно до якої просить провести засідання без його участі.

На підставі вищезазначеного суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою, в порядку передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як зазначено у ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини:

23.09.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_2, про що було складено відповідний актовий запис № 108, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД № 150130 від 23.09.2011 року.

Відповідно до перекладу з англійської мови на українську мову витягу запису про смерть № 619 від 14.12.2016 року, здійсненого перекладачем ОСОБА_5, засвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу, ОСОБА_2, працюючий слюсарем на борту судна Т/Х Тіna № 4, помер 13.12.2016 року у віці 28 років в лікарні ОСОБА_3 Республіка Маврікій.

З довідки № 1 від 12.01.2016 року, наданої настоятелем Свято-Миколаївського храму ОСОБА_6, вбачається, що 24.12.2016 року в Свято-Миколаївському храмі м. Кілії проводилась заупокійна служба щодо ОСОБА_2.

Відповідно до інформаційного листа № 12/69-63 від 15.02.2018 року, наданого Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_1 було відмовлено у реєстрації смерті та видачі свідоцтва про смерть її чоловіка ОСОБА_2, оскільки подане нею свідоцтво про смерть не є підставою для державної реєстрації смерті.

Положенням ч. 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Законодавством України визначено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, встановлених законом, зміна імені, смерть відповідно до Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та інших актів законодавства.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно ст. ст. 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов'язковою. Відомості про смерть фізичної особи підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

З ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» вбачається, що відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Відповідно до ст .17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, - не пізніше п'яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє Міністерство закордонних справ України.

З положень п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року №5 вбачається, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідно заявниці для отримання свідоцтва про смерть, а також для подальшого оформлення права власності на спадкове майно, що залишилась після смерті її чоловіка.

Судом встановлено, що заявниця позбавлена можливості в інший спосіб встановити факт смерті чоловіка ОСОБА_2, померлого 13.12.2016 року, окрім як в судовому порядку.

Дослідивши надані письмові докази, оцінивши їх належність, допустимість та достовірність, суд вважає, що факт смерті ОСОБА_2, померлого 13.12.2016 року, є доведеним та підтвердженим.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, суд прийшов до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12,13,18,76-81, 263-265,293-294, 315 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, який народився 11.06.1988 року, визнавши дату його смерті - 13.12.2016 року, місце смерті - територія ОСОБА_3, Респубіка Маврікій.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Одеської області.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_7