Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 201/5556/16-ц

провадження № 61-13337св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2016 року у складі судді Ткаченко Н. В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Максюти Ж. І., Макарова М. О., Прозорової М. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі - ПрАТ «СК «Інгосстрах») про стягнення страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 28 лютого 2015 року між ПрАТ «СК «Інгосстрах» та ОСОБА_1 було укладено договір комплексного страхування. 08 березня 2015 року в будинку позивача сталася аварія, внаслідок чого підвальне приміщення було затоплено фекальними водами з каналізації.

12 березня 2015 року позивач надіслав на адресу відповідача повідомлення про настання страхового випадку, проте отримав відмову, оскільки, на думку відповідача, випадок не є страховим згідно з переліком, вказаним у пункті 6.1 договору страхування.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив стягнути з ПрАТ «СК «Інгосстрах» в рахунок страхового відшкодування грошові кошти у розмірі 10 500 грн, сплачені позивачем у зв'язку з пошкодженням страхового майна після затоплення.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Інгосстрах» на користь ОСОБА_1 в рахунок страхового відшкодування грошові кошти у розмірі 10 000 грн.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що страхова компанія неправомірно відмовила ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, оскільки подія - затоплення підвального приміщення будинку позивача є страховим випадком відповідно до умов договору страхування, а тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в межах страхової суми у розмірі 10 000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з тим, що подія, яка сталася в квартирі позивача, підпадає під страховий випадок, передбачений пунктом 6.1.1 укладеного договору (пошкодження майна рідиною з каналізаційної системи).

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «СК «Інгосстрах», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій залишили поза увагою, що подія, яка сталася 08 березня 2015 року у підвальному приміщенні будинку позивача, не входить до переліку страхових випадків, визначених у пункті 6.1.1 договору комплексного страхування, оскільки предметом страхування є нерухомість, а не вихід з ладу технічного обладнання.

20 листопада 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що 28 лютого 2015 року між ПрАТ «СК «Інгосстрах» та ОСОБА_1 укладено договір комплексного страхування, який є дійсним. Цей факт представник відповідача не заперечував.

Пунктом 5.1 цього договору передбачено, що страхується нерухоме майно, яке на праві власності належить позивачу та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Страхові випадки, передбачені пунктом 6.1 договору, зокрема правилами № 1 визначено, що страховим випадком є пошкодження рідиною: із водопровідних, каналізаційних, опалювальних або інших гідравлічних систем, внаслідок їх пошкодження; пристроїв, під'єднаних до систем кондиціювання повітря, теплових насосів або сонячних обігрівальних систем; систем пожежогасіння (в тому числі їх раптового спрацьовування); пральних і посудомийних машин; у разі прориву та/або аварії резервуарів з водою; проникнення рідини із сусідніх приміщень, згідно з пунктом 4.1.2 правил.

Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1

Відповідно до акта від 08 березня 2015 року, складеного заступником директора по господарству Дослідного господарства «Дніпро» Державної установи Інституту сільського господарства степової зони Національної академії аграрних наук України - ОСОБА_2, сантехніків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та власника квартири ОСОБА_1, 08 березня 2015 року у квартирі позивача стався прорив системи каналізації у підвальному приміщенні, рівень фекальних вод у підвалі становив приблизно 0,6 м. У приміщенні був присутній різкий запах та при огляді колодязя каналізаційної насосної станції виявили, що він переповнений. Ймовірна причина прориву системи каналізації - вихід з ладу фекального насоса каналізаційної насосної станції.

12 березня 2015 року позивач надіслав на адресу ПрАТ «СК «Інгосстрах» повідомлення про настання страхового випадку.

29 квітня 2015 року відповідач листом відмовив ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, оскільки випадок, який стався з позивачем, не є страховим згідно з пунктом 6.1 договору страхування.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані ЦК України, Законом України «Про страхування», договором страхування та Умовами страхування.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про страхування», статтею 979 ЦК України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов'язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Договором встановлено, що сторони обумовили конкретні умови страхування, які є зрозумілими та додаткового тлумачення не потребують.

Згідно з положеннями статей 11, 525, 526, 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання умов якого не допускається.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до пунктів 1 - 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов'язаний ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування; протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Установлено, що подія, яка сталася 08 березня 2015 року у квартирі АДРЕСА_1, є страховим випадком, передбаченим правилами № 1 пункту 6.1.1 договору (пошкодження майна рідиною з каналізаційної системи).

Згідно з частиною першою статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Частиною першою статті 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Результат аналізу зазначених норм закону дозволяє дійти висновку про те, що обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування.

Згідно з пунктом 8.1 укладено договору страхова сума в частині страхування нерухомого майна (конструкції з невід'ємними комунікаціями) становить 10 000 грн, а страхова сума в частині страхування внутрішнього оздоблення нерухомості - 20 000 грн.

Пунктом 1.2.8 Умов страхування передбачено, що для вирішення питання про здійснення страхової виплати страхувальник зобов'язаний надати страховику документи, визначені у пункті 3.3 Умов страхування.

Позивач на підтвердження заявлених позовних вимог додав договір про надання послуг щодо збирання та перевезення відходів з квартири; акт виконаних робіт; товарний талон на ремонт насосу; товарний чек на монтаж, демонтаж та ремонт системи каналізації.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, надав належну оцінку обставинам справи та умовам укладеного між сторонами договору у системному зв'язку з нормами матеріального права, що регулюють правовідносини страхування, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що у зв'язку з настанням страхового випадку із застрахованою особою у страховика виник обов'язок щодо сплати страхового відшкодування на користь позивача згідно з умовами укладеного між сторонами договору комплексного страхування.

Доводи касаційної скарги ПрАТ «СК «Інгосстрах» про те, що подія, яка сталася 08 березня 2015 року у підвальному приміщенні будинку позивача, не входить до переліку страхових випадків, не заслуговують на увагу, оскільки згідно з пунктом 3.5 договору комплексного страхування відшкодуванню також підлягають всі витрати страхувальника, що пов'язані з рятуванням майна і запобіганням подальшому його пошкодженню при настанні страхового випадку.

Інші доводи касаційної скарги ПрАТ «СК «Інгосстрах» зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судів, які їх обґрунтовано спростували. Відповідно до вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому судові рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська