ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/316/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: В порядку ЦПК України
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Кіся П.В.,

за участю секретаря : Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ПАТ «Скай Банк» адвоката ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м.Харкова від 05 липня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Скай Банк» про стягнення заборгованості за договором оренди,

встановив:

14 серпня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Скай Банк» про стягнення заборгованості за договором оренди.

Позовна заява мотивована тим, що йому на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.03.2013р. належать нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. 31.03.2016р. між ОСОБА_4 (Орендодавець), та ПАТ «Регіон-Банк» (Орендар) в особі Голови Правління ОСОБА_5, діючого на підставі Статуту, було укладено договір оренди нежитлових приміщень. 29 травня 2017 року зареєстровано Статут ПАТ «Скай Банк», який є повним правонаступником прав та обов'язків ПАТ «Регіон-Банк». Відповідно до п.1.1. Договору оренди нежитлових приміщень від 31.03.2016р., з врахуванням змін внесеними на підставі Договору про внесення змін від 07.06.2016р., орендодавець передає орендарю у тимчасове платне користування - оперативну оренду частину нерухомого майна: усі приміщення підвалу загальною площею 392,8 кв.м., усі приміщення першого поверху (за виключенням приміщення №30 площею 47,7 кв.м.; №30а площею 8,5 кв.м.; №31а «хол» площею 40,0 кв.м.) загальною площею 342,1 кв.м.;усі приміщення другого поверху загальною площею 460,3 кв.м.; приміщення мансарди №62 «основне» площею 28,6 кв.м.; №VII «сходова клітина» площею 8,8 кв.м., загальною площею усіх приміщень - 1232,6 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «А-2».щомісячна сума орендної плати за даним договором за червень 2016 р. складає 400 000 грн., починаючи з 01.07.2016р. нарахування та сплата орендної плати за липень-грудень 2016 р. здійснюється згідно додатку №1 до Договору від 31.03.2016р. В подальшому нарахування та сплата орендної плати відбувається виходячи з суми орендної плати 479 950 грн. щомісячно. 09.06.2017р. Договір оренди нежитлових приміщень (оперативна оренда) від 31.03.2017р. було розірвано за ініціативою Орендаря. В порушення умов договору відповідачем не сплачено орендну плату за договором оренди нежитлових приміщень від 31.03.2016р. за березень, квітень, травень 2017р. та з 01.06.2017р. по 09.06.2017р. У зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду.

На підставі викладеного, ОСОБА_4 просив стягнути з ПАТ «Скай Банк» на користь ОСОБА_4 заборгованість зі сплати орендної плати у сумі 1666283 грн. 70 коп., з яких 1579190,25 грн. - сума основного боргу, 78137,45 грн. - пеня за неналежне виконання договору, 8956 грн. - 3% річних за неналежне виконання договору. Просить стягнути з ПАТ «Скай Банк» на користь ОСОБА_4 заборгованість за відшкодування страхового платежу у розмірі 98679 грн. та судові витрати.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, в обґрунтування заперечень посилався на неправомірність позовних вимог у зв'язку зі зміною у квітні 2016 року власника орендованого відповідачем нерухомого майна. Так, посилається на те, що 25.04.2016 р. між позивачем та його дружиною ОСОБА_6 укладено договір про поділ спільного майна подружжя - нежитлової будівлі літ. "А-2" загальною площею 1780,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1. Зазначає про те, що 01.06.2017 року відповідач фактично звільнив орендоване приміщення та не користувався ним у зв'язку з тим, що сторонами було погоджено дострокове розірвання договору оренди та призначено спільну комісію з передачі об'єкту оренди позивачу. Зазначає, що 09.06.2017 року договір оренди достроково розірвано. Відповідачем повернуто повністю, а позивачем прийнято орендовані за договором приміщення за актом приймання-передачі від 09.06.2017 р. Розірванню договору передувало безпідставне ухилення позивача від участі у роботі комісії з повернення орендованого майна. Посилається на те, що на момент подання позовної заяви позивач вже не був одноособовим власником нерухомого майна нежитлової будівлі літ. "А-2" за адресою: АДРЕСА_1. Свідоцтво про право власності від 29.03.2013 р., на яке посилається позивач в підтвердження свого права власності на нерухомість, втратило чинність. З наявних в матеріалах справи документів, не можливо встановити чи поширюється ? частка позивача на орендовану відповідачем частину приміщень у нежитловій будівлі літ. "А-2" за адресою: АДРЕСА_1. За таких обставин, посилаються на те, що позивач не є належним позивачем по справі. Відповідачем здійснено оплату за договором оренди. З приводу стягнення заборгованості по сплаті страхового платежу в розмірі 98 679,00 грн. посилаються не те, що протягом дії договору позивач не пред'явив письмових вимог застрахувати орендоване приміщення та, відповідно, відповідачем не укладались договори страхування. Позивач не пред'являв відповідачу письмових вимог з відшкодування сплачених ним сум страхового платежу, що унеможливлює існування та стягнення з відповідача будь-якої заборгованості за страхові платежі. Отримана відповідачем 26.12.2017 р. вимога позивача про відшкодування сплаченої суми страхового платежу не може бути підставою для стягнення з відповідача 98 679,00 грн., оскільки заявлена поза межами дії спірного договору оренди від 31.03.2016р., що розірваний 09.06.2017 р.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 - задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Скай Банк" на користь ОСОБА_4 заборгованість зі сплати орендної плати у сумі 1666283 /один мільйон шістсот шістдесят шість тисяч двісті вісімдесят три/ грн. 70 коп., з яких 1579190,25 грн. - сума основного боргу, 78137,45 грн. - пеня за неналежне виконання договору, 8956 грн. - 3% річних за неналежне виконання договору. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Скай Банк" на користь ОСОБА_4 заборгованість за відшкодування страхового платежу у розмірі 98679 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі представник банку адвокат ОСОБА_3 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. При цьому посилався на те, що рішення ухвалене з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають вирішальне значення для справи, судом неправильно та неповно оцінено докази.

