КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №357/9323/17 головуючий у І інстанції:Протасова О.М.
провадження 22-ц/824/1780/2018 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача Сліпченка О.І., суддів Мельника Я.С., Іванової І.В.,

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулась з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона являється спадкоємцем по заповіту на житловий будинок АДРЕСА_1.

Позовну заяву обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5. Після його смерті залишилась спадщина у вигляді житлових будинків АДРЕСА_1.

В передбачений шестимісячний строк позивач прийняла спадщину після смерті померлого, так як звернулась з заявою до Білоцерківської державної районної нотаріальної контори. Відповідач також прийняв спадщину, так як являється спадкоємцем по заповіту на житловий будинок НОМЕР_1.

Після звернення до Білоцерківської державної районної нотаріальної контори з приводу оформлення спадкового майна у вигляді житлового будинку НОМЕР_2, ОСОБА_3 отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.05.2017, так як в заповіті не вказано її дати народження чи інших даних про спадкоємця.

Однак при цьому в постанові нотаріуса зазначено, що при посвідченні заповіту, складеного ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 було дотримано вимоги законодавста України.

ОСОБА_3 просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2017 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування після померлого ОСОБА_5 на спадкове майно у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, до суду з апеляційною скаргою звернулась ОСОБА_2 - дочка спадкодавця ОСОБА_5, обґрунтовуючи її тим, що під час розгляду справи судом не враховано, що вона являється єдиною законною спадкоємицею, а позов подано до неналежного відповідача.

Крім того, пояснює, що при посвідченні заповіту від 27 листопада 2009 року були порушені імперативні норми, просила застосувати наслідки нікчемності даного заповіту.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначала, що рішення місцевого суду, є законним та обґрунтованим, посилалась на те, що ОСОБА_2 позбавлена права на спадкування, оскільки ОСОБА_5 не заповів їй своє майно.

В судовому засіданні, ОСОБА_2 підтримала свої позиції, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, попри те, що погодились, що між ними відсутній спір, щодо будинку, на який позивачка просила визнати право власності.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає у повній мірі.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позовні вимоги доведені позивачами та підтверджені матеріалами справи.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5.

Позивач звернулась до нотаріуса Білоцерківської державної районної нотаріальної контори для оформлення спадкового майна у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.05.2017 року, так як в заповіті не вказано дати її народження чи інших даних про спадкоємця.

Згідно з заявою відповідача по справі встановлено, що він не заперечує проти визнання за позивачем права власності на спадкове майно, у вигляді будинку АДРЕСА_1.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при розгляді справи неповно встановив обставини справи, зокрема посилання суду на те, що позивач та відповідач по справі являються спадкоємцями по заповіту від 27 листопада 2009 року на житловий будинок АДРЕСА_1 є хибним.

В матеріалах справи наявна копія заповіту від 05 серпня 2008 року, згідно якого, ОСОБА_3 є спадкоємцем всього майна, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати на день смерті, та на що за законом матиме право ОСОБА_5. (а.с.10)

Відповідно до заповіту від 27 листопада 2009 року, відповідач ОСОБА_4 є спадкоємцем на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2., а ОСОБА_5 - заповідач (а.с. 12).

Позивач після смерті заповідача звернулась до Білоцерківської державної районної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.05.2017 року, так як в заповіті не вказано дати її народження чи інших даних про спадкоємця.

Крім того, державним нотаріусом Мельничук М.В. було зазначено, що до нотаріальної контори зверталось ще декілька громадянок на ім'я ОСОБА_3 з заявами про прийняття спадщини, одна з яких вважається, як і позивач по справі такою, що спадщину прийняла.

Згідно зі ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Зі змісту положень ст. 48 ЦПК України вбачається, що відповідачем є особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Статтею 189 ЦПК України передбачено, що одним із завдань підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

У підготовчому засіданні суд, в тому числі, вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача (п. 4 ч. 2 ст. 197 ЦПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Однак, суд першої інстанції, не врахувавши вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України, не роз'яснив належним чином позивачу його права, зокрема, щодо залучення до участі у справі осіб, які претендують на спірний будинок, як належного відповідача або співвідповідача, та не вирішив цього питання в порядку, передбаченому ст. 51 ЦПК України, не роз'яснив позивачу про наслідки вчинення або не вчинення цих процесуальних дій, не сприяв здійсненню прав учасників процесу.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів встановила, що жодних спірних правовідносин сторони не мають, що ними і було підтверджено в судовому засіданні.

Крім того, особу, яка дійсно порушує права позивача судом першої інстанції не залучено.

На стадії апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості замінити первісного відповідача належним відповідачем або залучити до участі в справі іншу особу, як співвідповідача.

За вищевказаних обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом слід відмовити. В зв'язку з чим, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, рішення суду постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права і підлягає скасуванню.

Вимоги апелянта про застосування наслідків нікчемного заповіту не були предметом розгляду в суді першої інстанції, тому колегією суддів не розглядались.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи і нормам матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення - задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2017 рокускасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: