ПОСТАНОВА

іменем України

06 червня 2018 року м. Кропивницький

справа № 405/4105/17

провадження № 22-ц/781/817/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Чельник О.І.

суддів: Дуковського О.Л., Письменного О.А.

секретаря: Демешко Л.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

представника прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_2,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та прокуратури Кіровоградської області на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 листопада 2018 року у складі судді Іванової Л.А. у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до прокуратури Кіровоградської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до прокуратури Кіровоградської області, Державної казначейської служби України, в якому просив стягнути на свою (позивача) корись за рахунок коштів Державного бюджету України 4275200 грн. моральної шкоди та 89600 грн. матеріальної шкоди.

В обґрунтування позову вказав, що він безпідставно та незаконно тривалий час, а саме: у період з 22 серпня 2010 року по 19 грудня 2012 року, тобто понад 2 роки, органами міліції та прокуратури Кіровоградської області обвинувачувався у вчиненні тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, а саме незаконне придбання, зберігання та перевезення особливо небезпечних наркотичних засобів у особливо великих розмірах, з метою збуту, та перебував під вартою, тобто термін незаконного позбавлення свободи становив понад два роки або майже 28 місяців.

З того часу будь-яких повідомлень про рух кримінальної справи йому відомі не були. Інформація про закриття кримінального провадження постановою слідчого від 23.12.2013 за п.2 ст.284 КПК України була ним отримана у березні 2017 року лише після направлення захисником чергового запиту через Кіровоградську міську прокуратуру. Таким чином, з моменту його затримання і до закриття кримінальної справи за реабілітуючими обставинами минуло понад 3 роки або 40 повних місяців.

Зазначені події були для нього вкрай стресовою (психотравмуючою) ситуацією, які внесли кардинальні зміни у звичний спосіб життя, призвели до руйнування значущих взаємовідносин з оточуючими людьми, моральних цінностей та довіри до людей. Порушення даної кримінальної справи та перебування в ув'язненні принижувало його честь та гідність, так як ставило під сумнів його людські якості - порядність, добре ім'я, сприяли суттєвому зниженню авторитету серед оточуючих, поваги та доброзичливого ставлення. Дана ситуація перешкоджала у реалізації особливо значущої кожної людини потреби у самоповазі та повазі з боку оточуючих, відобразилась на взаємовідносинах з різними людьми.

Після збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди позивач просив стягнути на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України 4352000 грн. моральної шкоди за період з 22 серпня 2010 року по 30 грудня 2015 року, що становить понад 5 років або 64 повних місяців, обґрунтовуючи заяву тим, що під час судового розгляду справи було встановлено, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження від 23 грудня 2013 року була в подальшому скасована прокурором 12 лютого 2014 року та 30 грудня 2015 року прокурором Кіровоградської місцевої прокуратури кримінальне провадження було закрито за тією ж підставою п.2 ч.1 ст.284 КК України.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 14 листопада 2017 року провадження за позовом ОСОБА_3 до прокуратури Кіровоградської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди в частині стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України компенсації майнової шкоди за втрачений заробіток у розмірі 89600 грн. 00 коп. закрито (а.с.70-78).

Зазначена ухвала суду сторонами не оскаржувалась.

Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 14 листопада 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, 204 800 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині у повному обсязі.

Прокуратура Кіровоградської області також подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, в якій просила рішення суду першої інстанції змінити в частині задоволення позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 204 800 грн. та ухвалити нове, яким зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до 50 294 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, повністю підтримав викладені у ній доводи.

Представник прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_2 підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, просила її задовольнити.

Державна казначейська служба свого представника у судове засідання не направила. Про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності Державної казначейської служби на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_3 та прокуратури Кіровоградської області підлягають частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині стягнення коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди не з Державної казначейської служби, а з іншої особи.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до постанови про порушення кримінальної справи і прийняття її до свого провадження від 23 серпня 2010 року, винесеної слідчим СВ Кіровського РВ УМВС України в Кіровоградській області, порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у вчиненні злочину, передбаченого ст.307 ч.3 КК України (а.с.8).

Як убачається з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, 23 серпня 2010 року ОСОБА_3 був затриманий в порядку ст.115 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України (а.с.9).

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 серпня 2010 року відносно ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 березня 2011 року ОСОБА_3 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України та призначено покарання за ч.3 ст.307 КК України у вигляді 9-ти років позбавлення волі, з конфіскацією особистого майна. Строк відбуття покарання обраховано з часу затримання, а саме з 23 серпня 2010 року. Запобіжний захід на апеляційний термін залишено утримання під вартою (а.с.11-12).

