БАБУШКІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 57
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Шевцової Т.В.

при секретарі Агашаріфовій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпра цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, -

В С Т А Н О В И В:

05.09.2017 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом до відповідача та просила виділити їй у власність 2/3 частини квартири №65 в будинку №13 на ж/м Тополя-3 в м.Дніпрі, виділити ОСОБА_3 1/3 частину вказаної квартири, стягнути витрати на проведення оцінки майна у сумі 1400 грн. та судовий збір.

В обґрунтування своїх вимог, посилається на те, що 01.06.1996 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу мають повнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний момент донька проживає з позивачем та знаходиться на повному її утриманні.

14.11.2014 року шлюб між ними розірвано за рішення суду.

В період шлюбу, 20.03.1999 року відповідач придбав квартиру №65 в будинку №13 на ж/м Тополя-3 в м.Дніпрі.

Позивач вважає, що її частка при поділі майна має бути збільшена до 2/3 частини квартири, оскільки на її утриманні знаходиться повнолітня дитина, посилаючись на норму с.3 ст. 70 СК України.

06.09.2017 року судом здійснено запит до адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області щодо місця проживання відповідача та 25.09.2017 року отримано відповідь.

25.09.2017 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання на 28.11.2017 року.

28.11.2017 року відповідач подав до суду зустрічний позов.

Ухвалою суду від 28.11.2017 року зустрічний позов ОСОБА_3 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

В обґрунтування зустрічних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що 01.06.1996 року між ним та відповідачкою за зустрічним позовом укладено шлюб. Від шлюбу мають повнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В період шлюбу, ним було придбано квартиру №65 в будинку №13 на ж/м Тополя-3 в м.Дніпрі. Позивач за зустрічним позовом не заперечує, що вказана квартира є спільною сумісною власністю, проте поділ має бути здійснено по ? частині кожному.

Крім того, зазначає, що наразі їх донька проживає та навчається в м.Полтава, щомісяця позивач за зустрічним позовом сплачує грошові кошти за оренду помешкання, в якій проживає донька. Також, ані відповідач за зустрічним позовом, ані його донька до суду з позовом про стягнення аліментів не зверталися. Тому посилання відповідача за зустрічним позовом на норму ч.3 ст.70 СК України є безпідставними.

25.05.2018 року сторони надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. ОСОБА_2 просила суд її позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити. ОСОБА_3 просив суд зустрічний позов задовольнити, у задоволенні первісного позову відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, зустрічні ж позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з такого.

За положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників.

Загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати: чи дійсно є неможливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на усе спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар тощо.

Судом встановлено, що з 01.06.1996 року по 14.11.2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14.11.2014 року шлюб між сторонами розірвано.

Відповідачу, на підставі договору купівлі продажу від 20.03.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №9-720, належить квартира №65 в буд.13 на ж/м Тополя-3 в м.Дніпрі.

Стаття 61 СК України визначає, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, зокрема це: заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя; гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за договором, укладеним в інтересах сімї; речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя; статутний капітал та майно приватного підприємства.

За загальним правилом, яке встановлено ст. 71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до п.23 Постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.07 р. про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя (далі Постанова пленуму ВСУ №11 від 21.12.07 р.), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Отже, судом встановлено, що вищевказане майно, а саме квартира №65 в буд.13 на ж/м Тополя-3 в м.Дніпрі була придбана відповідачем у шлюбі, то вона є обєктом спільної сумісної власності.

Посилання позивача щодо відступлення від рівності частин у праві спільної власності та збільшення її частки як співвласника спірної квартири до 2/3 частин, оскільки відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання їхньої повнолітньої доньки не приймається судом до уваги з огляду на наступне.

Пунктом 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року судам розяснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Будь-яких належних та допустимих доказів щодо недостатності розміру аліментів, які одержує позивач, для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, а також самого факту наявності судового рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання спільних дітей та його невиконання чи неналежного виконання, випадків, коли відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї або інших обставинами, що мають істотне значення, позивачем суду не надано.

Крім цього, вказане спростовується наданими відповідачем доказами.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що предявлені позовні вимоги в частині встановлення за позивачем права на 2/3 частки у спільній сумісній власності на квартиру підлягають частковому задоволенню та слід поділити між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 квартиру №65 в буд.13 на ж/м Тополя-3 в м.Дніпрі, виділивши сторонам по ? частині квартири.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір слід покласти на сторони та не відшкодовувати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 12, 81, 141, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності задовольнити частково.

Зустрічний позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності задовольнити в повному обсязі.

Визнати квартиру №65 в буд.13 на ж/м Тополя-3 в м.Дніпрі спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири №65 в буд.13 на ж/м Тополя-3 в м.Дніпрі.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири №65 в буд.13 на ж/м Тополя-3 в м.Дніпрі.

В решті позову ОСОБА_2 відмовити.

Сплачений судовий збір сторонам не відшкодовувати.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя Т.В.Шевцова