КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 грудня 2018 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 752/9097/17

Апеляційне провадження №22-ц/824/264/2018

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченка М.М.

суддів: Желепи О.В., Музичко С.Г.

при секретарі: Гордійчук Ж.В.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва ухваленого 6 лютого 2018 року в приміщенні суду під головуванням судді Мирошниченко О.В., інформація про дату складання повного судового рішення відсутня,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» в якому просив визнати недійсним договір кредиту №73 від 6 березня 2007 року, укладений між ним та АКІБ«Укрсоцбанк» з моменту його укладення.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 6 березня 2007 року між ним та АКІБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» укладено кредитний договір № 73, за умовами якого йому надано кредитні кошти в розмірі 24000 доларів США, зі сплатою 13 відсотків річних із терміном погашення заборгованості не пізніше 3 березня 2017 року. Того ж дня, для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ним і банком укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого в іпотеку банку позивачем передано нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: Івано-Франківська обл., Косівський район, смт. Кути, АДРЕСА_1.

Вважає, що при укладенні кредитного договору банком порушено його права як споживача кредитної послуги, зміст цього правочину суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, зазначав, що банк перед укладенням кредитного договору не повідомив про всі істотні умови договору чим ввів його в оману.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору удаваним - відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що умови спірного договору порушують права позивача як споживача банківських послуг, надають перевагу банку, а тому є несправедливими. Договір не містить умов щодо його припинення та зміни. Після підписання договору сторонами, відповідач збільшив процентну ставку за користування кредитом з 8,5 % до 10,5 %. При укладенні кредитного договору, відповідач ввів позивача в оману шляхом зазначення у ньому умов несприятливих для нього, не надавши інформації стосовно обов'язків, які виникнуть у позивача після його підписання. Не маючи спеціальних знань, позивач не міг в повній мірі оцінити відповідність договору чинному законодавству, а також юридичні та фінансові ризики для себе.

Крім того, відповідачем не надано позивачу інформації про умови кредитування, орієнтовану сукупну вартість кредиту, вартість послуг з оформлення договору та варіанти повернення кредиту в письмовій формі.

На його думку, укладення спірного договору стало наслідком нечесної підприємницької діяльності банку.

Учасники справи будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (а.с. 11-23, том 2), в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надали, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

При цьому необхідно зауважити, що представник позивача звертався до суду із заявою про проведення розгляду справи в режимі відеоконфереції, яку ухвалою Київського апеляційної суду від 19 листопада 2018 року залишено без задоволення. Вказану ухвалу суду ОСОБА_1 отримано 27 листопада 2018 року (а.с.25 том 2).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач самостійно, на власний розсуд, вільно і на умовах, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства уклав з відповідачем на обумовлених і погоджених ними умовах договір кредиту.

Судом встановлено, що 6 березня 2007 року між ОСОБА_1 та АКІБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір кредиту № 73, згідно умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 24 000 доларів США, зі сплатою 13 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту 3 березня 2017 року.

Відповідно до п. 1.3.1 договору кредиту в день укладення цього Договору - з позичальником кредитор укладає іпотечний договір, за умовами якого позивальник передає кредитору в іпотеку магазин, що знаходиться за адресою: Україна, Івано-Франківська обл., Косівський р-н, смт. Кути, вул. Тюдівська, буд. 10/2.

Відповідно до п.1.1.1 Кредитного договору сторонами було погоджено графік погашення заборгованості.

Порядок надання кредиту та сплати процентів було погоджено у статті 2 Кредитного договору, а саме п.2.4 Кредитного договору було визначено порядок нарахування відсотків.

Згідно п.2.5 Кредитного договору сторонами було погоджено черговість погашення заборгованості за Кредитним договором

Статтею 3 Кредитного договору сторонами погоджено взаємні права та обов'язки сторін.

В силу вимог ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно додаткової угоди від 24 жовтня 2008 року №1 про внесення змін до договору кредиту №73 від 6 березня 2007 року, сторони погодили, що у зв'язку зі зміною умов кредитування за договором кредиту №73 від 6 березня 2007 року сторони домовились, про те, що з 20 жовтня 2018 року встановлено відсоткову ставку визначену п.1.1 договору за користування кредитом на рівні 16 процентів річних.

За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного правочину - 12 липня 2016 року) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один із оригіналів якого передається споживачеві. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі.

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору, в ньому встановлено всі істотні умови для такого виду договору, відповідно до вимог чинного на той час законодавства та інших нормативно-правових актів. Вся необхідна інформація про умови отримання кредиту, а саме: про умови надання споживчого кредиту, про визначення сукупної вартості споживчого кредиту та його реальної процентної ставки тощо, яка передує укладенню договору, була надана позичальнику, що підтверджується дослідженими судом доказами. Підписуючи оспорюваний договір, сторони дійшли згоди щодо укладання договору на зазначених у ньому умовах, а відтак, з власної ініціативи визначили для себе правила подальшої поведінки.

Доказів того, що під час підписання оспорюваного кредитного договору позивач був обмежений у праві вибору кредитної установи та умов кредитування чи що є інші умови, які є несправедливими, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статі 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

З кредитного договору вбачається, що він підписаний сторонами без будь-яких застережень та зауважень, що свідчить про вільне волевиявлення сторін при його укладанні. Належних та допустимих доказів того, що відповідачем в момент підписання даного кредитного договору було недодержано вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, матеріали справи не містять.

Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу того, що під час укладення оспорюваного правочину позивач звертався до банку з приводу роз'яснення йому положень договору, які були йому незрозумілі або за додатковою інформацією щодо умов кредитування.

Позивач також не скористався своїм правом, передбаченим п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного правочину - 12 липня 2016 року) щодо можливості відкликання згоди на укладення кредитного договору протягом 14 календарних днів з моменту отримання примірника укладеного договору з доданим до нього графіком погашення платежів без пояснення причин.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого та законного висновку про те, що підстави для визнання недійсним кредитного договору № 73 від 06 березня 2007 року відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір № 73 від 6 березня 2007 року укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», так як перед його укладенням, всупереч частині 2 статті 11 вказаного закону, позичальнику не було повідомлено в письмовому вигляді про кредитні умови, зокрема: не повідомлено позивача про реальний розмір процентних платежів, не надано відомостей щодо обслуговування та оплати кредитної заборгованості, не роз'яснено з чого саме складається комісія банку та які послуги цією комісією надаються, апеляційний суд вважає безпідставними, з огляду на таке.

Зі змісту запиту на отримання кредиту від 6 березня 2007 року вбачається, що власним підписом на цій заявці на отримання кредиту, позивач підтвердив той факт, що банк надав йому повну, достовірну та вичерпну інформацію, власне, про особу та місце знаходження банку та про всі умови отримання, користування та повернення кредиту та засвідчив про відсутність у нього будь-яких зауважень чи заперечень стосовно змісту наданої йому банком інформації (а.с.139, том 1).

Таким чином, зазначена інформація відома ОСОБА_1, умови даного договору є справедливими і такими, що відповідають його інтересам.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що перед укладенням договору він не був ознайомлений з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 засвідчив той факт, що він обізнаний в письмовій формі з інформацією про умови кредитування.

Твердження апеляційної скарги про те, що кредитний договір № 73 від 6 березня 2007 року за своїм змістом не відповідає вимогам закону, так як в ньому не зазначено розпису загальної вартості кредиту, не ґрунтуються на встановлених обставинах справи та досліджених судом доказах, оскільки сукупна вартість кредиту вказана в розділі 1 кредитного договору графік щомісячних платежів, а умовами кредитного договору чітко визначені умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який він наданий, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін тощо.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач під час укладення кредитного договору № 73 від 6 березня 2007 року ввів позивача в оману стосовно ціни та порядку обчислення суми процентних платежів, створивши оманливу уяву привабливості пропозиції на укладання кредитного договору на зазначених в ньому умовах, апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до роз'яснень п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину немає істотного значення.

Позивачем на надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності факту обману зі сторони банку при укладенні кредитного договору .

Апеляційний суд вважає необґрунтованими посилання апеляційної скарги про здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики з огляду на наступне.

Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг.

Відповідно ч. 6 ст. 19 цього Закону, правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Статтею 230 ЦК України визначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Таким чином, одна із сторін правочину або інша заінтересована особа повинна довести навмисне цілеспрямоване введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину.

З урахуванням викладених обставин апеляційний суд вважає, що позивачем не надано доказів того, що відповідач при укладенні договору застосував нечесну підприємницьку практику.

Також, необхідно зауважити, що скаржник у своїй апеляційній скарзі посилається на кредитний договір №ML-501/115/2008 від 6 травня 2008 року, що не був предметом дослідження суді першої інстанції, а відтак в силу положень ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не може приймати до уваги вказані посилання скаржника.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, судом,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 6 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: