Справа № 159/6435/18
Провадження № 6/159/83/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської обл.

в складі: головуючого - судді Логвинюк І.М.,

при секретарі судового засідання Щесюк Н.Й.,

з участю заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі Волинської обл. справу за заявою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи - ОСОБА_2 - за межі України до виконання зобовязань у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

Заявниця 12.12.18 р. звернулась до суду із вказаним вище поданням. На його обґрунтування зазначила, що на виконанні у Ковельському міськрайвідділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції (далі В ДВС) перебуває виконавче провадження № 56156506 (далі ВП) від 11.04.18 р. з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ковельським міськрайсудом Волинської обл. 29.03.18 р. у справі № 159/4 101/17, № 2/159/104/18 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, в сумі 7 800 грн, судового збору в сумі 640 грн. Державним виконавцем (далі держвиконавець) відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" 13.04.18 р. винесено постанову про відкриття ВП щодо примусового стягнення за вказаним вище виконавчим документом. Копія такої постанови та виклик держвиконавця 13.04.18 р. були надіслані боржниці за адресою, вказаною у виконавчому документі. Тоді ж держвиконавцем бувло винесено постанову про арешт майна боржниці і оголошення заборони на його відчуження та відповідні дані внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно. Копію такої постанови також було 13.04.18 р. надіслано боржниці та на виконання. Було також зроблено запит до Ковельського райвідділу ДМС України у Волинській обл., ГУ Держгеокадастру у Волинській обл., ГЦ обробки спецінформації ДПС України, відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання У ДМС України у Волинській обл.. Ковельського міськвідділу ДРАЦС ГТУЮ у Волинській обл., Маневицького райвідділу ДРАЦС ГТУ у Волинській обл., ДФС України, ПФ України щодо даних про джерела доходів, номери рахунків щодо боржниці. Держвиконавцем було перевірено майновий стан боржниці за адресами, вказаними у виконавчому листі, було проведено розшук іншого майна та доходів боржниці. Остання неодноразово викликалась до В ДВС як письмово, так і у телефонному режимі, була повідомлена про кримінальну відповідальність за несплату боргу. Боржниці неодноразово направлялись листи за адресами, вказаними у виконавчому документі. 18.04.18 р., 20.04.18 р., 21.05.18 р., 15.08.18 р. держвиконавцем було здійснено вихід за адресою: м. Ковель Волинської області, вул. Мєчнікова, 5 «а»/54 та за присутності колишньої свекрухи останньої було встановлено, що боржниця за цією адресою не проживає з 17.01.18 р.. При неодноразових виходах держвиконавця за адресою: м. Ковель Волинської області, вул. Незалежності, 68/40 та за присутності тітки боржницы було встановлено, що остання і за цією адресою не проживає тривалий час. Місце проживання та перебування боржниці не відоме. Майна, належного боржниці на праві приватної власності, на яке можна було б звернути стягнення, не виявлено. Держвиконавцем було поновлено запити. За даними ГЦ обробки спецінформації ДПС України, боржниця не перетинала держкордону України. Однак, за постановою Волинської митниці ДФС від 07.02.18 р. ОСОБА_2 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії/№ FA148521, що виданий 12.03.15 р., що підтверджується і листом Ковельського РВ У ДМС України у Волинській обл. від 28.11.18 р.. Зазначає, що маючи такий паспорт, боржниця може перетнути кордон, виїхати за межі України на постійне місце проживання, що унеможливить виконання як рішення суду, так і постанови Волинської митниці ДФС. За повідомленням підрозділу У ДМС України у Волинській обл. від 23.08.18 р., боржниця значиться проживаючою у с. Черчому Камінь Каширського району Волинської області, по вул. Центральній, 70. Тому держвиконавцем 04.10.18 р. було запит скеровано за новим місцем проживання боржниці. 11.10.18 р. держвиконавцем було винесено постанову про об»єднання ВП у зведене виконавче провадження (далі ЗВП) з огляду на кілька ВП щодо одного і того ж боржника. Тоді ж держвиконавцем було скеровано постанову про доручення проведення виконавчих дій до К. Каширського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській обл. для проведення перевірки наявносты майна та доходыв боржниці за вказаною вище її адресою. Тоді ж від стягувача ОСОБА_3 надійшла заява про звернення до суду з розглядуваним поданням. 29.10.18 р. було поновлено запити до Ковельського РВ ДМС України у Волинській обл. та Черченської сільради К. Каширського району Волинської обл.. За даними відповідей на ці запити, боржниця зареєстрована у цьому населеному пункті, однак, там не проживає фактично з 22.01.18 р.; там майна боржницы, на яке можна було б звернути стягнення, при виконанні доручення не виявлено. Заборгованість на користь стягувачів не погашена. Наявного рухомого та нерухомого майна на ім»я боржниці у відповідних реєстрах не значиться., транспортні засоби, земельні ділянки на її ім»я не зареєстровані. Дані про укладення трудових, цивільно правових угод, договорів боржницею, отримання нею доходу - відсутні. Покликаючись на ч. 5 ст. 19, ч. 1, п. 13 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», просить подання задовольнити та тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України

громадянки України ОСОБА_2, 29.06.84 р. н., РНОКПП: НОМЕР_1,

адреси проживання: (відповідно до виконавчого документа: вул. Незалежності, 68/40, вул. Мєчнікова, 5а/54 у м. Ковелі Волинської обл. до виконання своїх зобов'язань, покладених на неї рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від 29.03.18 р. у справі № 159/4 101/17, № 2/159/104/18 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, в сумі 7 800 грн, та судового збору в сумі 640 грн, та стягнення з неї ж на користь Волинської митниці ДФС 8 500 грн. штрафу у справі про порушення митних правил. Виконання ухвали покласти на ДПС України. Копію такої ухвали надати В ДВС.

Заявниця у судовому засіданні подання підтримала, та надала пояснення, аналогічні доводам подання, пояснила додатково, що підтвердження отримання боржницею копій постанов про відкриття ВП немає, однак, останній достеменно відомо про існування ВП. Просить подання задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення заявниці, вивчивши матеріали справи та оглянувши матеріали ЗВП, що надані у розпорядження суду В ДВС, приходить до висновку, що подання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Судом встановлено, що 29.03.18 р. Ковельським міськрайсудом Волинської обл. було видано виконавчий лист відповідно до рішення у цивільній справі № 159/4 101/17 провадження № 2/159/104/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Місцем проживання божниці було зазначено: м. Ковель Волинської обл., вул. Мєчнікова, 5 «а»/54; місцем фактичного проживання було зазначено: м. Ковель Волинської обл., вул. Незалежності, 68/40.

Постановою ст. держвиконавця ОСОБА_1 від 13.04.18 р. було відкрито виконавче провадження № 56156506 з примусового виконання виконавчого листа.

Постановою ст. держвиконавця ОСОБА_1 від 13.04.18 р. було також зобов»язано арештувати майно боржниці у випадку його виявлення.

В ДВС рекомендованим листом боржниці за двома вказаними вище адресами, надсилалась кореспонденція, як пояснила у судовому засіданні заявниця в порядку надіслання постанов держвиконавця стороні ВП для відома, однак, ці листи боржниці вручено фактично не було і про дату пропонованого добровільного виконання зобов"язання останній не відомо.

У матеріалах справи мається копія виклику боржниці у В ДВС від 13.04.18 р. на 27.04.18 р., що містить вказані вище адреси боржниці у м. Ковелі Волинської обл., однак, даних про отримання боржницею такого виклику та явку боржниці у В ДВС за цим викликом немає.

У разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу. Однак, такий захід В ДВс не застосовувався.

Хоча боржниця викликалась у В ДВС на 27.04.18 р., однак, вже 18.04.18 р. держвиконавцем було здійснено вихід по місцю проживання боржниці і у присутності гр. ОСОБА_4 встановлено, що боржниця з 17.01.18 р. не значиться проживаючою за вказаною вище адресою та майна, належного заявниці, там немає. А 21.05.18 р. держвиконавцем було здійснено вихід також по місцю фактичного проживання боржниці і у присутності гр. ОСОБА_5 встановлено, що боржниця за вказаною вище адресою не проживає тривалий час та майна, належного заявниці, там немає.

Таким чином, вже з 21.05.18 р. В ДВС мав відомості про те, що за адресами у м. Ковелі Волинської обл., вказаними у виконавчому листі, боржниця не проживає.

У матеріалах справи мається копія виклику боржниці у В ДВС від 15.08.18 р. на 23.08.18 р., що містить вказані вище адреси боржниці у м. Ковелі Волинської обл.. Однак, даних про отримання боржницею такого виклику та явку боржниці у В ДВС за цим викликом також немає.

15.08.18 р. В ДВС було зроблено запи у Черченську сільраду К. Каширського р - ну Волинської обл. з приводу реєстрації боржниці та наявності її майна, доходів.

Лише 04.10.18 р. у В ДВС надійшли відомості підрозділу У ДМС України у Волинській обл., що були сформовані за станом на 23.08.18 р., про місце реєстрації місця проживання боржниці з 22.01.18 р. с. Черче К. Каширського р - ну Волинської обл..

У матеріалах справи маються копії виклику боржниці у В ДВС від 04.10.18 р. на 17.10.18 р., що містить адресу боржниці за її зареєстрованим місцем проживання на даний час: с. Черче К. Каширського р - ну Волинської обл., вул. Центральна, 70. Однак, даних про отримання боржницею такого виклику та явку боржниці у В ДВС за цим викликом також немає.

Відповідно до довідки Черченської сільради К. Каширського р - ну Волинської обл. № 4 917 від 08.11.18 р., боржниця зареєстрована у с. Черчому К. Каширського р - ну Волинської обл., по вул. Центральній, 70, однак, з 22.01.18 р. там фактично не проживає.

Постановою ст. держвиконавця ОСОБА_1 від 11.10.18 р. було об»єднано вказане вище ВП виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, з ВП, що відкрито 04.05.18 р. по виконанню постанови Волинської митниці ДФС у справі про порушення митних правил, у ЗВП № 57414136.

Однак, копію такої постанови була надіслана боржниці 11.10.18 р. не за місцем її проживання, що вже було відоме В ДВС, а за тими адресами у м. Ковелі Волинської області, де, як було встановлено попередньо з 04.10.18 р., вона не проживає.

Як слідує з копії листа К. Каширського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській обл. № 03 8 24/10 696 від 13.11.18 р., на виконання доручення В ДВС повідомлено також, що боржниця фактично у с. Черчому не проживає, майна, належного останній, по місцю реєстр рації її місця проживання не виявлено.

Тому суд враховує, що до відома боржниці не доведена у передбаченому чинним законодавством порядку інформація про існування щодо неї зведеного ВП у В ДВС, покликаючись на яке заявниця просить задовольнити подання.

Крім того, суд враховую, що, разом з тим, що навіть при наявності фактів неявки боржниці на виклик держвиконавця, після отримання даних, що підтверджують її місце проживання, держвиконавцем не було застосовано до боржниці приводу відповідно до положень п. 14 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження".

Суд враховує, що з огляду на отриману В ДВС інформацію на запити з приводу майна та доходу боржниці, такі надаватись з врахуванням відомостей про місце проживання та фактичного проживання боржниці у м. Ковелі Волинської обл., а не з врахуванням того, що з 22.01.18 р. місцем проживання боржниці є населений пункт іншого району області.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені у Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь - яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь - яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК України особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Положеннями ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" встановлено, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Дійсно, за змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, держвиконавець має право звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

За змістом ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов'язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та у ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", позначає, з об'єктивної сторони, такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні боржником зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, подання розглядається судом негайно, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю лише держвиконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування.

Суд зазначає, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, завданням суду при розглядані подання є з'ясування того, чи, дійсно, боржниця свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання.

Суд зазначає, що ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану тощо, що має місце у випадку з боржницею. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Саме невиконання боржницею зобов'язань на даний момент, не може свідчити про її ухилення від виконання покладених на неї рішенням обов'язків. Факт ухилення боржниці від виконання зобов'язань, покладених на неї рішенням, повинен бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ст. 18 18 Закону України "Про виконавче провадження"; ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржницю рішенням, мають складати будь - які свідомі її діяння (дії або бездіяльність), що спрямовані саме на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у неї є всі реальні можливості (наприклад, є дані про наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь - які незалежні від неї об'єктивні обставини.

Слід зазначити, що у поданні державним виконавцем не зазначено переконливих доказів того, що боржниця має майно чи доходи, а маючи паспорт громадянина України для виїзду за кордон, має намір виїхати за межі України або робить це саме з метою ухилення від виконання судового рішення.

Наявність же лише самого зобов'язання не наділяє відділ ДВС правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Тому, оскільки у розпорядженні суду відсутні дані про дату отримання заявницею копії постанови про об»єднання ВП, викликів у В ДВС, а запити держвиконавцем щодо майна та доходу боржниці зроблено з врахуванням даних про місце проживання боржниці у м. Ковелі Волинської області, тоді коли вона із січня 2018 р. є зареєстрованою проживаючою у К. Каширському р - ні Волинської обл.; не має переконливих доказів того, що боржниця має майно чи доходи, але умисно ухиляється від виконання рішення суду; що вона, маючи паспорт громадянина України для виїзду за кордон, має намір виїхати за межі України або робить це саме з метою ухилення від виконання судового рішення, суд приходить до висновку, що подання є передчасним і держвиконавцем не доведено переконливими доказами суду того, що має місце ухилення боржниці від виконання зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням та рішенням іншого органу (посадової особи).

Суд також звертає увагу, що заявниця у своєму поданні покликається на неіснуючу норму ЦПК України ст. 377 1 ЦПК України.

Відтак суд не вбачає підстав для його задоволення.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 447 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п»ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Повне найменування учасників справи:

Заявниця - ОСОБА_1, адреса місця праці заявниці: 45008, м. Ковель Волинської області, вул. Кармелюка, 4.

Головуючий:ОСОБА_6

Повне судове рішення складено 14.12.18 р.