Справа № 548/663/18
Провадження № 2-о/548/30/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.05.2018 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Миркушіної Н.С.,

за участю секретаря судового засідання - Вовк М.І.

за участю прокурора- Дяченко Ю.О.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за заявою першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області, в інтересах держави в особі Вишневої (ОСОБА_1) сільської ради Хорольського району Полтавської області, про визнання майна (спадщини) безхазяйним,-

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області із заявою про визнання майна ( спадщини ) безхазяйним в обгрунтування якої вказав, що згідно зі ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функції представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з положеннями ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Статтею 56 ЦПК України передбачено, що увизначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року №3-рп//99 представництво прокуратурою інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави з урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, у звязку з чим прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство підставу позову, та визначає, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та визначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обовязок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до ст. ст. 6, 7, 13 Конституції України може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Подаючи до суду заяву в інтересах держави, в особі Вишневої (ОСОБА_1) сільської ради Хорольського району, як органу місцевого самоврядування (ст.140 Конституції України), прокурор спрямовує дану заяву на захист інтересів держави, оскільки відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством України, що перебуває під особливою охороною держави, а тому зволікання органу місцевого самоврядування зі зверненням до суду з метою визнання майна безхазяйним суперечить інтересам держави та суспільства.

В судовому засіданні представник Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області прокурор Дяченко Ю.О. підтримала позовні вимоги та прохала їх задовольнити.

В судове засідання представник Вишневої (ОСОБА_1) сільської ради Хорольського району Полтавської області ОСОБА_2 не з"явився, але подав до суду заяву в якій не заперечував проти задоволення заяви .

Врахувавши позицію заявника та заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 335 ЦК України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.

Відповідно до ч. 2ст. 327 ЦК України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог ст. 329 ЦПК України заява про передачу безхазяйної нерухомої речі у власність територіальної громади за умов, визначених Цивільним кодексом України, подається до суду за місцезнаходженням відповідної територіальної громади.

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 2 ОСОБА_3 померла 14.12.1998, тобто більше одного року тому.

До смерті вказана особа мешкала у с. Єньки Хорольського району Полтавської області.

Встановлено, що ОСОБА_3 згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії ПЛ №013513 належала земельна ділянка площею 4,19 гектара, що розташована на території ОСОБА_1 сільської ради Хорольського району Полтавської області та надана для сільськогосподарського використання.

Після смерті вказаної особи відкрилася спадщина, до складу якої входить вищезазначена земельна ділянка.

За даними сільської ради за ОСОБА_3 обліковується земельна частка (пай).

Згідно з довідкою відділу у Хорольському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавської області №01-16-02/1528 від 18.03.16 та №70/116-18 від 22.01.2018 уточнений розмір земельної частки (паю)в межах розпайованих земель КСП ім. Ватутіна на території ОСОБА_1 сільської ради, затверджений розпорядженням Хорольської РДА №371 від 03.11.2003, становить 4,06 га, нормативно-грошова оцінка вищевказаної земельної ділянки становить 160 844 грн. 08 коп.

Відповідно до інформаційної довідки із Спадкового реєстру № 50555815 від 15.01.2018 Хорольської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не відкривалась та видані на її підставі свідоцтва про право на спадщину відсутні.

Згідно з довідкою ОСОБА_1 сільської ради №02-45/155 від 21.03.2016 та №05-12/03 від 19.01.2018 на момент смерті ОСОБА_3 проживала разом зі своєю донькою ОСОБА_4, яка померла 09.03.1999 року.

Відповідно до інформаційної довідки із Спадкового реєстру № 50555859 від 15.01.2018 Хорольської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_4 спадкова справа не відкривалась та видані на її підставі свідоцтва про право на спадщину відсутні.

Згідно з довідками ОСОБА_1 сільської ради №02-45/156 від 21.03.2016 та № 05-12/03 від 19.01.2018 від на момент смерті ОСОБА_4 з нею ніхто не проживав.

Окрім цього, відповідно до вказаних довідок заповіт від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_3 ОСОБА_1 сільською радою не посвідчувався.

27 квітня 2016 року рішенням ОСОБА_1 сільської ради Хорольського району №47-05/2016 взято на облік земельні частки (паї) померлих громадян згідно списку.

Крім того, ОСОБА_1 сільська рада, для розшуку спадкоємців ОСОБА_3, зверталася з повідомленням до газети «Вісті Хорольщини» 05.08.2016, але на даний час ніхто до сільської ради з повідомленням про намір оформити спадкове майно ОСОБА_3 не звернувся.

Отже, на спадщину, яка залишилася після смерті спадкодавця, з часу його смерті ніхто не претендує.

В абзаці 3 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 надано розяснення з приводу застосування правила книги шостої ЦК України до спадкових правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року . Так, у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Крім цього, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

Згідно ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Водночас, за інформацією Вишневої (ОСОБА_1) сільської ради Хорольського району у ОСОБА_3 спадкоємці відсутні та після її смерті спадщину ніхто не прийняв.

Згідно з п. 2 та п. 5 ч. 1 ст. 555 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави , якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, та якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини.

За ч. 2 ст. 4 Земельного кодексу України 1990 року субєктами права державної власності на землю виступають: Верховна Рада України - на землі загальнодержавної власності України; Верховна Рада Республіки Крим - на землі в межах території Республіки, за винятком земель загальнодержавної власності; обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності.

