ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2872/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"11" грудня 2018 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Коренюк А.М.
при секретарі Козін В.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві, Головного територіального управління юстиції в м. Києві в особі Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори про звільнення нерухомого майна з-під арешту, суд -
ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві, Головного територіального управління юстиції в м. Києві в особі Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори про звільнення нерухомого майна з-під арешту. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона згідно реєстраційного посвідчення Київського міського бюро технічної інвентаризації від 02 березня 1995 року, відомості про яке внесено до реєстрової книги № 22 за реєстровим № 196, на праві власності одноособово володіє квартирою АДРЕСА_1. У червні 2017 року згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, їй стало відомо про те, що згідно архівних даних, які не збереглись внаслідок закінчення терміну зберігання, належна їй квартира перебуває під арештом, накладеним постановою б/н від 08 жовтня 2001 року державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у Харківському районі м. Києва, реєстрація якої вчинена Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою 07 жовтня 2004 року. Підстави накладення арешту на квартиру їй не відомі, вона на законних підставах набула права власності на квартиру та не є боржником у жодних зобов»язаннях. Накладений арешт порушує її право власності на це майно, оскільки обмежує в можливості вільно володіти та розпоряджатися ним, що й стало підставою зверення до суду з даним позовом.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3, діючий на підставі довіреності від 11 липня 2017 року (а.с.6), позовні вимоги підтримав з тих же підстав, просив їх задовольнити у цілому.
Відповідачі в особі Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м. Києві, Головного територіального управління юстиції в м. Києві в особі Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори в судове засідання повторно не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним огоголошення на офіційному сайті судової влади.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача.
Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.
Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до постанови № 5 ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Судом встановлено, що позивачка згідно реєстраційного посвідчення Київського міського бюро технічної інвентаризації від 02 березня 1995 року, відомості про яке внесеного до реєстрової книги № 22 за реєстровим № 196, на праві власності одноособово володіє квартирою АДРЕСА_1.
У червні 2017 року згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, позивачці стало відомо про те, що згідно архівних даних, які не збереглись внаслідок закінчення терміну зберігання, належна їй квартира перебуває під арештом, накладеним постановою б/н від 08 жовтня 2001 року державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у Харківському районі м. Києва, реєстрація якої вчинена Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою 07 жовтня 2004 року.
Підстави накладення арешту на квартиру позвачу не відомі, вона на законних підставах набула права власності на квартиру, та не є боржником у жодних зобов»язаннях.
Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч.1 ст. 56 вказаного Закону).
Проте, як вбачається із матеріалів справи, рішення суду, яка стало підставою для забезпечення реального виконання рішення, немає.
Відповідно накладений державним виконавцем арешт порушує право власності позивача на це майно, оскільки обмежує в можливості вільно володіти та розпоряджатися ним, а тому підлягає судовому захисту шляхом звільнення такого майна з-під арешту.
Захист і охорона власності є однією з найголовніших функцій держави. Принцип охорони власності закріплений в Україні конституційно.
Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права
Відповідно до ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст. 317 ЦК України).
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України).
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України).
Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
За таких правових підстав, встановлених судом правовідносин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені.
На підставі вищевикладеного, ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням постанови № 5 ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», керуючись п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві, Головного територіального управління юстиції в мКиєві в особі Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори про звільнення нерухомого майна з-під арешту, - задовольнити.
Звільнити з-під арешту майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2, а саме - квартиру АДРЕСА_1, накладеного постановою б/н від 08 жовтня 2001 року державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у Харківському районі м. Києва.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п»ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судомому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

СУДДЯ: Коренюк А.М.