Постанова

Іменем України

07 червня 2018 року

м. Київ

справа № 2-6234/10

провадження № 61-17882св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України», ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 лютого 2017 року в складі судді Кулінка Л. Д. та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 05 квітня 2017 року в складі колегії суддів: Черненко В. В., Потапенка В. І., Франко В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Заява мотивована тим, що Кіровський районний суд м. Кіровограда 17 липня 2014 року видав виконавчий лист про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 470 779,73 грн та судових витрат - 1 820 грн. Проте, публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк») звільнив (прощення боргу) ОСОБА_4 від обов'язку по оплаті боргу в розмірі 118 684,39 грн.

На підставі викладеного ОСОБА_4 просила визнати виконавчий лист № 2-6234 від 17 липня 2014 року таким, що не підлягає виконанню в частині оплати боргу в розмірі 118 684,39 грн.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 лютого 2017 року в задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відшкодування банком за рахунок свого страхового резерву кредиторської заборгованості не є припиненням зобов'язання боржника перед кредитором, про стягнення якої наполягає банк та продовжує претензійно-позовну роботу щодо її стягнення.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 05 квітня 2017 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відсутні, відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву не є підставою для припинення вимог банку до позичальника.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати вказані ухвали та постановити ухвалу, якою заяву задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що банком було припинено (анульовано) ОСОБА_4 борг по оплаті кредиту в розмірі 118 684,39 грн, тому виконавчий лист в частині оплати боргу в цій сумі необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню.

У липні 2017 року ПАТ «Ощадбанк» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що у заявника наявна заборгованість перед банком, тому вона зобов'язана виконати рішення суду, яке набрало законної сили. Рішення банку про визнання кредитної заборгованості заявника безнадійною та списання її за рахунок резерву не є припиненням зобов'язань боржника.

02 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 листопада 2010 року, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ВАТ «Ощадбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк», заборгованість у розмірі 470 779,73 грн.

На виконання вищевказаного рішення суду видано виконавчі листи.

Банком відшкодовано непогашену частину кредитної заборгованості за кредитним договором від 19 червня 2008 року, укладеним між ОСОБА_4 та ВАТ «Ощадбанк», у розмірі 122 243,64 грн за рахунок резерву.

ПАТ «Ощадбанк» в період з 01 січня 2014 року до 31 березня 2015 року ОСОБА_4 нарахувало за ознакою доходу «126-додаткове благо» 118 684,39 грн, з якого перераховано податок на додану вартість у розмірі 19 932,75 грн.

У Фортечному відділі державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного управління юстиції у Кіровоградській області знаходиться зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Ощадбанк» заборгованості, до складу якої входить виконавчий лист № 2-6234/10 від 17 липня 2014 року, залишок боргу становить 104 684,63 грн.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», є закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання.

Пунктом 7 Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 172, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента. Банк зобов'язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

На підстави викладеного суди дійшли правильного висновку, що зміст нормативних документів, на підставі яких приймалось рішення банку про визнання кредитної заборгованості позивача безнадійною та списання її за рахунок резерву, не є припиненням зобов'язань боржника перед кредитором. Боргові зобов'язання позичальника перед банком не припинилися.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк