Справа № 201/2172/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

04 червня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Федоріщева С.С,

при секретарі Кияшко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

28 лютого 2018 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП.

В обґрунтування своїх позовних вимог в позовній заяві позивач посилався на те, що відповідач 01.12.2017 року, керуючи автомобілем «ЗАЗ», державний реєстровий номер НОМЕР_1, скоїв зіткнення з автомобілем «Шкода» під керуванням ОСОБА_1, яка належить позивачу. Відповідно до постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2018 року та 02 лютого 2018 року ОСОБА_2 визнаний винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді за ст.ст. 124, 130 КпАП України.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди майну ОСОБА_1 заподіяно матеріальну шкоду, яка складає 173 398,71 грн. Для визначення суми шкоди позивачем проведене експертне дослідження, вартість якого склала 2 600 грн. Тому, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь шкоду, завдану внаслідок ДТП та вартість автотоварозначого дослідження у сумі 2 600 грн., всього 175 998,71 грн. Також просив стягнути з відповідача на свою користь сплачений судовий збір.

В судове засідання позивач не зявився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримав, проти заочного порядку розгляду справи не заперечував.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281,282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

В судовому засіданні судом встановлені наступні факти.

Водій ОСОБА_2, 01 грудня 2017 року, керуючи автомобілем «ЗАЗ Ланос», державний номер НОМЕР_1, о 13 годині 10 хвилин, в районі е/о № 125 по вул. Панікахи у м. Дніпрі, перебуваючи у стані наркотичного спяніння, не надав переваги у русі та скоїв зіткнення з автомобілем «Шкода», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1. В наслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні ушкодження, пасажиру ОСОБА_3 спричинені тілесні ушкодження. Винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді є відповідач ОСОБА_2, що підтверджується постановами Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2018 року та 02 лютого 2018 року, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 8, 9).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України зазначена постанова є підставою звільнення від доказування, оскільки обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Також позивачем було замовлено виготовлення автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди, оплата проведення якої була сплачена позивачем у розмірі 2 600 грн., що підтверджується квитанцією від 24 січня 2018 року, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 31).

Згідно з висновком експерта № 2501/18/18 від 24 січня 2018 року ОСОБА_4 (свідоцтва Міністерства юстиції України № 544 від 28.09.2001 року) вартість відновлювального ремонту автомобіля «Шкода» державний номер НОМЕР_2 складає 173 398, 71 грн.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача ОСОБА_2 суд вважає за необхідне суму спричиненої матеріальної шкоди у звязку з пошкодженням транспортного засобу позивача стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 у розмірі 175 998,71 грн., з яких 173 398,71 грн. вартість відновлювального ремонту автомобіля «Шкода», 2 600 грн. витрати за проведення автотоварознавчого дослідження.

Обговорюючи питання про судові витрати, та враховуючи результати розгляду справи, суд вважає за необхідне на підставі 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 1 760 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1187, 1188, 1192 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 280, 281 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, спричинену внаслідок ДТП у розмірі 175 998 (сто сімдесят пять тисяч девятсот девяносто вісім) гривень 71 копійку., з яких 173 398 (сто сімдесят три тисячі триста девяносто вісім) гривень 71 копійку вартість відновлювального ремонту автомобіля «Шкода», 2 600 (дві тисячі шістсот) гривень витрати за проведення автотоварознавчого дослідження.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 760 (одна тисяча сімсот шістдесят) гривень.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.С. Федоріщев