Вказав, що суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні допустив порушення норми матеріального права, та п. 6.4. ст. 6 та п. 8.5. ст. 8 Договору оренди нежитлових приміщень (оперативна оренда) від 31.03.2016 р., дійшовши до висновку про наявність заборгованості зі орендної плати в сумі 1 579 190,25 грн. Суд погодився з розрахунками наведеними позивачем щодо заборгованості зі сплати орендної плати за березень, квітень та травень складає 1 439 850 грн. Сума заборгованості зі сплати орендної плати за з 01.06.2017р. по 09.06.2017р. складає 139340, 25 грн. (479 950 грн. / 31 дн. = 15482, 25 (сума орендної плати за один день користування) х 9 дн.). Таким чином, суд вважав доведеним, що заборгованість зі сплати орендної плати відповідача перед позивачем за Договором становить 1 579 190,25 грн. (1439850+139340,25). Проте, як вбачається з наявних матеріалів справи, Договір оренди був розірваний за ініціативою Орендаря (Відповідача) в порядку п. 8.5. ст. 8 Договору оренди ще 01.06.2017 р., а не 09.06.2017 р., оскільки, згідно п.8.5. ст. 8 Договір оренди може бути розірваних достроково за згодою сторін або, якщо Орендар за два місяці повідомить про це письмово Орендодавця; відповідач, в силу п. 8.5. ст. 8 Договору оренди, Листом №02-1-40/444 та вих. №02-1- 40/444/1-2 від 30.03.17, що був особисто отриманий уповноваженим представником ОСОБА_4 31.03.17 повідомив про припинення (дострокове розірвання) Договору оренди з 01 червня 2017 року. Сам позивач (ОСОБА_4.) в особі свого повноважного представника ОСОБА_7 листом від 04 травня 2017 року, що надійшов до Відповідача 04.05.2017 р. вхідний №1103, повідомив Відповідача про отримання вищевказаних листів Орендаря та обізнаність щодо припинення (дострокового розірвання) Договору оренди саме з 01.06.2017 року.

Зазначив, що суд прийшов до хибних висновків щодо дострокового розірвання Договору оренди з 09.06.2017 р., замість 01.06.2017 р., та безпідставно встановив наявність боргу Відповідача в 139 340,25 грн. за період з 01.06.2017 р. по 09.06.2017 року. Договір оренди в силу вже був достроково розірваний з 01.06.2017 р. Більш того, як на момент пред'явлення позову, його розгляду, винесення оскаржуваного рішення, так і на даний час, у відповідача взагалі відсутнє зобов'язання по сплаті орендної плати за період: березень, квітень та травень 2017 року, оскільки в матеріалах судової справи відсутні всі необхідні документи на підтвердження виникнення обов'язку сплачувати за цей період орендної плати, немає обов'язкових в таких випадках актів наданих послуг за березень, квітень та травень 2017 року, які взагалі не надходили до Орендаря від Орендодавця і, відповідно, не підписувалися сторонами. За таких обставин справи в силу п.6.4. ст. 6 Договору послуги з оренди за цей спірний період не надані Орендодавцем, відповідно у Орендаря не виникло обов'язку по сплаті плати за даний період.

Звертає увагу суду, що заборгованість з орендної плати за березень місяць 2017 року могла виникнути не раніше ніж 01.04.2017 р. і вона б становила 479 950,00 грн., а не 1 579 190,25 грн.; заборгованість з орендної плати за квітень місяць 2017 року могла виникнути не раніше ніж 01.05.2017 р. і вона б становила теж 479 950,00 грн., а в сукупності збільшення такої заборгованості на 01.05.2017 р. вона б становила 956 900,00 грн. (479 950,00+479 950,00), а не 1 579 190,25 грн. Заборгованість з орендної плати за травень місяць 2017 року могла виникнути не раніше ніж 01.06.2017 р. (тобто в день дострокового розірвання Договору оренди) і вона б становила теж 479 950,00 грн., а в сукупності збільшення (накопичення) такої заборгованості на 01.05.2017 р. вона б становила 1 439 850,00 грн. (479 950,00+479 950,00+479 950,00), а не 1579190,25 грн., як помилково вирішив суд. Зазначене також свідчить про неправомірність рішення суду в частині розміру заборгованості відповідача по пені та 3% річних.

Вказав, що суд безпідставно дійшов до висновку про наявність у відповідача перед позивачем зі сплати 98 679,00 грн. заборгованості за відшкодування страхового платежу

Договір добровільного страхування майна серія 212/01 №123/100/389 від «12» січня 2016 року взагалі є неукладеним оскільки з наявної в матеріалах судової справи його копії вбачається, що в графі «підписи та реквізити сторін», сторінка 2, договору, взагалі відсутні підписи сторін, тобто він є неукладеним. Суд, досліджуючи докази, не звернув увагу на дану важливу обставину, не надав їй належної юридичної оцінки. З наявної в матеріалах судової справи, виписки по особовим рахункам позивача за період з 01.01.2016 р. по 23.08.2017 р., вбачається, що всі платежі, на які вказує суд, здійснювалися в рахунок оплати по договору 212/01 №123/100/389 від 18.12.2015р., а не як вказує суд в оскаржуваному Рішенні по договору 212/01 №123/100/389 від 12.01.2016р. Тобто оплата, яка була здійснена, не стосується Договору добровільного страхування майна 212/01 №123/100/389 від «12» січня 2016 року та здійснена взагалі по іншому договору датованому 18.12.2015 р. Тому, з огляду на зазначене, договір добровільного страхування майна, копія якого є в матеріалах справи, є неукладеним, заявлені до стягнення страхові платежі не стосуються договору добровільного страхування майна 212/01 №123/100/389 від «12» січня 2016 р. При цьому суд допустив порушення ст. 89 ЦПК України, та порушив п.5.3 ст. 5 Договору оренди.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися у судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_4 є повністю доведеними.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1-2, ч. 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Так, відповідно до змісту ст.ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Також, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3% річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 31.03.2016р. між ОСОБА_4 (Орендодавець), та ПАТ «Регіон-Банк» (Орендар) в особі Голови Правління ОСОБА_5, діючого на підставі Статуту, було укладено договір оренди нежитлових приміщень.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за № 90143645 від 21.06.2017 року ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.03.2013р. належали нежитлові приміщення літ. "Б-5" загальною площею 2416,0 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно договору про розподіл спільного майна подружжя від 25.04.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Драгу Ю.Г., зареєстровано в реєстрі за № 454, згідно п. 3., у особисту приватну власність ОСОБА_4 переходить ? частка в праві спільної часткової власності на нежитлову будівлю літ. "А-2", що розташована у АДРЕСА_1. Відповідно до п. 3.2. договору ? вказаної будівлі переходить у особисту приватну власність ОСОБА_6

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за № 90143645 від 21.06.2017 року, дата державної реєстрації 25.04.2016 р., на підставі договору про поділ спільного майна подружжя, серія та номер 454, від 25.04.2016, приватний нотаріус ХМНО Х/о Драгу Ю.Г., нежитлові приміщення літ. "Б-5" загальною площею 2416,0 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, на праві спільної часткової власності, по ? частини кожному, належить ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Як вбачається з п. 1.1. договору позички нежитлового приміщення від 25.04.2016 р. ОСОБА_6 передає у виключне строкове безоплатне користування ОСОБА_4 ? частини нежитлової будівлі літ. "А-2", що розташована у АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі нотаріально посвідченого договору про розподіл спільного майна подружжя від 25.04.2016 р. приватним нотаріусом ХМНО Драгу Ю.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 454.

Згідно п. 1.4. договору позики нежитлового приміщення від 25.04.2016 р. користувач здійснює управління, користування, розпорядження нежитловим приміщенням на власний розсуд без жодних обмежень, з правом передання нежитлових приміщень в користування третім особам (суборенда) на умовах визначених користувачем без попереднього погодження з позичкодавцем, з правом отримання грошових коштів.

Відповідно до акту приймання-передачі нежилого приміщення за договором позички від 25.04.2016 р. ОСОБА_6 передала, а ОСОБА_4 прийняв у строкове та безоплатне користування ? частину нежитлової будівлі літ. "А-2", що розташована у АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі нотаріально посвідченого договору про розподіл спільного майна подружжя від 25.04.2016 р. приватним нотаріусом ХМНО Драгу Ю.Г., зареєстрованим в реєстрі за № 454.

Пунктом 8.4. договору оренди нежитлових приміщень (оперативна оренда) від 31.03.2016 р. встановлено, що перехід права власності на приміщення до інших осіб не є підставою для зміни умов або припинення дії цього договору.

Згідно до ч. 1 ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Тому, з урахуванням того, що на підставі договору позички позивач має право володіння усім нерухомим майном, яке було передано в оренду, колегія суддів за необґрунтованістю відхиляє доводи скарги про те, що у позивача відсутнє право вимоги.

29 травня 2017 року зареєстровано Статут ПАТ «Скай Банк», який є повним правонаступником прав та обов'язків ПАТ «Регіон-Банк».

07.06.2016р. між тими ж сторонами було укладено Договір про внесення змін до Договору оренди нежитлових приміщень від 31.03.2016р.

Згідно ч.1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до п.1.1. Договору оренди нежитлових приміщень від 31.03.2016р., з врахуванням змін внесеними на підставі Договору про внесення змін від 07.06.2016р., орендодавець передає орендарю у тимчасове платне користування - оперативну оренду частину нерухомого майна: усі приміщення підвалу загальною площею 392,8 кв.м., усі приміщення першого поверху (за виключенням приміщення №30 площею 47,7 кв.м.; №30а площею 8,5 кв.м.; №31а «хол» площею 40,0 кв.м.) загальною площею 342,1 кв.м.;усі приміщення другого поверху загальною площею 460,3 кв.м.; приміщення мансарди №62 «основне» площею 28,6 кв.м.; №VII «сходова клітина» площею 8,8 кв.м., загальною площею усіх приміщень - 1232,6 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «А-2» за адресою АДРЕСА_1.

Згідно п.1.4 Договору оренди нежитлових приміщень від 31.03.2016р. термін дії цього договору починається з дати його підписання сторонами, фактичне користування приміщеннями починається з 07.02.2016р. та діє до 01.01.2019р.

Відповідно до п.6.1. Договору оренди нежитлових приміщень від 31.03.2016р., з врахуванням змін внесеними на підставі Договору про внесення змін від 07.06.2016р., щомісячна сума орендної плати за даним договором за червень 2016р. складає 400 000 грн., починаючи з 01.07.2016р. нарахування та сплата орендної плати за липень-грудень 2016р. здійснюється згідно додатку №1 до Договору від 31.03.2016р., згідно до якого у подальшому нарахування та сплата орендної плати відбувається виходячи з суми орендної плати 479 950 грн. щомісячно.

09.06.2017р. Договір оренди нежитлових приміщень (оперативна оренда) від 31.03.2017р. було розірвано за ініціативою Орендаря.

Доводи скарги про те, що за відсутності актів виконаних робіт не виникає заборгованість - не ґрунтуються на умовах договору оренди чи закону і тому колегія суддів їх відхиляє.

Так, відповідно до п. 6.4 Договору оренди орендна плата за кожний наступний місяць сплачується протягом місяця з послідуючим підписанням акту наданих послуг, підписаного сторонами не пізніше останнього робочого дня місяця, у безготівковому порядку на рахунок Орендодавця в АТ «РЕГІОН-БАНК» (а.с. 18-19 т. 1).

З наданих до суду меморіальних ордерів вбачається оплата відповідачем за договором оренди від 31.03.2016 р. за: лютий 2017 р., лютий-березень 2016 р., квітень 2016 р., травень 2016 р., червень 2016 р., серпень 2016 р, липень 2016 р., вересень 2016 р., жовтень 2016 р., листопад 2016 р., грудень 2016 р., січень 2017 р., тобто здійснення оплати за вказаними періодами не були предметом спору по даній справі (а.с.71-82 т. 2).

При цьому ніяких актів не складалося і відповідач не оспорював, що до 09.06.2017 сторони не підписали акт прийому-передачі орендованого майна, тобто до вказаної дати Орендар не повернув Орендодавцеві орендоване майно.

Разом з тим, згідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Відповідач всупереч свого процесуального обов'язку, передбаченого ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не надав до справи достатніх належних і допустимих доказів про те, що Орендодавець не міг використовувати орендоване у позивача майно в той період, за який був заявлений позов про стягнення заборгованості.

Доводи скарги про те, що договір оренди був достроково розірваний з 01.06.2017 р. також належним чином не доведені. Згідно п.8.5. ст. 8 Договір оренди може бути розірваний достроково за згодою сторін або, якщо Орендар за два місяці повідомить про це письмово Орендодавця; відповідач, в силу п. 8.5. ст. 8 Договору оренди, Листом №02-1-40/444 та вих. № 02-1- 40/444/1-2 від 30.03.17, що був особисто отриманий уповноваженим представником ОСОБА_4 31.03.17, банк повідомив про припинення (дострокове розірвання) Договору оренди з 01 червня 2017 року. Сам позивач (ОСОБА_4.) в особі свого повноважного представника ОСОБА_7 листом від 04 травня 2017 року, що надійшов до Відповідача 04.05.2017 р. вхідний №1103, повідомив Відповідача про отримання вищевказаних листів Орендаря та обізнаність щодо припинення (дострокового розірвання) Договору оренди саме з 01.06.2017 року. Однак, до повернення орендованого майна 09.06.2017 року Орендар відповідно до умов п.п. 2.4, 6.4 договору оренди, де передбачено щомісячну оплату орендованого майна і підписання при поверненні орендованого майна Акту приймання-передачі, з урахуванням змісту ч. 1 ст. 751 ЦК України, яка визначає, що за договором найму (оренди) наймодавець (орендар) передає наймачеві (орендарю) майно у користування за плату на певний строк.

Колегія суддів також відхиляє доводи скарги про те, що договір оренди був достроково розірваний 01.06.2017, а не 09.06.2017, оскільки акт прийому-передачі був підписаний сторонами саме 09.06.2017. Той факт, що представник позивача не з'явився для складення акту 01.06.2017 висновку про припинення договору 09.06.2017 не спростовує, оскільки сторони домовились про те, що припинення договору оформляється актом прийому-передачі предмета оренди, якого раніше 09.06.2017 не було складено, у тому числі в односторонньому порядку.

Тому, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посилання представника відповідача на те, що заборгованості за вказаним договором перед позивачем не мають, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.

Разом з тим, суд першої інстанції всупереч вимог ст. 263 ЦПК України помилився із розміром стягнутої заборгованості по орендній платі та безпідставно стягнув з банку 98 679,00 грн. заборгованості за відшкодування страхового платежу.

Суд не перевірив розрахунки позивача і з'ясував, що згідно до умов п. 6.4 договору оренди заборгованість з орендної плати за березень місяць 2017 року могла виникнути у Орендаря не раніше ніж 01.04.2017 р. і вона б становила 479 950,00 грн., а не 1 579 190,25 грн.; заборгованість з орендної плати за квітень місяць 2017 року могла виникнути не раніше ніж 01.05.2017 р. і вона б становила теж 479 950,00 грн., а не 1 579 190, 25 грн. Заборгованість з орендної плати за травень місяць 2017 року могла виникнути не раніше ніж 09.06.2017 р. (тобто в день повернення орендованого майна) і вона б становила теж 479 950,00 грн.

Відповідно до умов п. 7.4 договору оренди, де передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати орендної плати Орендар зобов'язаний сплатити Орендодавцю пеню в розмірі подвійної ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення: з урахуванням розміру подвійної ставки НБУ: за період з 01.04.2017 по 13.04.2017 - 14%, діяла на протязі 13 днів прострочення; за період з 14.04.2017 по 25.05.2017 - 13%, кількість днів дії 42, за період з 26.05.2017 по 09.06.2017 складає 12,5 %, кількість днів дії 14, - розмір пені за прострочення сплати щомісячно орендної плати в сумі 479 950.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті щомісячних орендних платежів складає:

За березень місяць - 01.04.2017:

1.479950 грн. х 28% /365дн. х 13 дн. = 4786,35 грн.:

2.479950 грн. х 26%/365 дн. х 42 дн. = 14359,05 грн.;

3.479950 грн. х 25%/365 дн. х 14 дн. = 4602,26 грн

За квітень - з 01.05.2017:

1.479950 грн. х 26% /365дн. х 25 дн. = 8547,05 грн.:

2.479950 грн. х 25%/365 дн. х 14 дн. = 4602,26 грн.

За травень - з 01.06 по 09.06.2017:

479950 грн. х 25%/365 дн. х 9 дн. = 2958,60 грн

А всього підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пеня за затримку щомісячних орендних платежів на суму: 4786,35 + 14359,05 + 4602,26 + 8547,05 + 2958,60 = 39855,57 грн.

Внаслідок порушення зобов'язання по сплаті орендної плати відповідач також повинний у меншій сумі сплатити по сплаті 3 % річних згідно до ст. 625 ЦК України:

1.За березень 479950 грн. х 3% /365дн. х 69 дн. = 27219,00 грн.;

2.За квітень 479950 грн. х 3% /365дн. х 39 дн. = 1538,47 дн.;

3.За травень 479950 грн. х 3% /365дн. х 9 дн. = 355,03 грн., а всього підлягає до стягненню: 4615,40 грн.

Суд першої інстанції також не з'ясував, що наданий позивачем на підтвердження вимог про стягнення страхового платежу в сумі 98679 грн. договір добровільного страхування майна серія 212/01 №123/100/389 від «12» січня 2016 року у графі підписи та реквізити сторін не підписаний сторонами (а.с. 22-24 т. 1).

Суд також не звернув уваги, що на підтвердження страхових платежів, які суд вважав здійсненими на підставі вказаного договору, позивач надав платіжні документи, де підставою платежів вказано: в рахунок оплати по договору 212/01 №123/100/389 від 18.12.2015р., а не як помилково встановив суд в оскаржуваному рішенні - по договору 212/01 №123/100/389 від 12.01.2016р.

Представник позивача надав лист повіреної особи ПрАТ «УПСК» про те, що ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» отримала від ОСОБА_4 страхові платежі по договору добровільного страхування майна серії 212/01 № 123/100/389 від 12.01.2016 року (перший платіж надійшов 12.01.2016р, другий - 14.01.2016р., третій - 20.01.2016р., з наданням копії карточки рахунку 3611, де зазначена операція по отриманню оплати (авансу) страхового платежу згідно до договору добровільного страхування майна 212/01 № 123/100/389 від 18.12.2015 зараховано від 20.01.2016р. (а.с. 39, 41 т. 3). Колегія суддів не бере до уваги вказані документи, оскільки вони належним чином не посвідчені.

Крім того, відповідно до п. 5.3 договору оренди Орендар зобов'язаний за письмовою вимогою Орендодавця відшкодувати останньому оплачену ним суму страхового платежу (а.с. 18 т. 1).

Однак, суд не з'ясував, що вимогу про сплату страхового платежу в сумі 98679 грн. було заявлено позивачем до банку вже після розірвання договору оренди, коли вже дія договору припинилася.

При таких обставинах слід визнати, що вимоги про відшкодування страхового платежу в сумі 98679 грн. є недоведеними і тому у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Наведене свідчить, що суд неповно з'ясував всі обставини, що мають значення для справи; ухвалив своє рішення при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушив норми матеріального права, тому відповідно до п.п. 1, 2 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в частині стягнення страхового відшкодування в сумі 98679 грн., а в частині стягнення пені та 3% річних - зміні шляхом зменшення стягнення до вищевказаних сум.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального і процесуального права, доводами скарги не спростовано, і тому відповідно до ст. 375 ЦПК України решту рішення колегія суддів залишає без змін.

Відшкодування судових витрат проводиться відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 268, 367,368, п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388, 389 ЦПК України, та пунктом 8 частини першої Розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу представника відповідача ПАТ «Скай Банк» адвоката ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 липня 2018 року - скасувати в частині стягнення страхового платежу у розмірі 98679,00 грн.

Зменшити розмір стягнення пені за неналежне виконання договору до розміру 39855,57 грн., та 3% річних за неналежне виконання договору - до 4615,40 коп., а всього стягнути з Публічного акціонерного товариства "Скай Банк" на користь ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 1623661 (один мільйон шістсот двадцять три шістсот шістдесят одну) гривню 22 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Скай Банк" на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 7360 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 12.12.2018 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

П.В.Кісь.