Справа № 128/1845/18

РІШЕННЯ

Іменем України

27.11.2018 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді Ганкіної І.А.,

за участю секретаря Жигарової Д.О.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України, третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, про визнання права власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.03.2018р. клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, що тимчасово вилучене у кримінальному провадженні № 0000318 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_2, її чоловіка, за адресою: АДРЕСА_1 задоволено.Накладено в рамках кримінального провадження № 0000318 від 13.02.2018р. арешт на майно, а саме на:

-грошові кошти в сумі 16730 гривень (10 купюр номіналом 500 гривень, 31 купюра номіналом 200 гривень, 54 купюри номіналом 100 гривень, 2 купюри номіналом 50 гривень, 1 купюра номіналом 20 гривень, 2 купюри номіналом 5 гривень);

-грошові кошти в сумі 2380 доларів США (20 купюр номіналом 100 доларів США, 6 купюр номіналом 50 доларів США, 2 купюри номіналом 20 доларів США, 4 купюри номіналом 10 доларів США);

- грошові кошти в сумі 50 євро однією купюрою.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16.05.2018р. ухвалу Шевченківського райсуду м. Києва від 16.03.2018р. залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 14.03.2018р. клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000318 від 13.02.2018р., що належить ОСОБА_2 за ознаками кримінальногоправопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України задоволено частково.Накладено в рамках кримінального провадження № 0000318 від 13.02.2018р. арешт на майно, зокрема, на:

-будівлю магазину, загальною площею 302,6 кв.м за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с. Сосонка, вул. Миру б/н, яка на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_2

Отже, прокурором департаменту процесуального керівництва у кримінальнихпровадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України булонеобґрунтовано вилучено, а ухвалами Шевченківського райсуду м. Києва від16.03.2018р. та 14.03.2018р. необґрунтовано накладено арешти на зазначене майно та грошові кошти, звідки вбачається, що відповідачем ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України не визнається її право власності на 1/2 частку майна, що перебуває у їх з чоловіком спільній сумісній власності подружжя.

Вона, ОСОБА_1, перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який є підозрюваним в кримінальному провадженні № 0000318 з 28.04.2001р.Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: дочок ОСОБА_4, 13.12.2001р.н., та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1Всі вони проживають та зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартирі, що належить всім членам їхньої сім'ї на праві власності.

Позивач зазначає, що її чоловік ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи безстроково, в зв'язку з цим він отримує дохід у вигляді пенсії по інвалідності, а також періодичними заробітками.А вона завжди мала дохід у вигляді заробітної плати, її останнє місце роботи ДП «Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції» в м. Вінниці, в якому вона працює з 02.06.2017р. на посаді агронома-інспектора, її дохід за шість місяців вересень 2017р. - лютий 2018р. склав 67 017,33 грн.

Вважає, що вилучені у їхньому житлі грошові кошти в сумі 16730 гривень, в сумі 2380 доларів США та в сумі 50 євро, є їхнім спільним майном, добутим з їхніх джерел доходу, розмір кожної з належних їм часток складає в ідеальному виразі по 1/2 частці, в реальному виразі складає по: 8365,00 гривень, 1190 доларів США, 25 євро.

Також спільною сумісною власністю подружжя є будівля магазину, що розміщена за адресою: вул. Миру, б/н с. Сосонка, Вінницького району Вінницької області.

Право власності на будівлю магазину вул. Миру, б/н с. Сосонка, Вінницького району Вінницької області площею 302,6 кв.м, набуте на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 624, виданого 12.04.2016р. приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу ОСОБА_6 в період їхнього шлюбу, в якому вони перебувають з 28.04.2001р.

Розмір часток будівлі магазину, належних їй з чоловіком ОСОБА_2, складає по 1/2 частці в ідеальному виразі, без визначення часток в натурі.

Зазначена будівля магазину ними як подружжям придбана за їхні спільні кошти. За взаємною домовленістю титульним власником будівлі є чоловік ОСОБА_2, на імя якого був укладений договір купівлі-продажу будівлі магазину.

За вказаних обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на грошові кошти, на які накладений арешт відповідно до ухвали судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.03.2018р. за клопотанням старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, що тимчасово вилучене у кримінальному провадженні № 0000318 а саме: грошові кошти в сумі 8365,00 гривень; грошові кошти в сумі 1190 доларів США; грошові кошти в сумі 25 євро та визнати за нею право власності на 1/2 частку будівлі магазину в с. Сосонка по вул. Миру, б/н, Вінницького району Вінницької області, площею 302,6 кв.м, що є спільною сумісною власністю подружжя та на яку накладений арешт відповідно до ухвали апеляційного суду м. Києва від 14 березня 2018 року за клопотанням старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000318.

Представник позивача ОСОБА_1 згідно ордера ОСОБА_7 та третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 попередньо подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому представник позивача в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує, а третя особа ОСОБА_2 в поданій заяві зазначив, що проти задоволення заяви не заперечує.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача втретє в судове засідання не зявився без поважних причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у запропонований судом строк до суду не подано.

Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

За згодою представника позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2018р. клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, що тимчасово вилучене у кримінальному провадженні № 0000318 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_1 задоволено.Накладено в рамках кримінального провадження № 0000318 від 13.02.2018р. арешт на майно, а саме на:

-грошові кошти в сумі 16730 гривень (10 купюр номіналом 500 гривень, 31 купюра номіналом 200 гривень, 54 купюри номіналом 100 гривень, 2 купюри номіналом 50 гривень, 1 купюра номіналом 20 гривень, 2 купюри номіналом 5 гривень);

-грошові кошти в сумі 2380 доларів США (20 купюр номіналом 100 доларів США, 6 купюр номіналом 50 доларів США, 2 купюри номіналом 20 доларів США, 4 купюри номіналом 10 доларів США);

- грошові кошти в сумі 50 євро однією купюрою, що підтверджується ксерокопією вказаної ухвали (а.с. 4-5).

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 травня 2018р. ухвалу Шевченківського райсуду м. Києва від 16 березня 2018р. залишено без змін, що підтверджується ксерокопією цієї ухвали (а.с. 6-8).

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 травня 2018р., якою було задоволено апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_2, ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2018 року було скасовано та постановлено нову, якою клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000318 від 13.02.2018р., що належить ОСОБА_2 за ознаками кримінальногоправопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України задоволено частково.Накладено в рамках кримінального провадження № 0000318 від 13.02.2018р. арешт на майно, зокрема, на:

-будівлю магазину, загальною площею 302,6 кв.м за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с. Сосонка, вул. Миру б/н, яка на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_2, що підтверджується ксерокопією цієї ухвали (а.с. 9-10).

З копії договору купівлі-продажу будівлі магазину від 12 квітня 2016 року, укладеного між СТ «Райдуга» та ОСОБА_2, вбачається, що останнім було придбано будівлю магазину літ. «А», загальною площею 302,6 кв.м, яка розташована за адресою: с. Сосонка, вул. Миру (колишня Леніна), б/н на земельній ділянці за кадастровим номером: :02:006:0190, площею 0,0994 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка перебуває у власності територіальної громади Сосонської сільської ради Вінницького району Вінницької області. Даний договір посвідчено 12 квітня 2016 року приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за № 624 (а.с. 14-15).

З довідки № Д, виданої ДП «Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції» від 14.03.2018 року, вбачається, що позивач ОСОБА_1 працює на даному підприємстві з 02.06.2017 року, на даний час займає посаду агроном-інспектор, її дохід за період з 01.09.2017 року по 28.02.2018 року склав 83 251,34 грн. (а.с. 16).

28 квітня 2001 року позивач ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з гр. ОСОБА_2, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про шлюб серії І-АМ № 059909 від 28.04.2001 року (а.с. 18).

В шлюбі в них 13 грудня 2001 року народилась дочка ОСОБА_4, а 17 лютого 2009 року народилась дочка ОСОБА_5, що підтверджується ксерокопіями свідоцтв про їх народження (а.с. 18, 19).

З довідки № 410, виданої Медвеже-Вушківською сільською радою Вінницького району Вінницької області від 10.07.2018 року вбачається, що склад сімї ОСОБА_2 становлять: ОСОБА_1 (дружина) та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (дочки) (а.с. 20).

Свої позовні вимоги позивач ґрунтує на доведеності належності спірного майна до спільного майна подружжя та належності 1/2 частини даного майна їй, як одному з подружжя.

Так, відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

За ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Основою майнових відносин подружжя у відповідності до ст.60 СК України, є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Обєктом права спільної сумісної власності подружжя за ст.61 СК України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом є встановленим, що будівля магазину літ. «А», загальною площею 302,6 кв.м, яка розташована за адресою: с. Сосонка, вул. Миру (колишня Леніна), б/н на земельній ділянці за кадастровим номером: :02:006:0190, площею 0,0994 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка перебуває у власності територіальної громади Сосонської сільської ради Вінницького району Вінницької області була придбана подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період шлюбу, а отже дане майно є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 і відповідно кожному з них належить по 1/2 частці цього майна.

Щодо приналежності грошових коштів, на які було накладено арешт, до спільного сумісного майна подружжя, то суд вважає, що належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження цих обставин позивачем суду не надано, а отже вимога щодо грошових коштів до задоволення не підлягає.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 76-89, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку будівлі магазину в с. Сосонка по вул. Миру, б/н, Вінницького району Вінницької області, площею 302,6 кв.м, що є спільною сумісною власністю подружжя.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

СУДДЯ І.А.Ганкіна