Ухвала

Іменем України

17 травня 2018 року

м. Київ

справа № 591/7014/17

провадження № 61-23417ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 09 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 22 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. Також в порядку забезпечення позову просив накласти арешт та заборонити відчуження автомобілів Toyota Rav 4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та Volkswagen Touareg, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 09 січня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Сумської області від 22 лютого 2018 року, заяву ОСОБА_5 задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_4 вчиняти дії по відчуженню ? частини автомобіля Toyota Rav 4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та Volkswagen Touareg, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 до вирішення спору по суті.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 09 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 22 лютого 2018 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із положеннями частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Дослідивши матеріали касаційної скарги ОСОБА_4, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням наступного.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного провадження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно із пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що предметом позовних вимог ОСОБА_5 є визнання за ним права власності на ? частину спільного сумісного майна: автомобілів Toyota Rav 4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та Volkswagen Touareg, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_5 зазначив, що існує реальна загроза самовільного розпорядження ОСОБА_4 спірними транспортними засобами, оскільки відповідно до свідоцтв про реєстрацію автомобілів їх власником є ОСОБА_4

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із пунктом 2 частини першої та частини третьої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судами попередніх інстанції правильно визначено, що наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу вчиняти дії по відчуженню ? частини спірних автомобілів, які зареєстровані за відповідачем на праві власності. При цьому суди виходили з того, що між сторонами дійсно виник спір з приводу поділу майна подружжя і визнання за позивачем права власності на ? частину цих автомобілів та існує реальна загроза, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити в майбутньому виконання рішення суду у випадку задоволення позову, а тому вжиті заходи забезпечення позову є спірмірними із вимогами, заявленими позивачем.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій, застосувавши правильно положення статті 150 ЦК України, дійшли обґрунтованого висновку про забезпечення позову.

Оскільки правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, то колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 389, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 09 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 22 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжявідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник