Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1678/18
Провадження № 2/382/775/18
РІШЕННЯ

Іменем України

/заочне/

10 грудня 2018 року Яготинський районний суд

Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л.І.

при секретарі Чемерис С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

Встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в котрому зазначено, що їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.12.2009 р. на праві приватної власності належить житловий будинок № 13 по вул. І.Сірка у м. Яготин Київської області. В будинку зареєстровані її діти: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Однак вони не проживають в належному їй будинку понад один рік без поважних причин, не сплачують за комунальні послуги, їх особистих речей у будинку немає. Перешкод у користуванні житлом ні вона, ні інші члени сім"ї відповідачам не чинили. Просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування вищевказаним будинком.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, пояснивши, що реєстрація відповідачів у належному їй будинку створює перешкоди у користуванні її власністю та вона не має можливості оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг.

Відповідачі в судове засідання не зявилися.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, покази свідків, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим свого житла.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сімї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В силу ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

З Постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, прийнятої в порядку п.1 ч.1 ст. 360-3, ч.1 ст.360-4, яка є обовязковою до виконання всім судами України, вбачається, що виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.»

На підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації особи можливе на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Конституцією України(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст.8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч.1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві ( рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства»)

Відповідно до п.п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.

З показів свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 даних в судовому засіданні вбачається, що вони проживають по сусідству з позивачкою. ОСОБА_1 проживає у будинку разом із чоловіком. Їхні доньки ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 протягом десяти років у будинку не проживають.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником житлового будинку, що розташований по вул. І.Сірка, 13 у м. Яготин Київської області, (свідоцтво про право власності на нерухоме майно, ОСОБА_6 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а.с. 6-7, рішення виконавчого комітету Яготинської міської ради, а.с.13). З 30.01.1998р. у належному позивачці будинку зареєстрована її донька: ОСОБА_4, з 21.08.1983р. зареєстрована її донька ОСОБА_2, з 20.03.2001 р. зареєстрована донька позивачки ОСОБА_3, (витяг з будинкової книги, а.с. 14-17, довідка про склад сім"ї, а.с. 8). Реєстрація відповідачів у будинку позивачки створює їй перешкоди у володінні та користуванні своїм майном, зокрема, позивачка не має можливості скористатися субсидією на оплату житлово-комунальних послуг. Враховуючи, що понад рік відповідачі не проживають у будинку, належному позивачці, не цікавляться ним, за комунальні послуги не сплачують, не ставляться до будинку, як до місця свого постійного проживання, їх особистих речей у будинку немає, є всі підстави вважати, що вони втратили право користування вказаним будинком.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10,81, 206, 259,263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, ч. 2 ст. 405 ЖК України, суд

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житловим будинком за № 13 по вул. І.Сірка у м. Яготин Київської області.

Повний текст рішення буде виготовлений 20 грудня 2018 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, котра може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Яготинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Литвин Л.І.