ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

04 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 645/1884/17

провадження № 22-ц/818/606/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Піддубного Р.М. (суддя-доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Кравченко О. О.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1,

відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом - Державне підприємство «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Голяніщева Дмитра Юрійовича, який діє в інтересах Державного підприємства «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві», на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 01 березня 2018 року, ухвалене у складі судді Шарка О.П., -

у с т а н о в и в :

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 162 від 27 липня 2015 року його було звільнено з посади керівника Державного підприємства «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві (ДП ««ХОСГППСТ») на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.11.2015 року його поновлено на вказаній посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.07.2015 року по 10.11.2015 року у розмірі 24660,75 грн. Посилаючись на те, що рішення про поновлення на роботі було фактично виконано лише 16.08.2016 року, 30.03.2017 року він звільнився за власним бажанням, з 03.04.2017 року по 21.04.2017 року працював на посаді помічника заступника директора ДП ««ХОСГППСТ», але при звільненні остаточний розрахунок з ним не провели, з урахуванням уточнених у серпні 2017 року позовних вимог, ОСОБА_1 просив стягнути з ДП «ХОСГППСТ»середній заробіток за час затримки виконання заочного рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 10 листопада 2015 року про поновлення його на роботі на посаді директора за період з 11.11.2015 року по 15.08.2016 року у розмірі 62 473 грн. 90 коп., заборгованість по заробітній платі за роботу на посаді директора за березень 2017 року у розмірі 10 000 грн., компенсацію за невикористану відпустку за період роботи на посаді директора у розмірі 7 000 грн., заборгованість по заробітній платі за період роботи на посаді помічника заступника директора за квітень 2017 року у розмірі 10 000 грн., компенсацію за невикористану відпустку за період роботи на вказаній посаді у розмірі 5 000 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з посади директора за період з 03 квітня 2017 року по день ухвалення судового рішення та з посади помічника заступника директора з 21 квітня 2017 року по день ухвалення судового рішення.

У липні 2017 року ДП «ХОСГППСТ» звернулося до суду із зустрічним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що за результатами проведеної з 19 вересня 2016 року по 09 грудня 2016 року Північно-Східним офісом Держаудитслужби планової ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «ХОСГППСТ» 16.12.2016 року було складено акт № 07-10/24, яким встановлена дебіторська заборгованість ОСОБА_1 перед підприємством в сумі 56 964 грн. 67 коп., що обліковується по бухгалтерському обліку як підзвітні кошти, що видавалися з каси підприємства на виробничі потреби, а також обліковується 2 937 грн. вартості мобільного телефону, який був придбаний відповідачем за кошти підприємства. Посилаючись на те, що відповідач звільнився, вищевказані суми та телефон не повернув, ДП «ХОСГППСТ» просило стягнути з ОСОБА_1 56 964 грн. 67 коп. підзвітних коштів та 2 937 грн. вартості мобільного телефону, придбаного за кошти підприємства.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 01 березня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ДП «ХОСГППСТ»середній заробіток за затримку виконання заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.11.2015 року у справі № 645/7220/15-ц про поновлення на посаді директора у розмірі 62 473 грн. 90 коп., компенсацію за невикористану відпустку за роботу на посаді директора ДП у розмірі 1 863 грн. 85 коп., заробітну плату за роботу на посаді помічника заступника директора ДП у розмірі 2 189 грн. 11 коп., компенсацію за невикористану відпустку за роботу на посаді помічника заступника директора ДП «ХОСГППСТ» у розмірі 152 грн. 53 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з посади директора за період з 03.04.2017 року по 01.03.2018 року у розмірі 70 806 грн. 12 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з посади помічника заступника директора ДП «ХОСГППСТ» за період часу з 21.04.2017 року 01.03.2018 року у розмірі 58 374 грн. В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_1, а також у задоволенні зустрічного позову ДП «ХОСГППСТ» відмовлено.

Додатковим рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 травня 2018 року стягнуто з ДП «ХОСГППСТ» на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 1958 грн 60 коп.

В апеляційній скарзі Голяніщев Д.Ю., який діє в інтересах ДП «ХОСГППСТ», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення по суті первісного та зустрічного позовів.

В обґрунтування скарги зазначив, що розрахунок заборгованості, виконаний представником позивача і який покладено в основу судового рішення, не відповідає обставинам справи, оскільки ДП «ХОСГППСТ» повністю розрахувалося із позивачем при його звільненні, крім того, при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом першої інстанції не враховано принципу співмірності компенсації та суми заборгованості підприємства перед працівником.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Судовим розглядом встановлено, що наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 162 від 27 липня 2015 року ОСОБА_1 було звільнено з посади директора ДП ««ХОСГППСТ» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.11.2015 року позивача поновлено на вищевказаній посаді з 27.07.2015 року та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.07.2015 року по 10.11.2015 року у розмірі 24660,75 грн.

На виконання вказаного судового рішення ОСОБА_1 було поновлено на посаді директора ДП «ХОСГППСТ» наказом заступника Міністра аграрної політики та продовольства України № 126 від 16.08.2016 року, 30.03.3017 року звільнено за власним бажанням.

Крім того, з 03.04.2017 року позивач працював на посаді помічника заступника директора ДП «ХОСГППСТ» та звільнився 21.04.2017 року.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.11.2015 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора ДП «ХОСГППСТ» з 27.07.2015 року було виконано лише 16.08.2016 року, в день звільнення позивача з посади директора та помічника заступника директора остаточного розрахунку з ним проведено не було, правовими наслідками чого є стягнення з ДП «ХОСГППСТ» середнього заробітку за затримку виконання рішення про поновлення на роботі у розмірі 62 473 грн. 90 коп., компенсації за невикористану відпустку за роботу на посаді директора у розмірі 1 863 грн. 85 коп., заборгованості по заробітній платі за період роботи на посаді помічника заступника директора у розмірі 2 189 грн. 11 коп., компенсації за невикористану відпустку за період роботи на посаді помічника заступника директора у розмірі 152 грн. 53 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з посади директора за період з 03.04.2017 року по 01.03.2018 року у розмірі 70 806 грн. 12 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з посади помічника заступника директора за період часу з 21.04.2017 року 01.03.2018 року у розмірі 58 374 грн.

Проте повністю погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору.

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

Як убачається із матеріалів справи, за березень 2017 року ОСОБА_1 нараховано заробітну плату на посаді директора ДП «ХОСГППСТ» у розмірі 6437 грн., компенсацію за невикористану відпустку у сумі 4575 грн. 12 коп., станом на 01.03.2017 року існувала переплата у розмірі 5949 грн, утримано 1982,18 грн. прибуткового податку, 165,18 грн. військового збору, на підставі наказу № 29 від 28.02.2017 року утримано 3130 грн. штрафу, виплачено позивачу 12950 грн., у зв'язку з чим станом на 01.04.2017 року переплата становить 1266 грн. 17 коп.

За квітень 2017 року ОСОБА_1 нараховано заробітну плату на посаді помічника заступника директора підприємства у розмірі 3316,32 грн, 236,84 грн компенсації за невикористану відпустку на вказаній посаді, утримано 639,57 грн прибуткового податку, 53,30 грн - військового збору, на підставі наказу № 47 від 11.04.2017 року утримано 474 грн. 22 коп. штрафу, на підставі заяви ОСОБА_1 від 21.04.2017 року утримано 1004 грн. 80 коп., у зв'язку з чим заборгованість підприємства на день звільнення позивача становила 115 грн. 10 коп.

Накази про утримання із заробітної плати певних сум ОСОБА_1 не оскаржувались, у встановленому законом порядку не скасовані, незаконним не визнані, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вони суперечать закону, не повинні прийматись до уваги, у зв'язку з чим утримані на підставі цих наказів суми є заборгованістю підприємства перед працівником.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, за таких умов: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

За змістом пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.

Оскільки сума заборгованості по заробітній платі за період роботи позивача на посаді помічника заступника директора складає 115 грн 10 коп., то при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 квітня 2017 року по 01 березня 2018 року, з урахуванням істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком, принципу співмірності та справедливості, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню до 10000 грн.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ДП «ХОСГППСТ», суд першої інстанції виходив з того, що ДП «ХОСГППСТ» не є належним позивачем, оскільки ОСОБА_1 є керівником вказаного підприємства і з позовом до нього має право звертатись вищестоящий орган.

Погодитись з таким висновком суду не можна з наступних підстав.

Відповідно акту ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «ХОСГППСТ», проведеної Східним офісом Держаудитслужби від 16.12.2016 року №07-10/24 встановлена дебіторська заборгованість ОСОБА_1 перед підприємством в сумі 56964,67 грн, яка обліковується по бухгалтерському обліку як підзвітні кошти, що видавалися з каси підприємства на виробничі потреби і не були відзвітовані. Крім того, за ОСОБА_1 обліковується 2937 грн - вартість мобільного телефону, який був придбаний за кошти підприємства, знаходився у останнього під звітом і не був повернутий ним підприємству після звільнення.

Частиною 4 статті 136 КЗпП України встановлено, що стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.

Встановлено, що на час звернення ДП «ХОСГППСТ» у липні 2017 року з позовом про відшкодування шкоди, ОСОБА_1 не обіймав посаду керівника вказаного підприємства, оскільки був звільнений наказом від 30.03.3017 року, а суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ДП «ХОСГППСТ» не має права звертатися до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів на відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Як убачається із матеріалів справи, 24.06.2016 року в.о. директора ДП «ХОСГППСТ» звернувся до Валківського ВП ГУНП в Харківській області із заявою про внесення до ЄРДР даних щодо незаконного заволодіння ОСОБА_1 коштами підприємства у сумі 56964, 67 грн.

Оскільки на час звернення ДП «ХОСГППСТ» до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, останній не займав посаду керівника підприємства, але позивачем без поважних причин пропущено передбачений ч. 3 ст. 233 КЗпП України строк для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, у задоволенні позову слід відмовити саме з цих підстав.

Апеляційна скарга ДП «ХОСГППСТ» не містить жодних доводів щодо незаконності рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення його на роботі, а тому в цій частині рішення суду в апеляційному порядку не переглядалось.

З огляду на викладене апеляційна скарга ДП «ХОСГППСТ» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід змінити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381 - 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 01 березня 2018 року в частині стягнення з Державного підприємства «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» на користь ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку за період роботи на посаді директора у розмірі 1863 грн. 85 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з посади директора у розмірі 70806 грн. 12 коп., компенсації за невикористану відпустку за період роботи на посаді помічника директора у розмірі 152 грн. 53 коп. скасувати, у задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині відмовити.

Зменшити розмір сум, які підлягають стягненню з Державного підприємства «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» на користь ОСОБА_1 як заборгованість по заробітній платі за період роботи на посаді помічника директора до 115 грн. 10 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з посади помічника директора за період з 21 квітня 2017 року по 01 березня 2018 року - до 10000 грн.

Змінити рішення суду першої інстанції в частині підстав та мотивів відмови у задоволенні зустрічного позову Державного підприємства «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

В частині стягнення Державного підприємства «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 62473 грн. 90 коп. рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2018 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова