Справа № 500/6271/15-ц
Провадження № 2-др/500/22/18
12 грудня 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Адамова А.С.,
за участю секретаря Нікітіної Ю.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №500/6271/15-ц (провадження №500/2994/15) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,
15.11.2018 року представник позивача звернувся до суду із заявою про прийняття додаткового рішення по справі, оскільки у рішенні суду не вирішено питання по одній з позовних вимог, про яку йшла мова в доповненнях до позовної заяви, поданих через канцелярію суду 18.11.2015р., а саме: про визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 «Г» в м. Одесі, яка входить до спадкової маси, незважаючи на те, що докази по вказаній позовній вимозі досліджувалися судом.
Сторони у судове засідання не викликалися, через відсутність необхідності їх виклику, що передбачається положеннями ч.4 ст.270 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.
12.10.2015 року ухвалою судді провадження у справі відкрито.
18.11.2015 року представник позивача надав суду доповнення до позовної заяви про визнання права власності на спадкове майно, якими первісні позовні вимоги доповнено ще й вимогою про визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 «Г» в м. Одесі.
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 належить на праві приватної спільної часткової власності 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 «Г» в м. Одесі на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Третьої Одеської державної контори від 21.08.2003р. за №5-2277, що підтверджено дублікатом договору купівлі-продажу, виданим 31.03.2005р. №5-750, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» №6974233 від 11.04.2005р., технічним паспортом від 08.12.2003р., виданим Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості, копії яких наявні у матеріалах справи.
Як встановлено рішенням суду від 19.11.2015р., згідно Витягу з Реєстру актів про смерть та Витягу зі Свідоцтва про смерть ОСОБА_3 померла 30.10.2012 року.
Після смерті ОСОБА_3 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить, серед іншого, 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 «Г» в м. Одесі.
Спадщину після смерті ОСОБА_3 позивачка прийняла шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, копія якої наявна у матеріалах справи.
Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.
За життя спадкодавець ОСОБА_3 заповіт не залишала, що вбачається з відповідної інформаційної довідки, наявної у матеріалах справи.
Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_3, відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1, свідоцтв про укладення шлюбу та розірвання шлюбу спадкодавця ОСОБА_3, позивач є дочкою спадкодавця ОСОБА_3.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.
На звернення позивача до державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті матері, державним нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, зокрема, у звязку з тим, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно.
Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.
Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Згідно ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
Враховуючи, що стосовно позовної вимоги щодо визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 30.10.2012 року, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 «Г» в м. Одесі, з приводу якої сторони подавали докази, не ухвалено рішення, суд вважає за необхідне ухвалите додаткове рішення у справі.
Керуючись ст.ст. ст.ст. 12, 13, 260, 270 ЦПК України, суд,
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №500/6271/15-ц (провадження №500/2994/15) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: А.С.Адамов