Провадження № 2/234/3960/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області

у складі: головуючого судді Чернобай А.О.

секретар судового засідання Науменко А.Е.,

справа № 234/15724/18

за участю позивачки ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,-

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

09 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 12 419,57 грн.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що сторони мають малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 01.08.2016 року відповідач зобовязаний сплачувати на користь позивачки аліменти у розмірі ? частки заробітку (доходу) на малолітню доньку, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття доньки.

З моменту набрання чинності вказаного рішення суду, відповідач не вчасно та не в повній мірі сплачував аліменти, а з травня 2018 року взагалі перестав виплачувати аліменти. Позивачка ніде не працює та знаходиться у відпустці за доглядом за дитиною до досягнення доньки трирічного віку.

Відповідно до довідки, наданої державним виконавцем відділу ДВС Краматорського міського управління юстиції від 08.10.2018 року, сума заборгованості по аліментах з 18.07.2016 року по 30.09.2018 року становить 12 419,57 грн.

Позивач просить суд стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну сплату аліментів за період з 18.07.2016 року по 30.09.2018 року у сумі 12 419,57 грн.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що у період часу, починаючи з 27.08.2014 року і до 15.05.2018 року він працював у Приватному малому підприємстві "Лоцмен" на посаді експедитора. У цей період виконавчий лист знаходився на підприємстві і з його заробітної плати відраховувалися аліменти на утримання дитини. Він не ухилявся від сплати аліментів. Про те, що у нього є заборгованість по аліментам, відповідачу стало відомо коли він отримав позов та ознайомився з ним. Тому, вважає, що оскільки відсутня його вина у виникненні заборгованості по сплаті аліментів за період з 18.07.2016 року по 15.05.2018 року, тому відсутні правові підстави для виникнення відповідальності за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки за період з 18.07.2016 року по 15.05.2018 року.

Позовні вимоги про стягнення з нього пені по аліментам за період з 16.05.2018 року по 30.09.2018 рік відповідач визнає частково, оскільки в цей період часу він не був працевлаштований і дійсно не сплачував аліменти. Однак, відповідач визнає вимоги позивача за цей період в іншому розмірі - 2657,14 грн.

Просив позовні вимоги позивача задовольнити частково, та стягнути з нього пеню по несплаті аліментів за період з 16.05.2018 року по 30.09.2018 рік у розмірі 2657,14 грн. У задоволені позовних вимог щодо нього про стягнення пені за несплачені аліменти на дитину за період з 18.07.2016 року по 15.05.2018 року відмовити.

У судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Вважає, що відповідач знав про наявність рішень суду та про свій обов'язок сплачувати аліменти на утримання їхньої дитини, усвідомлював, що розмір йог заробітної плати не дозволяє сплачувати аліменти в повному обсязі та будь - яких мір по доплаті аліментів до необхідного розміру не приймав. Крім того, в деякі місяці відповідач отримував заробітну плату в розмірі, меншому ніж мінімальна заробітна плата, який передбачений законодавством України. Причини отримання такої заробітної плати не були обґрунтовані будь - якими документами. Вважає, що відповідач жодним чином не довів відсутність своєї провини у виникненні заборгованості по аліментам та не прийняв жодних мір щодо її погашення згодом. Крім того, вважає. що розрахунок, наведений нею у позовній заяві, ґрунтується на нормах закону та проведений нею у відповідності до Постанови Верховного Суду від 25.04.2018 року, а Постанова Верховного суду України від 16.03.2016 року, на яку посилається відповідач, втратила свою актуальність.

Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі у присутності його адвоката. На своїх запереченнях, викладених у відзиві на позовну заяву, наполягає в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні не визнав позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, просив позовні вимоги задовольнити частково. Наполягала на тому, що вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів за період з 18.07.2016 року по 15.05.2018 року не має, тому відсутні правові підстави для виникнення відповідальності за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки за період з 18.07.2016 року по 15.05.2018 року.

Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши надані сторонами докази, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Правовідносини по даній справі регулюються Сімейним Кодексом України.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.11.2014 року (а.с. 3 зворотна сторінка).

Рішенням Краматорського міського суду від 03.03.2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, зареєстрований 01.11.2014 року у виконкомі Шабельківської селищної ради м. Краматорськ Донецької області, актовий запис № 43. (а.с. 40)

Сторони мають доньку, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 01 серпня 2016 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 12 серпня 2016 року (а.с. 5).

На підставі зазначеного рішення суду позивачем був отриманий виконавчий лист, який був предявлений до відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції для примусового виконання.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що відповідачу було відомо про рішення суду від 01.08.2016 року про стягнення з нього аліментів на утримання дитини на користь позивачки та про відкриття провадження за виконавчим листом про стягнення з нього аліментів.

Відповідач з 27.08.2014 року по 15.05.2018 року працював на підприємстві Приватне мале підприємство "Лоцмен", а з 13.08.2018 року по 11.09.2018 року у ТОВ "ББК Торг", що підтверджується записами у трудовій книжці відповідача (а.с. 25 - 26)

З наданої відповідачем довідки ПЛП «Лоцмен» вбачається, що ОСОБА_3 у період з вересня 2016 року по травень 2018 року працював експедитором та мав заробіток, з якого щомісячно утримувалися аліменти на утримання дитини (а.с. 27 - 34).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_3 по виконавчому листу Краматорського міського суду по справі № 2/234/4683/16 від 01.08.2016 року на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку заборгованість станом на 30.09.2018 року становить 12 419,57 грн. (а.с. 6)

Розмір та вид відповідальності за прострочення сплати аліментів встановлено ч. 1 ст. 196 СК України. Так, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до частини 3 статті 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Сторонами у судовому засіданні розмір заборгованості не оспорювався.

При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили, при наявності вини платника аліментів за прострочення у їх сплаті.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена уст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 з серпня 2014 року по травень 2018 року працював експедитором у ПМП "Лоцмен". На момент стягнення аліментів, а саме: серпень 2016 року, відповідач працював у ПМП "Лоцмен", куди для виконання рішення суду був направлений виконавчий лист. З вересня 2016 року по травень 2018 року бухгалтерією підприємства перераховувались позивачці аліменти, однак аліменти утримувалися не в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість по аліментам.

Суд вважає, що позивачем не доведено, що заборгованість по сплаті аліментів виникла через ухилення від їх сплати відповідачем. Позивачем не доведено протиправність дій відповідача щодо несплати аліментів

Враховуючи те, що вини ОСОБА_3 у виникненні заборгованості за період часу з 18.07.2016 року по 15.05.2018 рік не має, тому і відсутні підстави для стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів, оскільки неустойка за весь час прострочення сплати аліментів з урахуванням вимог ст. 196 СК України стягується тільки при наявності вини особи, яка сплачує аліменти.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення пені за несвоєчасно сплачені аліменти на утримання доньки за період з 18.07.2016 року по 15.05.2018 року не підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення пені за несвоєчасно сплачені аліменти на утримання доньки за період з 16.05.2018 року по 30.09.2018 року, то суд приходить до наступного.

Згідно трудової книжки вбачається, що відповідач ОСОБА_3 був працевлаштований у ТОВ "ББК Торг" з 13.08.2018 року по 11.09.2018 року (а.с. 26) Однак, згідно розрахунку заборгованості по аліментам вбачається, що відповідач з 16.05.2018 року по 30.09.2018 року не сплачував аліменти на утримання дитини.

Судом встановлено, що відповідачу було відомо про рішення суду від 01.08.2016 року про стягнення з нього аліментів на утримання дитини на користь позивачки та про відкриття провадження за виконавчим листом про стягнення з нього аліментів, відповідач до 15.05.2018 року сплачував аліменти на користь позивачки на утримання його дитини.

Відповідач ОСОБА_3 під час виникнення заборгованості по аліментам за період часу з 16.05.2018 року по 30.09.2018 року був працевлаштований з 13.08.2018 року по 11.09.2018 року, отримував доходи, знав про відкрите виконавче провадження та про те, що йому щомісячно необхідно сплачувати аліменти за рішенням суду, однак аліменти не сплачував.

Відповідачем доказів відсутності його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів за період часу з 16.05.2018 року по 30.09.2018 рік не надано.

Враховуючи те, що наявна вина ОСОБА_3 у виникненні заборгованості за період часу з 16.05.2018 року по 30.09.2018 рік, тому є підстави для стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів за зазначений період.

За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов'язання окремо.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

Еp=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де

Еp - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1- нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1- кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2- нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів , нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Вказаний висновок, який викладеній у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), враховується судом в порядку ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму,виходячи з наступного розрахунку:

сума неустойки (пені) з 16 травня 2018 року: нарахована сума аліментів 1020,52 грн. х 1% (пені) х 138 дні (16.05.2018 року по 30.09.2018 року) = 1408,32 грн.;

сума неустойки (пені) за червень 2018 року: нарахована сума аліментів 1977,25 грн. х 1% (пені) х 122 дні (01.06.2018 року по 30.06.2018 року) = 2 412,25 грн.;

сума неустойки (пені) за липень 2018 року: нарахована сума аліментів 2043,75 грн. х 1% (пені) х 92 дні (01.07.2018 року по 31.07.2018 року) = 1 880,25 грн.;

сума неустойки (пені) за серпень 2018 року: нарахована сума аліментів 2043,75 грн. х 1% (пені) х 61 дні (01.08.2018 року по 31.08.2018 року) = 1 246,69 грн.;

сума неустойки (пені) за вересень 2018 року: нарахована сума аліментів 2043,75 грн. х 1% (пені) х 30 дні (01.09.2018 року по 30.09.2018 року) = 613,13 грн.;

Всього сума пені за період часу з 16.05.2018 року по 30.09.2018 року становить 7 560,51 грн.

На підставі вказаного суд погоджується з розрахунком пені, наданим позивачем, так як він узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 14-37цс18, оскільки сума пені за період часу з 16.05.2018 року по 30.09.2018 року розрахована вірно та становить 7 560,51 грн., а тому саме сума пені в розмірі 7 560,51 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Таким чином, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (з відповідними змінами) з позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Враховуючи, що при звернені до суд позивач звільнена від сплати судового збору, позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 429,05 грн.

Керуючись ст.ст. 76, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 20, 180, 195, 196 СК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 16 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року в сумі 7 560,51 грн. (сім тисяч п'ятсот шістдесят грн. п'ятдесят одна коп.)

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1 в доход держави судовий збір у сумі 429,05 грн. (чотириста двадцять дев'ять грн. п'ять копійок).

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд.

Суддя А.О. Чернобай