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Кіровоградської області від 16 червня 2011 року зазначений вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 березня 2011 року щодо ОСОБА_3 скасовано, кримінальну справу стосовно ОСОБА_3 повернуто прокурору Кіровського району м. Кіровограда для проведення додаткового розслідування. Запобіжний захід залишено тримання під вартою (а.с.13-14).

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 лютого 2012 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ст.307 ч.3 КК України повернуто прокурору Кіровського району м. Кіровограда для організації додаткового розслідування, в ході якого належно та в повній мірі необхідно усунути недоліки слідства, встановлені та викладені в постанові суду. Запобіжний захід підсудному на період апеляційного оскарження залишено попередній утримання під вартою в слідчому ізоляторі м. Кіровограда (а.с.15-20).

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.12.2012 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ст.307 ч.3 КК України, повернуто прокурору Ленінського району м. Кіровограда для організації та проведення додаткового розслідування, у ході якого провести слідчі дії, викладені у мотивувальній частині постанови. Запобіжний захід ОСОБА_3 у вказаній кримінальній справі змінено з утримання під вартою на підписку про невиїзд (а.с.44-46).

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 19 березня 2012 року закрито апеляційне провадження за апеляційної скаргою прокурора на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 грудня 2012 року про повернення кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_3 за ст.307 ч.3 КК України на додаткове розслідування, у звязку з відмовою прокурора від своїх апеляційних вимог (а.с.47).

Відповідно до Витягу з кримінального провадження №0001231, внесеного до ЄРДР 05 квітня 2013 року, попередня правова кваліфікація (КК України, 2001) ч.3 ст.307 КК України, 22 серпня 2010 року біля СТО «Малібу» на Олександрійському шосе м. Кіровограда було зупинено автомобіль «Рено Логан», в салоні якого знаходився ОСОБА_3, в ході проведення огляду автомобіля виявлено та вилучено речовину рослинного походження, яка згідно висновку спеціаліста є канабіс, загальною масою у висушеному вигляді 23887,4 г (а.с.47 зворот).

Постановою слідчого СВ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_4 від 23 грудня 2013 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001231 від 05 квітня 2013 року закрито, у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Постановою першого заступника прокурора м. Кіровограда ОСОБА_5 про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 12 лютого 2014 року постанову слідчого СВ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_4 від 23 грудня 2013 року про закриття кримінального провадження №0001231 скасовано, а кримінальне провадження направлено начальнику СВ Кіровоградського МВ УМВС України в області для організації досудового розслідування (а.с.49).

У подальшому постановою прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження від 30 грудня 2015 року кримінальне провадження №0001231, розпочате 05 квітня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, відносно ОСОБА_3, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (а.с.50-51).

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 цього ж Кодексу визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Таким спеціальним Законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі по тексту Закон).

Відповідно до ст.1 вказаного Закону відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до ст.2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати ; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Статтею 3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Позивач звернувся до суду з позовом на підставі ст.1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» про стягнення моральної шкоди, яка з урахуванням збільшення розміру позовних вимог в цій частині в розмірі 4 275 200 грн. (п.5 ст.3 Закону) та стягнення втраченого заробітку в розмірі 89 600 грн. (п.1 ст.3 Закону).

Ухвалою від 14 листопада 2017 року провадження в справі в частині стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України компенсації майнової шкоди за втрачений заробіток в розмірі 89 600 грн. 00 коп. закрито на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України(а.с.70-78).

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч.1 ст.4 Закону).

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Положеннями ст.13 Закону визначено, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2017 року складає 3 200 грн.

Визначаючи розмір відшкодування шкоди суд повинен керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності та справедливості. Розмір моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що фактичний період тривалості кримінального провадження відносно ОСОБА_3, перебування ОСОБА_3 під слідством та судом становить понад п'ять років або 64 повних місяці за період з 23 серпня 2010 року (з моменту затримання ОСОБА_3 в порядку ст.115 КПК України) по 30 грудня 2015 року (винесення постанови про закриття кримінального провадження від 30 грудня 2015 року відносно ОСОБА_3 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України), відповідно мінімальний визначений законодавством розмір відшкодування моральної шкоди становить 204 800 грн. (64 місяці х 3 200 грн.).

Зокрема, судом першої інстанції було встановлено, що про наявність постанови від 30 грудня 2015 року про закриття кримінального провадження, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, позивачу та його представнику стало відомо лише під час судового розгляду справи, повідомлення про завершення досудового розслідування позивач не отримував, як не отримував і письмового повідомлення про закриття кримінального провадження з реабілітуючих підстав з роз'ясненням порядку реалізації права на відшкодування шкоди і поновлення порушених прав, а так само позивача не повідомлено про скасування (втрату чинності) запобіжного заходу (підписки про невиїзд).

Докази та обставини, на які посилається прокуратура Кіровоградської області у своїй скарзі, зводяться до дублювання доводів викладених у запереченні, поданого в суді першої інстанції, які були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки суд надав їм належну оцінку в оскаржуваному рішенні.

Крім того, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо того, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016 року, за яким розрахункова величина для визначення розміру шкоди становить 1600 грн., не підлягає застосуванню, оскільки вказаний Закон стосується визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Також встановлено, що обґрунтовуючи розмір моральної шкоди позивач зазначив, що на час незаконного притягнення до кримінальної відповідальності (затримання/арешту) він перебував у віці 25-ти років, працював в підприємстві «СТРОНГ-С» Кіровоградської облспоживспілки, планував улаштування особистого (сімейного) життя, однак зазначені вище події були для нього вкрай стресовою (психотравмуючою) ситуацією, які внесли кардинальні зміни у звичний спосіб життя, призвели до руйнування значущих взаємовідносин з оточуючими людьми, моральних цінностей та довіри до людей. Порушення даної кримінальної справи та перебування в ув'язненні принижувало його честь та гідність, так як ставило під сумнів його людські якості - порядність, добре ім'я, сприяли суттєвому зниженню авторитету серед оточуючих, поваги та доброзичливого ставлення. Дана ситуація перешкоджала у реалізації особливо значущої кожної людини потреби у самоповазі та повазі з боку оточуючих, відобразилась на взаємовідносинах з різними людьми. Крім того, зазначена ситуація кардинально позначилась на всіх сферах його (позивача) життя, підірвала здоровя, внесла повну невизначеність щодо майбутнього. Переживання даної ситуації супроводжувалась усвідомленням надзвичайної серйозності виниклих життєвих ускладнень. Весь цей час значні зусилля та емоційні ресурси він (позивач) вимушений був підпорядковувати відстоюванню справедливості, доведенню своєї невинності, захищаючи честь і гідність, намаганню реабілітувати своє добре ім'я. Відповідне кримінальне переслідування та застосовані запобіжні заходи фактично на певний час залишили його (позивача) без засобів до існування, призвели до виникнення боргів в його родині.

Відповідно до вимог ст.13 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Таким чином, дійсно, визначений Законом розмір відшкодування моральної шкоди позивачу у зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності може бути не меншим ніж 204 800 грн. (64 місяці х 3 200 грн.), в свою чергу вимога позивача про відшкодування моральної шкоди в значно більшому розмірі (на 3 532 000 грн. 00 коп.) необхідно доводити в порядку ст.ст.12,76 ЦПК України, за якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивачем не було надано належних доказів порушення життєвих зв'язків, погіршення стану здоров'я, наявність боргових зобов'язань, а тому посилання позивача на наявність завданої йому моральної шкоди у розмірі 4 352 000 грн. 00 коп. не прийнята судом до уваги правильно.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, проте не погоджується зі стягненням на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку, виходячи з такого.

Згідно зі ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Чинним законодавством чітко встановлено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконною бездіяльністю органів, що здійснюють досудове розслідування, прокуратури. Відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та інше, відшкодовується державою.

Пунктами 1, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі по тексту Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 р. №845, передбачено, що він визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами.

Відповідно до пункту 35 Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації):

1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду;

2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень;

3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності;

4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні;

5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

Згідно зі пунктом 35 Порядку для забезпечення безспірного списання коштів Державного бюджету в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Таким чином, суд помилково ототожнює Державну казначейську службу України з Державою Україна, Державним бюджетом України. Крім того, Державна казначейська служба України не вчиняла жодних неправомірних дій відносно позивача, тому помилковим є стягнення з неї коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнення шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, провадиться з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції. Підставою для зміни рішення суду є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, висновки суду відповідають обставинам справи. Проте, судом було помилково зазначено про стягнення відшкодування моральної шкоди з Державної казначейської служби України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити у зазначеній частині.

В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та прокуратури Кіровоградської області задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 листопада 2018 року змінити в частині стягнення коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 204 800 (двісті чотири тисячі вісімсот) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови за наявності підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст складено 07 червня 2018 року.

Головуючий суддя: О.І. Чельник

Судді: О.Л. Дуковський

ОСОБА_7