Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" листопада 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарях - Юдицькому К.О., Кравченко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Київської міської ради, ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі, ОСОБА_1, ОСОБА_2, звернулися до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на ? частину квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на ? частину квартири АДРЕСА_1, що належала спадкодавцю ОСОБА_5 і залишилася на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 На момент його смерті він проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 Він не залишив розпоряджень щодо свого майна на випадок смерті. Спадкоємцями ОСОБА_5 є вони. Інші спадкоємці ОСОБА_5 відсутні. На момент смерті ОСОБА_5 вони проживала разом із спадкодавцем та були зареєстровані ще з 1988 року за адресою: АДРЕСА_1. Таким чином, вони прийняли спадщину, бо фактично вступили в управління і володіння спадковим майном. До складу спадщини увійшла квартира АДРЕСА_1. 23 липня 2018 року Чернявською Н.Ю., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу відкрито спадкову справу № 27/2018 на майно ОСОБА_5 Але, приватним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно було відмовлено, про що видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 80/02-14 від 25 липня 2018 року, згідно якої, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після надання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. При цьому, згідно довідки ЖБК «Монтажник» від 03 серпня 1988 року № 124, ОСОБА_5 на підставі рішення Київського міськвиконкому № 752 від 28 липня 1988 року видано трьохкімнату квартиру АДРЕСА_1 в ЖБК «Механізатор» з пайовим внеском 6083 рублі. 16 серпня 1988 року Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів, на підставі рішення Загальних зборів членів ЖБК «Механізатор», затвердженого рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 28 липня 1988 року № 752, ОСОБА_5 видано ордер № 070866. Згідно ордеру, склад сім'ї: ОСОБА_5, ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_8 - донька. Згідно довідки ЖБК «Монтажник» № 51 від 12 березня 2018 року, ОСОБА_7 12 червня 1984 року сплатив у повному обсязі 6083,00 карбованці, що складає суму паєнагромадження.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2018 року підготовче засідання у справі за даним позовом було закінчено та призначено справу до судового розгляду встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, представник позивачів - ОСОБА_9 подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Територіальної громади в особі Київської міської ради в судове засідання не з'явилася, подала до суду письмовий відзив, в якому просила на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно чинного законодавства, слухати справу за відсутності представника Київської міської ради.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 січня 1962 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 було зареєстровано шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_5 (а.с. 16).

ІНФОРМАЦІЯ_5 від даного шлюбу народилася донька - ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 17).

В подальшому, 14 лютого 1992 року ОСОБА_8 зареєструвала шлюб із ОСОБА_11, змінивши прізвище на ОСОБА_11 (а.с. 18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (а.с. 9).

За час свого життя ОСОБА_5 заповіту не склав.

23 липня 2018 року позивачі звернулися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чернявської Н.Ю. із заявами про фактичне прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 та видачу свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1261 Цивільного кодексу України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до п.п. 4.14, 4.15, 4.18. п. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року № 282/20595, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чернявської Н.Ю. від 25 липня 2018 року, позивачам було відмовлено у видачі на їх ім'я свідоцтв про право на спадщину за законом на: квартиру номер 5, що розташована: АДРЕСА_1, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, батька гр. ОСОБА_5

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5, на підставі рішення Виконкому Ленінської райради депутатів трудящих м. Києва від 07 серпня 1967 року за № 423, був затверджений членом житлово-будівельного кооперативу «Монтажник» (а.с. 20).

16 серпня 1988 року Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів на ім'я ОСОБА_5, як члена Житлово-будівельного кооперативу, на сім'ю з трьох осіб (ОСОБА_5, ОСОБА_12 та ОСОБА_8.) було видано ордер серії Ж № 070866 на житлове приміщення у будинку Житлово-будівельного кооперативу «Монтажник» по АДРЕСА_1 (а.с. 22).

Згідно довідки № 124 від 03 серпня 1988 року, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Монтажник», пайовий внесок за вказане вище житлове приміщення складав 6 083 рублі (а.с. 21).

Відповідно до довідки № 51 від 12 березня 2018 року, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Монтажник», сума пайового внеску в розмірі 6 083 карбованців була сплачена 12 червня 1984 року у повному обсязі, що складає суму паєнакопичення (а.с. 19).

Згідно інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 25 липня 2018 року, квартира АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстрована (а.с. 23).

Як роз'яснено в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. У разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Таким чином, з викладеного вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 за час свого життя зареєстровано на ім'я ОСОБА_5 не було, при цьому пайові внески на вказаний об'єкт майна були внесені спадкодавцем, у зв'язку з чим вказаний об'єкт майна є об'єктом права спадкування після смерті ОСОБА_5, а позивачі, як спадкоємці після смерті ОСОБА_5 мають право на визнання за ними права власності за таким об'єктом майна.

Відповідно до ст. 12 Цивільного кодексу України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом (частина 1 та 2).

При здійснення своїх прав особа зобов'язана утриматись від дій, які могли б порушувати права інших осіб. (частина 2 статті 13 Цивільного кодексу України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України).

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не

мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачами позовних вимог та задоволення позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Київської міської ради, ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 15, 328, 1216, 1218, 1223, 1261 Цивільного кодексу, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року № 282/20595, п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, ст.ст. 2, 10, 13, 48, 49, 51, 76, 77-81, 89, 209, 210, 247, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Київської міської ради, ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженкою Київської області, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1) право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 (загальна площа квартири 72,7 кв.м., житлова площа квартири 47,7 кв.м.) в м. Києві в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженкою м. Київ, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1) право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 (загальна площа квартири 72,7 кв.м., житлова площа квартири 47,7 кв.м.) в м. Києві в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: