Провадження № 4-с/761/170/2018
У Х В А Л А

Іменем України

06 серпня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Припутневич В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за скаргою Державного підприємства «Антонов», заінтересовані особи - старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Полісмак Олександр Олександрович, ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, скасування постанови, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

26 березня 2018 року до суду надійшла зазначена скарга.

В скарзі скаржник просить: визнати неправомірною та скасувати постанову про повернення виконавчого документу стягувачу по стягненню заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_2 в розмірі 12 550,54 грн.; зобов'язати старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Полісмак О.О. відкрити виконавче провадження.

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що Шевченківський районний суд м.Києва видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь Державного підприємства "АНТОНОВ" заборгованість за житлово-комунальні послуги.

Заявник отримав постанову від 18.05.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу на тій підставі, що заходи щодо виявлення майна боржника виявились безрезультатними, майно не розшукано, відсутній ідентифікаційний код боржника, що унеможливлює звернення стягнення на заробітну плату.

Заявник не погоджується з постановою, оскільки державний виконавець на виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження» не скористався своїми правами, передбаченими ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» та не вчиняв виконавчих дій.

Представник скаржника в судовому засіданні скаргу підтримала та просила її задовольнити. Після оголошеної перерви в судовому засіданні, представник звернулась до суду із заявою про подальше слухання справи в її відсутність.

Боржник та державний виконавець в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили, до суду не надійшли пояснення чи заперечення на вимоги скарги.

Тому у відповідності до положень ч.2 статті 450 ЦПК України суд продовжив розгляд скарги у відсутність боржника та державного виконавця.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги за наступних підстав.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частина 2 та 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначає права та обов'язки державного виконавця.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;

6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням;

9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна;

10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;

11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;

12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;

14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

У разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;

15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання;

16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;

18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

19) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення (ч.5 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як встановлено в судовому засіданні, 30.07.2014 року Шевченківським районним судом м.Києва було видано судовий наказ за яким стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Державного підприємства "АНТОНОВ" заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 11 846 грн. 66 коп., 3% річних в сумі 582,08 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 121 грн. 80 коп. (справа №761/20614/14-ц).

Судовий наказ набрав законної сили та 25.12.2014 року виданий стягувачу.

Заявник подав судовий наказ до примусового виконання.

22.01.2016 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Рибчинський О.В. розглянувши заяву стягувача щодо примусового виконання судового наказу №761/20614/14-ц виданий 25.12.2014 року Шевченківським районним судом м.Києва щодо стягнення з боржника ОСОБА_2 боргу в сумі 6 275,27 грн. виніс постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» так як закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Державне підприємство "АНТОНОВ" не погодилося із постановою та звернулося до суду із скаргою.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 05.04.2016 року визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Рибчинського О.В. про відмову у відкритті виконавчого провадження від 22.01.2016 року за №49891173 з примусового виконання судового наказу №761/20614/14-ц від 25.12.2014 року, виданого Шевченківським районним судом м.Києва (справа №761/20614/14-ц).

Старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Полісмак О.О. відкрив виконавче провадження №53029453 з примусового виконання судового наказу №761/20614/14-ц виданий 25.12.2014 року Шевченківським районним судом м.Києва щодо стягнення з боржника ОСОБА_2 боргу в сумі 6 275,27 грн.

Постановою від 18.05.2017 року старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Полісмак О.О. на підставі положень п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» повернув виконавчий лист стягувачеві.

Як зазначено в постанові, заходи щодо виявлення майна боржника виявились безрезультатними, так як виходом державного виконавця за адресою, вказаною у виконавчому документі боржника та належного йому майна не розшукано. Сформувати запит до ДФСУ та ПФУ не виявилось можливим в зв'язку з відсутністю ідентифікаційного номеру боржника, що унеможливлює звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника. На виклики державного виконавця боржник не реагує.

Стаття 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначає у яких випадках виконавчий документ повертається стягувачу. Зокрема у відповідності до п.2 ч.1 зазначеної статті, у випадку коли у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що постановою від 18.05.2017 року державний виконавець наклав арешт на все майно що належить боржнику ОСОБА_2

Постанова направлялась до виконання до Регіонального сервісного центру МВС в м.Києві. Згідно із відповіддю вбачається, що транспортні засоби за боржником не зареєстровані.

Актом від 11.04.2018 року державний виконавець зафіксував, що за адресою: АДРЕСА_1 (адреса, яка зазначена в судовому наказі) боржника та належного йому майна не розшукано.

Крім того, як вбачається, державний виконавець робив запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та було встановлено, що за ОСОБА_2 зареєстроване майно.

Водночас, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, державний виконавець не здійснив запит щодо реєстраційного облікового номеру платника податків боржника, хоча дата народження боржника відома.

Нормами чинного Закону України «Про виконавче провадження» не визначено строків здійснення виконавчого провадження.

Зокрема, державним виконавцем не надано суду доказів, що постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена Боржнику та ним отримана; відсутні докази направлення викликів Боржнику; не було надано доказів, що державним виконавцем зроблені запити щодо місця реєстрації боржника; не надано доказів, що державним виконавцем вживались передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи щодо примусового виконання рішення неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі.

Отже, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що державний виконавець в повному обсязі не здійснив виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа, постанова про повернення виконавчого листа стягувачеві є передчасною, а тому суд приходить до висновку про задоволення скарги та скасування оскаржуваної постанови.

Водночас, стаття 41 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов'язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред'явити його до виконання.

Відповідно до вимог ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що державний виконавець вчинив не всі виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги.

На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.447-451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу Державного підприємства «Антонов», заінтересовані особи - старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Полісмак Олександр Олександрович, ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, скасування постанови, зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Полісмак Олександра Олександровича від 18.05.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачеві у ВП №53029453.

В іншій частині вимоги скарги задоволенню не підлягають.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Апеляційного суду м.Києва.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ: Н.Г.Притула