Справа № 355/1461/17 Головуючий у І інстанції Литвиненко О. Л.
Провадження № 22-ц/780/1745/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 56 05.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 червня 2018 року м. Київ

Справа № 355/1461/17-ц

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 (суддя-доповідач),

ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

секретар судового засідання Немудра Ю.П.

позивач: ОСОБА_4,

відповідач: Товарної біржі "Баришівська Універсальна"

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Баришівського районного суду Київської області, у складі судді Литвиненко О.Л., від 14 лютого 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого(території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9, 11 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а також заяви і скарги подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом. Мотивував його тим, що на підставі договору відчуження № 2-4511 від 08 грудня 1995 року являється власником земельної ділянки по вул. Сосюри в с. Пасічна Баришівського району Київської області.

31 жовтня 2007 року підписав з товарною біржею (далі також ТБ) «Баришівська Універсальна» в особі директора ОСОБА_5 договір № ТБ-1275 від 31 жовтня 2007 року про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та переоформлення (виготовлення) державного акту на право приватної власності на вказану земельну ділянку. Підтвердженням існування договору є посилання відповідача на нього в технічній документації.

Пояснив, що відповідач не виконав взяті на себе зобовязання в частині переоформлення (виготовлення) державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, тому просив суд визнати спірний правочин таким, що відбувся та зобовязати відповідача безоплатно усунути недоліки у наданій послузі у розумний строк на момент рішення суду.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 14 лютого 2018 року позов ОСОБА_4 задовольнено частково. Визнано правочин між ОСОБА_4 та ТБ «Баришівська Універсальна» в особі директора ОСОБА_5 щодо укладення договору № ТБ-1275 від 31 жовтня 2007 року про надання послуг з виконанням робіт оформлення (виготовлення) державного акту та державну реєстрацію на земельну ділянку по вулиці Сосюри, 64 в с. Пасічна Баришівського району Київської області таким, що відбувся. В решті позовних вимог відмовлено.

Позивач з рішенням суду в частині відмови в задоволені позовних вимог не погодився та 15 березня 2018 року подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду в цій частині скасувати і задовольнити позовні вимоги. Вважав, що рішення суду ухвалено з порушеннями норм матеріального та процесуального права.

В решті рішення суду сторонами не оскаржене.

Відповідач про дату, час і місце розгляду справи була повідомлені належним чином, однак до суду не зявилася, що, відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджало розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга до задоволення не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджене таке.

08 грудня 1995 року, на підставі договору про відчуження земельної ділянки, посвідченого державним нотаріусом Баришівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 і зареєстрованого в реєстрі за № 2-4511, ОСОБА_4 прийняв у дар земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована по вул. Сосюри, 64 в с. Пасічна Баришівського району Київської області.

31 жовтня 2007 року між ОСОБА_4 та товарною біржею «Баришівська універсальна» укладено договір на виконання робіт з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку № ТБ-1275 від 31 жовтня 2007 року. Строк дії договору один рік.

Наведені обставини сторонами не оспорені.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, районний суд виходив з того, що відповідач факт укладення спірного правочину визнав, в решті ж позивачем обраний не правильний спосіб захисту порушеного права.

Колегія суддів погоджується з цим висновком районного суду, оскільки він ґрунтується на нормах чинного законодавства України та відповідає фактичним обставинам справи.

Розглядаючи спір, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції, не зважаючи на доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази щодо їх належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, в тому числі й тим, на які посилається апелянт і обґрунтовано задовольнивши позов лише частково.

В порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем, всупереч його твердженням в апеляційній скарзі, не доведено перед судом належними і допустимими доказами обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення позову.

Обґрунтованим, попри посилання апелянта, являється і висновок районного суду про те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права.

За наведеного, на думку колегії суддів, твердження позивача в апеляційній скаргзі про порушення районним судом щодо нього вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколів до неї, являються надуманими.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до помилкового тлумачення норм права, тому також не спростовують висновків суду першої інстанції та не доводять порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, що тягнуть за собою скасування або зміну судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тому в решті судове рішення судом апеляційної інстанції не переглядалося.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім того, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ч. 6 ст. 259, п. 1) ч. 1 ст. 374, ст. ст. 268, 375, 367, 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 14 лютого 2018 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: С. В. Лівінський

ОСОБА_2

ОСОБА_3