Справа № 175/2888/17
Провадження № 2/175/1128/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2018 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Реброва С.О.

при секретарі Ратушній Л.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Приватне Акціонерне Товариство «Страхова Група «ТАС» про стягнення матеріального збитку, -

встановив:

В серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: Приватне Акціонерне Товариство «Страхова Група «ТАС» про стягнення матеріального збитку. В обгрунтування позову зазначає, що 23 липня 2016 року між ОСОБА_4 та ПрАТ «TAC», був укладений договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4517001, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що пов'язані із відшкодуванням шкоди, що може бути заподіяна життю, здоров'ю або майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого полісом транспортного засобу, тобто автомобіля НОМЕР_1. 15 лютого 2016 року о 12-05 год. в м.Дніпро сталась дорожньо транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням відповідача, та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням позивача.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачу, як власнику пошкодженого автомобіля НОМЕР_2 була спричинена матеріальна шкода.

Як свідчить висновок судового експерта автотоварознавця ОСОБА_5 № 2703/17/17 від 15 березня 2017 року, вартість матеріального збитку, заподіяного ОСОБА_3, як власнику пошкодженого автомобіля «Рено», д/н НОМЕР_3 складає 85 625, 07 гривень.

Страхова компанія «СГ «TAC», де була застрахована цивільно - правова відповідальність відповідача по справі, визнала зазначену вище подію страховим випадком та здійснила позивачу виплату страхового відшкодування в розмірі 50 000 гривень, що становить максимальний ліміт відповідальності страховика за збиток заподіяний майну потерпілого.

З огляду на вищезазначене, обов'язок по відшкодуванню різниці в сумі 35 625, 07 гривень між загальним розміром спричиненого матеріального збитку (85 625, 07 гривен) та лімітом відповідальності страховика за полісом АК/4517001 (50 000 гривень) покладається безпосередньо на винну в ДТП особу, тобто відповідача.

За таких обставин, позивач вважає, що дані кошти мають бути стягнуті із відповідача, а тому він звернувся до суду про стягнення із ОСОБА_4 на його користь 36 625, 07 грн. матеріального збитку, а також понесені судові витрати та витрати на правову допомогу.

У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволені, посилаючись також на відзив наявний в матеріалах справи.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомивши.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, що 23 липня 2016 року між ОСОБА_4 та ПрАТ «TAC», був укладений договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4517001, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що пов'язані із відшкодуванням шкоди, що може бути заподіяна життю, здоров'ю або майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого полісом транспортного засобу, тобто автомобіля НОМЕР_1. 15 лютого 2016 року о 12-05 год. в м.Дніпро сталась дорожньо транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням відповідача, та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням позивача.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачу, як власнику пошкодженого автомобіля НОМЕР_2 була спричинена матеріальна шкода.

Як свідчить висновок судового експерта автотоварознавця ОСОБА_5 № 2703/17/17 від 15 березня 2017 року, вартість матеріального збитку, заподіяного ОСОБА_3, як власнику пошкодженого автомобіля «Рено», д/н НОМЕР_3 складає 85 625, 07 гривень.

Страхова компанія «СГ «TAC», де була застрахована цивільно - правова відповідальність відповідача по справі, визнала зазначену вище подію страховим випадком та здійснила позивачу виплату страхового відшкодування в розмірі 50 000 гривень, що становить максимальний ліміт відповідальності страховика за збиток заподіяний майну потерпілого.

Так як учасники події, дійшли згоди щодо обставин, причин, та умов скоєння ДТП, а також вини водія ОСОБА_4 в спричиненні збитку, то учасниками події на підставі ч. 2 ст.32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової іповідальності власників наземних транспортних засобів», було використано право складання спільного повідомлення (Європротоколу) про дорожньо транспортну пригоду без виклику співробітників ДАІ, яке в подальшому було надано до страхової компанії дповідача.

Тобто, на даний час потерпілому не компенсовано завданих йому матеріальних збитків внаслідок ДТП на загальну суму 36 625, 07 грн.

Частиною першою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов?язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач дійсно є винуватцем вищевказаного ДТП, що підтверджено матеріалами справи, враховуючи те, що сума збитків внаслідок ДТП жодним із учасників не оспорювалась та те, що на даний час залишаються не відшкодованими матеріальні збитки на загальну суму 36 625, 07 грн., які згідно законодавства мають бути відшкодовані винною особою, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

У звязку з тим, що рішення суду ухвалено на користь позивача із відповідача на його користь у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню витрати у звязку зі сплатою судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою отримання правової допомоги, підготовки позовної заяви для подачі в суд, представлення інтересів позивача у суді був укладений договір про надання правової допомоги № 02/08/17-1 з фахівцем у галузі права ОСОБА_1 Позивачем була внесена оплата за правову допомогу у розмірі 5 100 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією.

Згідно із Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року №4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.04.2016 р. у справі № 6-32389ск15.

Відповідно до ч. 2 ст 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 5 100 грн. документально підтверджених судових витрати на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Приватне Акціонерне Товариство «Страхова Група «ТАС» про стягнення матеріального збитку задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальний збиток в розмірі 35 625,07 гривень, витрати на оплату експертного авто товарознавчого дослідження в розмірі 1000 гривень, а всього стягнути 36 625, 07 гривень.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на користь сплачений судовий збір в розмірі 640 гривень та витрати на оплату послуг захисника в розмірі 5 100 гривень, а всього стягнути 5 740 гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.О. Ребров