Статтею 329 Цивільного процесуального кодексу України (в ред. 03.10.2017) визначено, що заява про передачу безхазяйної нерухомої речі у власність територіальної громади подається до суду за місцезнаходженням цієї речі органом, уповноваженим управляти майном відповідної територіальної громади.

Статтею 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Аналогічні положення закріплено в статті 327 Цивільного кодексу України.

Закон України "Про місцеве самоврядування" дає визначення поняття права комунальної власності, а саме, - це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування (стаття 1).

Відповідно до статті 6 цього Закону первинним субєктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Тобто, субєктом права комунальної власності є відповідна територіальна громада села, селища, міста.

Органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та законами, є сільські, селищні, міські ради (частина перша статті 10 Закону).

Виключна компетенція сільських, селищних, міських рад закріплюється у статті 26 Закон України "Про місцеве самоврядування".

Так, органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження обєктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати обєкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати тощо.

Отже, субєктами права комунальної власності є територіальні громади села, селища, міста, від імені та в інтересах яких діють сільські, селищні, міські ради.

Враховуючи викладене, власником комунального майна є відповідна територіальна громада села, селища, міста в особі органу місцевого самоврядування, уповноваженого управляти цим майном.

Крім того, згідно Постанови Верховної Ради від 12.05.2016 №1353 «Про перейменування деяких населених пунктів» село Петрівка Хорольського району Полтавської області перейменовано в село Вишневе Хорольського району Полтавської області. На підставі вказаної постанови та рішення 16 сесії ОСОБА_1 сільської ради Хорольського району Полтавської області 7 скликання №218-16/2017 від 05.10.2017 «Про перейменування ОСОБА_1 сільської ради Хорольського району Полтавської області » 26.02.2018 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано Вишневу сільську раду Хорольського району Полтавської області.

Отже, Вишнева (ОСОБА_1) сільська рада Хорольського району є державним органом, який уповноважений своєчасно виявляти спадщину громадян, яка не прийнята спадкоємцями, взяти земельну ділянку на облік та звертатися до суду з метою визнання майна безхазяйним, але з часу смерті ОСОБА_3 вона не вчинила жодних дій для переходу земельної ділянки у власність держави. Таким чином, вищезазначена земельна ділянка не має власника та її правовий статус є невизначеним, що унеможливлює наповнення бюджету громади шляхом здачі в оренду вказаної земельної ділянки, передачі її у власність громадянам та ін.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля перебуває під особливою охороною держави, оскільки є основним національним багатством. Право власності набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Невизначеність правового статусу земельної ділянки, що залишилась після смерті ОСОБА_3 не дає змоги органу місцевого самоврядування використовувати її за призначенням або ж передати за плату в користування з метою наповнення місцевого бюджету для забезпечення виконання власних та делегованих функцій.

За таких обставин, звертаючись до суду із заявою про визнання спадщини у виді земельної ділянки (паю) безхазяйним майном прокурор реалізує свої представницькі повноваження у сфері охорони землі на захист інтересів держави в особі Вишневої (ОСОБА_1) сільської ради, оскільки остання заходів щодо визнання майна безхазяйним з моменту відкриття спадщини після смерті вказаного спадкодавця, не вжила.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 137 ЦК УРСР майно, яке не має власника або власник якого невідомий (безхазяйне майно), надходить у власність держави за рішенням виконавчого комітету районної, міської Ради народних депутатів, винесеним за заявою фінансового органу. Заява про визнання майна безхазяйним може бути подана не раніше як через один рік після прийняття майна на облік відповідним фінансовим органом або виконавчим комітетом селищної, сільської Ради народних депутатів.

Оскільки законодавство, повноваження органів і процедура визнання майна безхазяйним змінились, вбачається за необхідне визнати неуспадковану земельну ділянку ОСОБА_3 безхазяйним майном і передати його тогочасному субєкту права державної власності на землю Вишневій (ОСОБА_1) сільській раді Хорольського району у судовому порядку.

Згідно ст. 333 ЦПК України суд, встановивши, що нерухома річ є безхазяйною та взята на облік органом, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а також, що сплив один рік з дня взяття на облік нерухомої речі, ухвалює рішення про передачу безхазяйної нерухомої речі у власність відповідної територіальної громади.

Вищевикладене дає суду законні підстави для задоволення заявлених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 5 ЦК України, ст. 137, 555 ЦК УРСР, ст. 4 ЗК України 1990 року, ст.ст.4, 56, 175, 329, 330, 332 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Заяву першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області, в інтересах держави в особі Вишневої (ОСОБА_1) сільської ради Хорольського району Полтавської області, про визнання майна (спадщини) безхазяйним,- задовольнити повністю.

Визнати спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 на земельну частку (пай)розміром 4,19 гектара вартістю 160 844 грн. 08 коп., що знаходиться на території Вишневої (ОСОБА_1) сільської ради Хорольського району Полтавської області, безхазяйним майном та передати її у власність Вишневої (ОСОБА_1) сільської ради Хорольського району (комунальну власність).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Хорольський районний суд Полтавської області.

Повний текст судового рішення складено 21.05.2018 року.

Суддя : Н.С. Миркушіна