АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2018 року м.Чернівці

справа № 727/11479/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Чебуришкіної Н.Ю.

з участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3

учасники справи

позивач ОСОБА_4

відповідач ОСОБА_5

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 квітня 2018 року, головуючий у першій інстанції Семенко О.В.,

встановила:

ОСОБА_4 у листопаді 2017 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном.

Посилалася на право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі договору між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 дарування, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Ткач Н.В. 8 травня 2014 року.

Також вказувала на право власності ОСОБА_3 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1.

Справа №727/11479/17 Головуючий у 1 інстанції Семенко О.В.

Провадження №22-ц/794/725/18 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Категорія 5

Зазначала, що власник квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_5 самочинно здійснив реконструкцію жилого приміщення із зміною цільового призначення.

Посилалася на порушення права користування жилим приміщенням внаслідок здійснення ОСОБА_5 у приміщенні квартири АДРЕСА_3 торговельної діяльності, продажу легкозаймистих товарів за відсутності пожежної сигналізації, порушення заїзду та проходу, користування прибудинковою територією.

Просила зобов»язати ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні майном шляхом приведення квартири АДРЕСА_3 у попередній стан за власний рахунок.

Залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради, ОСОБА_3

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 квітня 2018 року позов задоволено, постановлено усунути перешкоди у користуванні майном шляхом приведення квартири АДРЕСА_3 у попередній стан за рахунок ОСОБА_5

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_4 відмовити.

Посилається на неправильне застосування норм матеріального права,зокрема статей 320, 383 ЦК України, 152 ЖК Української РСР, пункту 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року №572.

Зазначає про невідповідність висновку, викладеного у рішенні суду першої інстанції, щодо порушення права ОСОБА_4 на користування квартирою АДРЕСА_1 внаслідок самочинного здійснення ОСОБА_5 реконструкції квартири АДРЕСА_3, використовування майна для здійснення торговельної діяльності, продажу легкозаймистих товарів за відсутності пожежної сигналізації, порушення заїзду та проходу, користування прибудинковою територією, обставинам справи.

Вважає, що судом першої інстанції неповно з»ясовано обставини, що мають значення для справи, здійснення будівельних робіт у квартирі АДРЕСА_3 без зміни розмірів та без втручань в конструктивні елементи будівлі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном, суд першої інстанції керувався положеннями ст.41 Конституції України, ст.319, 320, 383, 391 ЦК України, ст.4, 6, 7, 8, 152 ЖК України та вважав, що підлягає захисту право ОСОБА_4 на користування майном шляхом приведення квартири АДРЕСА_3 у попередній стан за рахунок ОСОБА_5

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив порушення права ОСОБА_4 на користування квартирою АДРЕСА_1 внаслідок самочинного здійснення ОСОБА_5 реконструкції квартири АДРЕСА_3, використовування майна для здійснення торговельної діяльності, продажу легкозаймистих товарів за відсутності пожежної сигналізації, порушення заїзду та проходу, користування прибудинковою територією.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову

При цьому згідно зі п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Відповідно до правил, встановлених п. 3 ч.2 ст.197 ЦПК України, суд заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них.

За змістом абз1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд

визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових

вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить

керуватися при вирішенні спору.

Предметом позову ОСОБА_4, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є усунення перешкод у користуванні майном шляхом приведення кватири АДРЕСА_3 у попередній стан.

Обставинами, якими ОСОБА_4 обгрунтовувала позовні вимоги, зазначала порушення права користування майном внаслідок самочинного здійснення ОСОБА_5 реконструкції квартири АДРЕСА_3, використовування майна для здійснення торговельної діяльності, продажу легкозаймистих товарів за відсутності пожежної сигналізації, порушення заїзду та проходу, користування прибудинковою територією.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст. 391 ЦК України).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що відповідно до положень ст.ст.391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Встановлено право власності ОСОБА_4 на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі договору між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 дарування, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Ткач Н.В. 8 травня 2014 року, та право власності ОСОБА_3 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 19 лютого 2014 року.

Також ОСОБА_5 набуто право власності на квартиру АДРЕСА_3 на підставі договору між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 дарування, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Ткач Н.В. 21 грудня 2016 року.

З матеріалів справи вбачається здійснення ОСОБА_5 будівельних робіт з перепланування квартири АДРЕСА_3.

Згідно з розділом 3 Державних будівельних норм України А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об'єкту будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів в наслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників, поліпшення умов експлуатації відноситься до реконструкції.

Проте, до перепланування відносяться ремонтно-будівельні роботи, що провадяться за відповідними проектами із зміною фізичних параметрів цих приміщень, знесенням або перенесенням внутрішніх легких некапітальних перегородок, улаштуванням нових елементів і деталей, прорізів без втручання у зовнішні стіни, міжповерхові перекриття та інші несучі конструкції жилого будинку з метою підвищення благоустрою та поліпшення умов проживання без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у цьому будинку або приміщенні.

З приєднаного до матеріалів справи технічного висновку фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 від 15 вересня 2017 року вбачається виконання робіт з перепланування квартири АДРЕСА_3, зокрема демонтовано перегородку між приміщенням кімнати 2-3 площею 13,6 кв.м та приміщенням кімнати 2-4 площею 7,7 кв.м, втручань в конструктивні елементи будівлі не здійснювалось.

За змістом ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 наведеної норми передбачено, що ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показаня свідків.

У матеріалах справи відсутні докази порушення права ОСОБА_4 на користування квартирою АДРЕСА_1 внаслідок здійснення ОСОБА_5 будівельних робіт з перепланування квартири АДРЕСА_3.

Технічним висновком фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 від 15 вересня 2017 року встановлено відповідність перепланування квартири АДРЕСА_3 державним стандартам будівельних норм та правилам щодо безпечної експлуатації.

Приєднаною до матеріалів справи постановою заступника начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради ОСОБА_11 від 4 січня 2018 року №2/2/18-1/15.5-18 встановлено здійснення ОСОБА_5 будівельних робіт з реконструкції квартири АДРЕСА_3 без набуття права на виконання будівельних робіт та визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.96 КУпАП України.

Отже, висновок, викладений у рішенні суду першої інстанції, про доведеність порушення права ОСОБА_4 користування квартирою АДРЕСА_1 внаслідок здійснення ОСОБА_5 будівельних робіт з перепланування квартири АДРЕСА_3 не відповідає обставинам справи.

Водночас ОСОБА_4 пов»язувалося порушення права користування квартирою АДРЕСА_1 із здійсненням у квартирі АДРЕСА_3 торговельної діяльності, продажу легкозаймистих товарів за відсутності пожежної сигналізації, порушення заїзду та проходу, користування прибудинковою територією.

За змістом ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

На підставі частини 2 наведеної норми власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 ст.320 ЦК України передбачено, що власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

За правилами ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

З огляду на наведене законом не встановлено заборони та умови використання власником житлового будинку, квартири для здійснення підприємницької діяльності, торговельної діяльності.

У такому разі висновок суд першої інстанції про заборону законом використання жилого приміщення для здійснення підприємницької діяльності, торговельної діяльності суперечить нормам матеріального права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Разом з тим обраний ОСОБА_4 спосіб захисту у вигляді приведення квартири АДРЕСА_3 у попередній стан не має наслідком припинення здійснення торговельної діяльності, порушення заїзду та проходу, користування прибудинковою територією.

За обставин обрання ОСОБА_4 способу захисту у вигляді усунення перешкод у користуванні майном шляхом приведення кватири АДРЕСА_3 у попередній стан, суд першої інстанції дійшов висновку про захист прав ОСОБА_4 шляхом заборони ОСОБА_12 використовувати квартиру АДРЕСА_3 під магазин з метою здійснення підприємницької діяльності на порушення норм процесуального права.

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 квітня 2018 року підлягає скасуванню з підстав порушення норм матеріального права, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Згідно частин 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до абз.1, 5, 6 п.35 постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради про усунення перешкод у користуванні майном відмовлено.

Встановлено, що ОСОБА_5 сплачено судовий збір при поданні апеляційної скарги в сумі 960 грн. згідно квитанції публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» від 6 червня 2018 року №7 (а.с.182).

Отже, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 підлягають стягненню судові витрати в сумі 960 грн.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 квітня 2018 року скасувати.

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради про усунення перешкод у користуванні майном відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судові витрати в сумі 960 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 13 травня 2018 року.

Головуючий - підпис (Половінкіна Н.Ю.)

Судді - підписи (Кулянда М.І., Одинак О.О.)

З оригіналом згідно: