РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

07.08.2018 року м.Львів

Франківський районний суд м.Львова, в складі:

головуючого: судді Мартинишин М.О.

при секретарі: Левицькому М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та примусово зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивачка є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що посвідчується реєстраційним посвідченням №10593 від 27.11.1992 року. Окрім позивачки в квартирі зареєстровано 8 осіб, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї та прописки. Серед прописаних осіб є її колишній чоловік. Розлучені з відповідачем з 1991 року. З цього часу відповідач за адресою не проживає та не з'являється. Вказує, що відповідач має у своїй власності інше майно, що знаходиться в м.Бібрка, Перемишлянського району Львівської області, в якому він має змогу прописатися. Відтак, у позивачки виникла необхідність в звернені до суду для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та примусово зняти відповідача з реєстрації.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила задоволити.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

З огляду на згоду позивача, на підставі ст. 280-281 ЦПК України, судом ухвалено про проведення заочного розгляду.

Суд, дослідивши матеріали, вважає, що позов не обґрунтований і підлягає задоволенню не підлягає.

Судом було встановлено, що кооперативна квартира АДРЕСА_1 кооператив ЖБК - 1006 зареєстрована за гр. ОСОБА_1 на праві особистої власності на підставі довідки ЖБК-106 від 23.11.1992 року за №49/106, про що записано в реєстрову книгу №62 за реєстровим №10593.

Згідно довідки, виданої ЖБК №106 від 23.11.1992 року №49/106 вбачається що член кооперативу ОСОБА_1 повністю внесла пайовий вклад за квартиру.

Згідно Акту голови правління ЖБК №106 від 03.08.2015, встановлено що ОСОБА_2 зареєстрований, але фактично не проживає за адресою АДРЕСА_1

Крім того, згідно Акту голови правління ЖБК №106 від 21.08.2015, встановлено що ОСОБА_2 зареєстрований, але фактично не проживає за адресою АДРЕСА_1

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» - наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом.

Згідно ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Ст. 72 Житлового Кодексу України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку.

Так, судом встановлено що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 23 лютого 2011 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, з участю третьої особи - Львіського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, Житлово-будівельного кооперативну №106 про визнання реєстраційного посвідчення недійсним, визнання права власності на ? частину квартири, вселення, усунення перешкод в користуванні спірною квартирою, встановлення порядку користування спірним житлом - задоволено частково, вирішено: Визнати за позивачем- Федиком ОСОБА_7 право власності на ј квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_1 -на ѕ цього ж помешкання.

Визнати недійсним реєстраційне посвідчення № 1053 від 27 листопада 1992 року про право власності, видане ОСОБА_1, на квартиру АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_8 у квартиру АДРЕСА_1, зобов'язавши відповідачів- ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не чинити перешкод у користуванні даною житловою площею.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 виділивши позивачу- ОСОБА_2. житлову кімнату площею 8,1 кв. м., а відповідачам- ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 дві житлові кімнати площами 12,5 та 17,2 кв.м. Кухню та вигоди залишити у спільному користуванні сторін.

У решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням -відмовити.

Відповідно дост.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи те, що ОСОБА_2 є власником ? квартири АДРЕСА_1 суд вважає, що в позові сдід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273, ч. 4 ст. 223, 282 ЦПК, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарги подаються учасниками справи через Франківський районний суд м.Львова.

Відповідач протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду може подати до Франківського районного суду м.Львова заяву про його перегляд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Мартинишин М.О.