22-ц/775/246/2018(м)
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„05" червня 2018 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 266/29/15-ц

Номер провадження 22-ц/775/246/2018(м)

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів:Гаврилової Г.Л., Пономарьової О.М.

за участю секретаря: Герасимової Г.Є.

учасники справи :

позивач - ОСОБА_3

відповідач - ПАТ КБ «Приват Банк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 січня 2018 року головуючого судді Пантелєєва Д.Г. із складанням повного тексту рішення 29 січня 2018 року по цивільній справі про визнання недійсним кредитного договору,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» (далі - ПАТ КБ «Приват Банк» ) обґрунтовуючи вимоги тим,що 19 липня 2007 року між нею та ПАТ КБ «Приват Банк» було укладено два кредитних договори : - № MRTG9G104000021 відповідно умов якого банк надав кредитні кошти на строк з 19 липня 2007 року по 15 липня 2027 року включно у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 17 600 доларів США на купівлю жилої нерухомості , а також у розмірі 4 016,87 доларів США на сплату страхових платежів ;- № MRTG9G204000021 відповідно умов якого банк надав кредитні кошти на початковий внесок на строк з 19 липня 2007 року по 15 липня 2027 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 4 400 доларів США . На момент укладення договорів з урахуванням власних доходів позивач мала можливість виконувати свої зобов'язання в повному обсязі. Після фінансової кризи та початку антитерористичної операції зверталася до відповідача з метою зміни умов кредитних договорів, в чому їй було відмовлено.Вважає,що при укладенні кредитних договорів банком було порушено положення ст.ст. 203,215 ЦК України , ст.ст.524,533,1054 ЦК України відповідно суттєвих умов ,які встановлюють ,що відповідно діючого законодавства предметом кредитного споживчого договору можуть бути лише грошові кошти у вигляді української гривні,а не іноземна валюта,тому договори необхідно визнати недійсними.Крім того,підставою визнання недійсними кредитних договорів ,є те,що при їх укладенні працівники банку не попередили її про валютні ризики.Перед укладенням договору банк був зобов*язаний письмово проінформувати її про умови договорів ,про усі альтернативні варіанти кредитування та про реальну переплату по кредиту,ці роз*яснення повинні були підписані нею у спеціальному інформаційному листі.Банк не надав вичерпної інформації з приводу умов договорів, не було надано графіку погашення заборгованості. При укладенні кредитних договорів банком було порушено положення ч.2 ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів» ,відповідно норм якої перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов*язаний повідомляти споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки по кредиту та вартості всіх послуг (регістратора,нотаріуса,страховика,оцінювача та інші), пов*язаних з отриманням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту . Ураховуючи наведене просила визнати недійними кредитні договори, MRTG9G104000021 та MRTG9G204000021, укладені між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приват Банк» 19 липня 2007 року.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 січня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Приват Банк» про визнання недійсним кредитного договору - відмовлено.

Рішення суду вмотивовано тим,що оспорюваний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та в подальшому виконувала його умови.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.Доводи апеляційної скарги мотивовані тим,що при укладенні кредитних договорів їй не були роз'яснені умови кредитних договорів, не була визначена сукупна вартість кредитів та банком були порушені вимоги Закону України « Про захист прав споживачів» та положення Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування і сукупності вартості кредиту, затверджених постановою правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року.Банком не було надано інформаційний лист, графік погашення заборгованості, крім цього був відкритий рахунок на повернення коштів замість рахунку на виданий кредит, тобто банком не був здійснений перерахунок грошових коштів, кредит був виданий готівкою. Зауважує, що з моменту укладення договорів та по квітень 2015 року вона виконувала кредитні зобов'язання, однак через зміну курсу долару в неї утворилась заборгованість по щомісячним платежам, вона неодноразово зверталася до банку з проханням застосувати положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Вважає, що при укладенні договорів в іноземній валюті банком не були роз'яснені всі істотні умови договору та можливі фінансові ризики відносно іноземної валюти, що підтверджено висновком експерта ОСОБА_4 та його поясненнями в судовому засіданні, де вказано про те, що при укладенні кредитних договорів банком не вказано необхідної інформації, чим порушено її права, що є підставою для визнання договорів недійсними та повернення сторін в первинне положення з перерахунком всіх виплачених сум, оскільки нею в період з 23 серпня 2007 року по 14 травня 2015 року було фактично сплачено 27 704,87 доларів США, за умови, що тіло кредиту виданого банком складало 17 600 доларів США. Також зауважує, що з повним текстом кредитного договору, з додатками та графіком погашення кредиту ознайомилась тільки після надання відповідачем зазначеної інформації при розгляді справи з січня 2015 року, до цього часу вказану інформацію в банку не отримувала, підписи в договорах ставила в 2007 році за вказівкою співробітника банку, що завірив що це формальності, а всі документи будуть направлені поштою пізніше. Просить визнати причини пропуску строку позовної давності поважними та поновити його з метою розгляду позову про визнання недійсними кредитних договорів через порушення відповідачем при укладенні кредитних договорів вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України ,відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції .

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача ПАТ КБ «Приват Банк»,що діє за довіреністю Малервейн М.С. , просила залишити апеляційну скаргу без задоволення,рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_3 не з*явилася, належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, надала заяву про підтримання апеляційної скарги ,яку просила задовольнити ,рішення суду першої інстанції скасувати ,задовольнивши у повному обсязі її позовні вимоги (т.2.а.с. 16,17,24 ).

Відповідно до ч.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно п.8, п.9 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільно-процесуального кодексу України, в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року №2147-УІІІ, до утворення апеляційних суддів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суду, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Донецької області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, що ухвалив рішення, в порядку, передбаченому Цивільно-процесуальним кодексом України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-УІІІ.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 липня 2007 року між ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приват Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитні договори № MRTG9G104000021 на купівлю житлового будинку в розмірі 17 600 доларів США, сплату страхових платежів в сумі 4016,87 доларів США та № MRTG9G204000021 на початковий внесок в сумі 4400 доларів США на строк з 19 липня 2007 року по 15 липня 2027 року включно , за умовами яких банк зобов'язується видати кредитні кошти шляхом видачі через касу банку , зі сплатою відсотків за користування кредитом у випадку та в порядку, передбачених умовами договору, для виконання умов даного договору банк відкриває позичальнику рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам .

Пунктом 7.3 кредитного договору визначено, що забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступає іпотека - однокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, надана банку з метою забезпечення зобов'язань за договором.

Відповідно до наданих відповідачем розрахунків вбачається, що в період з моменту укладення договорів по квітень 2015 року відповідач ОСОБА_3 виконувала умови договорів належним чином, тобто вважала умови договорів такими, що не порушують її прав, як споживача фінансового продукту.

Також встановлено, що до відповідача або суду із заявами про істотні порушення своїх прав ОСОБА_3 в період належного виконання нею умов договорів не зверталася.

Допитаний у судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_7 суду пояснив, що при наданні висновку № 292/310-15 судової економічної експертизи по договорам, основного та авансового платежу,була встановлено неможливість розподілу платежів по договорам через неможливість отримання всіх матеріалів . Правила надання банками інформації та умови кредитування регулюються постановою НБУ № 168 від 10 травня 2007 року, згідно яких така інформація повинна надаватись в письмовому вигляді. Сукупну вартість кредиту розрахувати не можливо, оскільки не має інформації про додаткові витрати в момент отримання та погашення кредиту. Розрахувати заборгованість по кредиту також не можливо. Витяги не можуть відобразити всієї необхідної для розрахунків інформації, для цього повинні бути в наявності первинні документи. Вважає страхові виплати необґрунтовано включеними, оскільки ОСОБА_3 сплачувала їх, однак вони не були відповідачем скеровані на погашення.

Також з висновку експерта №292/310-15 від 06 червня 2016 року вбачається, що ОСОБА_3 на виконання умов кредитних договорів № MRTG9G104000021 та № MRTG9G204000021 від 19 липня 2007 року в період з 23 серпня 2007 року по 14 квітня 2015 року було сплачено 27 704, 87 доларів США, не встановлено істотних порушень ПАТ КБ «Приват Банк» умов надання кредиту (а. с. 108-143)

Висновком експерта підтверджено факт виконання ОСОБА_3 умов кредитних договорів № MRTG9G104000021 та № MRTG9G204000021 від 19 липня 2007 року, тому суд першої інстанції дійшов до висновку, що укладаючи оспорювані кредитні договори, сторони погодили, що ними досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які на думку будь-якої з сторін можуть бути істотними та необхідними за змістом цього договору.

Судом встановлено, що позивач був ознайомлений з умовами кредитування, зокрема щодо можливої суми кредиту, строку на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення, тощо, а також із орієнтованою сукупною вартістю кредиту, відомостями щодо процентної ставки, мінімальної щомісячної суми платежу та строку кредитування, про що свідчить його підпис у договорі.

В укладеному між сторонами у письмовій формі договорі, чітко визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін.

Протягом дії кредитного договору позивач не звертався до банку з пропозицією щодо внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за роз'ясненням положень, які були йому не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору.

Відмовляючи у задоволенні позову ,суд першої інстанції виходив з того,що при укладенні договору позичальник був ознайомлений з його умовами, не заперечував проти них та проти підписання, погодився на отримання у кредит коштів саме на таких умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладання і підписання були вільними, оскільки будь-яких доказів протилежного позивачем суду не надано, правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору позивач не скористався.

З вказаним висновком суду погоджується і суд апеляційної інстанції .

Суд першої інстанції правильно застосував норми права та встановив фактичні обставини справи .

Звертаючись до суду з позовом та мотивуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначала ,що при укладенні кредитних договорів банком було порушено положення ст.ст. 203,215 ЦК України , ст.ст.524,533,1054 ЦК України відповідно суттєвих умов ,які встановлюють,що відповідно діючого законодавства предметом кредитного споживчого договору можуть бути лише грошові кошти у вигляді української гривні,а не іноземна валюта.Крім того,підставою визнання недійсними кредитних договорів ,є те,що при їх укладенні працівники банку не попередили її про валютні ризики,не надали вичерпної інформації з приводу умов договорів,не надали графіку погашення заборгованості .

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою -третьою, п'ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, що діяла на час укладення оспорюваного договору) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Частинами 2 та 4 статті 11 цього Закону встановлено низку обов'язків кредитодавця про надання споживачу інформації про кредит та вимог до змісту договору. Зокрема, кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місце знаходження кредитодавця та кредитні умови. У договорі про надання споживчого кредиту повинні бути зазначені: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови визначені законодавством.

Як вбачається з досліджених доказів , детальний опис загальної вартості кредиту вказаний у п.п.6.2.,7.1. договору : сума кредиту, відсотки, винагорода, комісія, неустойки, затрати, збитки (у грошовому виразі та процентному значенні ).

З досліджених матеріалів справи вбачається,що згідно анкети-заяви від 16 червня 2017 року ОСОБА_3 просила банк надати їй кредит у доларах США в сумі 17 600 за програмою кредитування «Житло у кредит» терміном на 240 місяців , згідно анкети-заяви від 16 червня 2007 року ОСОБА_3 просила банк надати їй кредит у доларах США в сумі 4 400 за програмою кредитування «Житло у кредит» терміном на 240 місяців із підтвердженням підписом про те ,що позичальник згоден з умовами кредитування,які були надані їй у письмовій формі. Своїм підписом позичальник підтверджує факт надання їй повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку (а також його місце знаходження),а саме : мету, для якої кредит може бути витрачений; форми його забезпечення;наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними,в тому числі між зобов*язаннями позичальника; тип відсоткової ставки; суму,на яку кредит може бути виданий ; орієнтовану сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору (перелік усіх витрат,пов*язаних з одержанням кредиту,його обслуговуванням та поверненням,зокрема таких,як адміністративні витрати,витрати на страхування,юридичне оформлення тощо); строк ,на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту,включаючи кількість платежів,їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність оцінки майна,якщо така оцінка є необхідною,ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії,на які позичальник має право,та відомості про те,від кого позичальник може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пронопованих схем кредитування (т.1. а.с.54).

Згідно з ордером -розпорядженням № MRTG9G104000021 від 17 липня 2007 року та заявкою на видачу готівки № 3 від 19 липня 2007 року ОСОБА_3 видані кредитні кошти по кредитному договору № MRTG9G104000021 від 19 липня 2007 року , згідно з ордером- розпорядження № MRTG9G204000021 від 17 липня 2007 року та заявкою на видачу готівки № 1 від 19 липня 2007 року ОСОБА_3 видані кредитні кошти по кредитному договору № MRTG9G204000021 від 19 липня 2007 року .

З кредитних договорів вбачається період сплати з 21 по 25 число кожного місяця, (щомісячний платіж) у сумі 231,04 доларів США та у сумі 57,76 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором,з відкриттям позичальнику рахунку 0295 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту (п.7.2.договору).

Зі змісту оспорюваних договорів вбачається, що вони підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних його умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Умови кредитного договору викладені чітко та з повною інформацією стосовно умов кредитування. Позивач погодився з умовами кредитування і підписав кредитний договір.Тобто,у даному випадку погодившись з усіма умовами кредитного договору шляхом їх підписання,позивач взяла на себе усі валютні ризики,які виникають через застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті. Позивач при укладенні кредитного договору в валюті долар США,усвідомлював,що він несе ризик того, що його зобов*язання в гривневому еквіваленті можуть суттєво зрости в разі валютних коливань, які і до укладення договору не раз траплялись. При цьому валютні коливання, на які посилається позивач , явно спричинені не подорожчанням самого долару США, а подешевшанням (зниженням купівельної спроможності) української гривні в цілому і, відповідно, по відношенню до долару США. У зв'язку з цим виконання своїх зобов'язань за кредитним договором тягне для позивача витрати абсолютно рівні сумі збитків для банку в разі невиконання позивачем своїх кредитних зобов'язань. Тому співвідношення майнових інтересів сторін кредитного договору фактично не змінилось у зв'язку з зазначеними позивачем валютними коливаннями, що виключає наявність умов визнання кредитного договору недійсним .

На момент укладення оспорюваних договорів та протягом 9 років з дня укладення кредитних договорів позивач не заявляв додаткових вимог щодо їх умов та по квітень 2015 року виконував зобов*язання.

З урахуванням вказаних вимог закону, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами , дійшов правильного висновку про те, що оспорюваний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та в подальшому виконувала його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й про надання повної інформації про умови кредитування , які підписані позивачем.

Доводи апеляційної скарги спростовуються дослідженими матеріалами справи.

Слід також зауважити ,якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Крім того, згідно з частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Згідно положень ч. 1 абз. 3 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється (частину першу статті 11 доповнено абзацом третім згідно із Законом України від 22.09.2011 р. N 3795-VI).

В п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що відповідно до абзацу 3 частини першої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється. У зв'язку із зазначеним суди повинні виходити з того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року N 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", за позовом заінтересованої особи може бути визнаний судом недійсним.

Аналіз чинного законодавства дає підстави стверджувати про те,що доводи позивача про те,що предметом споживчого кредиту за договором від 19 липня 2007 року можуть бути лише грошові кошти у вигляді української гривні є помилковими.

Таким чином, при укладенні кредитних договорів сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України "Про захист прав споживачів". Висновки суду відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказів, які б свідчили про наявність будь-якого впливу на позивача, чи введення його в оману працівниками банку, що могло б вплинути на його вільне волевиявлення при укладенні кредитного договору, позивач не надав ані суду першої інстанції,ані апеляційному суду.

Посилання апелянта на поновлення строку позовної давності з метою розгляду позову про визнання недійсними кредитних договорів через порушення відповідачем при укладенні кредитних договорів вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не є слушним,оскільки судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні позову у зв*язку з відсутністю правових підстав для визнання оспорюваних договорів недійсними .

Встановлені висновком судової економічної експертизи № 292/310-15,проведеної за ухвалою суду першої інстанції,факти,виходячи із змісту постановлених питань,так само і встановлення сплати позивачем в період з 23 серпня 2007 року по 14 квітня 2015 року 27 704,87 доларів США,не мають значення для вирішення спору щодо недійсності оспорюваних кредитних договорів,а можуть бути прийняті до уваги при наявності спору про стягнення заборгованості за кредитним договором.Тому посилання скаржника на проведену оплату за кредитними зобов*язаннями не є слушним.

Аналізуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення .

Обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні , судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 08 червня 2018 року.

Судді: