АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№ 22-ц/796/4145/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2018 року місто Київ

справа № 759/8359/17

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Сенька М.Ф., у справі за позовом приватного акціонерного товариства спільне підприємство «Партнер» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2017 року позивач звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з вказаним позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором від 01 липня 2010 року № 5294 про надання послуг зі збереження та охорони автомобіля , яка складається з: основного боргу - 23140,00 грн., інфляційних втрат - 2651,47 грн.; пені - 38918,20 грн.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року позов ПрАТ СП «Партнер» задоволено.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 27 березня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 12 вересня 2018 року залишено без задоволення

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ПрАТ СП «Партнер» відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що відповідач ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що позбавило його можливості бути присутнім у судовому засіданні та подати суду заперечення на позов.

Вказував, що позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, однак суд у порушення вимог ч.3 ст.224 ЦПК України у редакції 2004 року не відклав судовий розгляд для направлення даної заяви ОСОБА_1, а ухвалив заочне рішення, чим порушив права відповідача.

Зазначав, що позивач жодним чином не довів, що відповідач надавав автомобіль на зберігання та не надав доказів того, що ПрАТ СП «Партнер» була надана послуга охорони автомобіля відповідача.

Посилався на те, що оскільки паркування транспортного засобу ОСОБА_1 на території автостоянки ПрАТ СП «Партнер» не супроводжувалося відповідною відміткою в журналі обліку довготермінового чи тимчасового зберігання транспортних засобів та видачею квитанції чи іншого документа на ім'я відповідача про прийняття транспортного засобу на зберігання, тому відносини за договором зберігання автомобіля з серпня 2015 року між сторонами не виникли, оскільки саме з цього часу відповідач не зберігає свій автомобіль на автостоянці, а відтак і не сплачував за послугу, яку не отримував від позивача.

Зазначав, що позивач жодним чином не обгрунтував та не надав доказів нарахування суми основного боргу у розмірі 23140,00 грн.

Вказував, що позивач вводить суд в оману видаючи розрахунки на відшкодування витрат за гаражні бокси за витрати за місце на автостоянці.

Посилався на те, що штрафна санкція за період з 11 серпня 2015 року по 11 вересня 2017 року застосована з порушенням строків спеціальної позовної давності встановленої п.1 ч.2 ст.258 ЦК України.

Відзиву на апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 від позивача ПрАТ СП «Партнер» на адресу Апеляційного суду міста Києва не надійшло.

У порядку п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно з п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК Українирозгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Однак при ухваленні рішення судом першої інстанції не було дотримано норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи призначався у судове засідання на 12 вересня 2017 року та відповідачу направлялася повістка за адресою: АДРЕСА_1, однак конверт з повісткою повернувся на адресу суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

А тому, висновок суду першої інстанції про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, належним чином повідомленого про розгляд справи, суперечив вимога ст.ст.74, 76 та ч.1 ст.224 ЦПК України у редакції 2004 року.

Тобто судом першої інстанції при ухваленні рішення були порушені норми процесуального права, оскільки справу було розглянуто за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового розгляду, що є підставою для скасування рішення суду відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Згідно з ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану його послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.2 ст.977 ЦК України за договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов'язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця. Договір зберігання транспортного засобу поширюється також на відносини між гаражно-будівельним чи гаражним кооперативом та їх членами, якщо інше не встановлено законом або статутом кооперативу.

Договір зберігання транспортних засобів вважається укладеним з моменту передання майна на зберігання, що свідчить про його реальний характер. Між тим, загальні положення про зберігання передбачають обов'язок професійного зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому (ч.2 ст.936 ЦК). Тобто, зазначена норма передбачає можливість укладення договору зберігання за конструкцією консенсуального і цілком поширюється на спеціальні види зберігання, а отже - і на договір зберігання транспортних засобів.

Статтею 978 ЦК України визначено, що за договором охорони охоронець, який є суб'єктом підприємницької діяльності, зобов'язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов'язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати внесків на відшкодування витрат на утримання, експлуатацію та благоустрій автостоянок і гаражів, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Судом встановлено, що ПрАТ СП «Партнер» відповідно до розпорядження Ленінградської районної державної адміністрації міста Києва від 29 липня 1996 року №1041 «Про будівництво напівпідземних гаражів - автостоянок на 35, 36, 37 ділянках в 13 мікрорайоні житлового масиву «Біличі» на підставі інвестиційного підрядного договору від 20 березня 1997 року №5, укладеного із Головним управлінням капітального будівництва Київської міської державної адміністрації та СП «Партнер» виконані будівельні роботи з будівництва напівпідземних гаражів в 13 мікрорайоні на житловому масиві Біличі на вул. Уборевича, 25-а.

Розпорядженням Ленінградської районної державної адміністрації міста Києва від 05 січня 1998 року №10 «Про введення в експлуатацію об'єктів житлового та комунального призначення у Ленінградському районі міста Києва» затверджений акт державної приймальної комісії від 05 січня 1998 року про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом напівпідземних гаражів на 24 машиномісць на дільниці №36 ж/м Біличі, 13 мікрорайон, вул.Уборевича, 25-а та їх експлуатацію покладено на СП «Партнер».

Рішенням Київської міської державної адміністрації від 18 березня 2004 року № 125/1335 було затверджено проект відведення земельної ділянки спільному підприємству «Партнер» для експлуатації та обслуговування напівпідземного гаража на 24 автомобілі на вул. Уборевича, 25-а.

Отже, позивач є землекористувачем, зобов'язаний сплачувати всі податки, передбачені чинним законодавством, а також експлуатаційною організацією, яка в тому числі надає послуги з охорони автостоянок.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 липня 2010 року між ПрАТ СП «Партнер» та ОСОБА_1 було укладено договір №5294 по зберіганню та охороні автомобіля.

ПрАТ СП «Партнер» та ОСОБА_1 визначили в договорі свої обов'язки, вартість наданої позивачем послуги, можливість її зміни, порядок оплати.

Відповідно до п.1.1 укладеного між сторонами договору позивач взяв на себе обов'язки по зберіганню і охороні автомобіля марки «Тойота РАФ -4», д.н.з. НОМЕР_1 автовласника на стоянці №11, а автовласник зобов'язався своєчасно проводити оплату за охорону автомобіля.

Пунктом 6.2 договору визначено, що автовласник при затримці оплати наданих послуг, сплачує підприємству крім боргів штрафні санкції у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Пунктами 4.1.2. та 5.1 вказаного договору передбачено, що автовласник зобовязаний вносить грошові внески не пізніше 10 числа кожного місяця. Вартість послуг в період дії договору визначається підприємством виходячи з витрат на забезпечення схоронності транспортного засобу.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.604 ЦК України, зобов'язання припиняється за домовленістю сторін.

Даною нормою встановлена можливість припинення зобов'язання за домовленістю сторін.

Частина 1 ст.626 ЦК України розкриваючи поняття договору, визначає його як домовленість двох або більше сторін спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже договір як домовленість може бути не лише підставою виникнення зобов'язання, але і підставою його припинення. Зокрема, за домовленістю сторін може бути розірваний договір про надання послуг.

З матеріалів справи вбачається, що договір не розірваний та не припинив свою дію, а відтак, доводи відповідача про те, що з серпня 2015 року він не зберігає свій автомобіль на автостоянці ПрАТ СК «Партнер», а тому не повинен сплачувати внески, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Наказом генерального директора ПрАТ СП «Партнер» №88 від 31 липня 2015 року у зв'язку із збільшенням витрат на утримання охорони та експлуатацію гаражних боксів у напівпідземних гаражах ПрАТ СП «Партнер» за адресою: вул. Уборевича, 25а АС №11 та Уборевича, 27а АС №12 встановлені щомісячні внески на відшкодування витрат в розмірі 700 грн. Розрахований тариф відображений у плановій детальній калькуляції собівартості утримання одного машиномісця станом на 1 серпня 2015 року.

Наказом генерального директора ПрАТ СП «Партнер» №131 від 30 грудня 2016 року у зв'язку із збільшенням витрат на утримання охорони та експлуатацію гаражних боксів на АС №11 ПрАТ СП «Партнер» за адресою: ОСОБА_3, 25а встановлені щомісячні внески на відшкодування витрат в розмірі 1210 грн. На один гаражний бокс. Розрахований тариф відображений у плановій детальній калькуляції собівартості утримання одного машиномісця станом на 1 січня2017 року.

Зазначені накази не оскаржені та не скасовані, тариф за надання послуг, відповідачем також не оскаржувався, а відтак доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості щомісячних платежів колегія суддів вважає безпідставними.

Положеннями Закону України «Про ціни та ціноутворення» передбачено встановлення вільних цін і тарифів на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 не виконував належним чином своїх зобов'язань за договором по зберіганню та охороні автомобіля щодо сплати грошових внесків, внаслідок чого у останнього перед ПрАТ СП «Партнер» утворилася заборгованість.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість відповідача за період з серпня 2015 року по вересень 2017 року по сплаті внесків становить 23140 грн., а відтак колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог про стягнення суми заборгованості у розмірі 23140 грн.

Крім того, згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що відповідач порушив умови договору та не виконав належним чином зобов'язання за договоромзберігання, сума заборгованості підлягає стягненню з урахуванням індексу інфляції.

При цьому, перевіряючи розрахунок інфляційних втрат за період з серпня 2015 року по вересень 2017 року, наданий позивачем, колегія суддів встановила, що він є невірним, оскільки за вказаний період інфляційні втрати повинні вираховуватися з кожного простроченого платежу, що загалом становить суму 2926,27 грн.

Разом з тим, оскільки ПрАТ СП «Партнер» просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 2651,47 грн., то колегія суддів вважає можливим задовольнити ці вимоги, виходячи з положень ст.ст.10,11 ЦПК України у редакції 2004 року та відповідно до вимог ст.13 ЦПК України - в межах заявлених позовних вимог.

При вирішенні позовних вимог про стягнення пені колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Звертаючись до суду з даним позовом, ПрАТ СП «Партнер» просив стягнути з відповідача пеню за період з 11 серпня 2015 року по 11 вересня 2017 року у розмірі 38918,20 грн.

Відповідно до ч.1 ст.546 та ст.549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України).

Пунктом 1 ч.2 ст.258 ЦК України визначено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно з ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовні давності, про застосування якої заявлено стороною спорі, є підставою для відмови у позові.

Представник відповідача в апеляційній скарзі вказував на те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені заявлені з спливом позовної давності.

Оскільки, спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) підлягає стягненню в один рік, то пеню за вказаним позовом слід розраховувати за період з 11 вересня 2016 року по 11 вересня 2017 року, що становить 28489,70 грн., однак вказана сума пені значно перевищує розмір заборгованості за договором.

Разом з тим, згідно ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Відповідно до ч.2 ст.616 ЦК України, суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, якщо кредитор не вжив заходів щодо їх зменшення.

При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

Враховуючи положення ч.3 ст.551 ЦК України, колегія суддів вважає вірним зменшити розмір пені з 28489,70 грн.до 1000 грн., що відповідає загальним засадам цивільного судочинства, оскільки розмір пені значно перевищує розмір збитків.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором по зберіганню та охороні автомобіля з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість, яка складається з: основного боргу - 23140,00 грн., інфляційних втрат - 2651,47 грн.; пені - 1000 грн.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При цьому апеляційний суд враховує, роз'яснення, які викладені у п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року, що у разі, якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка б підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не був зменшений.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 1342,08 грн., а з позивача на користь відповідача 386,88 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2- задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

Позов приватного акціонерного товариства спільне підприємство «Партнер» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь приватного акціонерного товариства спільне підприємство «Партнер», місцезнаходження: м. Київ, вул. Жмеринська 1-а, , заборгованість за договором від 01 липня 2010 року №5294, яка складається з: основного боргу - 23140,00 грн., інфляційних втрат - 2651 грн. 47 коп.; пені - 1000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь приватного акціонерного товариства спільне підприємство «Партнер»судові витрати у розмірі 1342 грн. 08 коп.

Стягнути з приватного акціонерного товариства спільне підприємство «Партнер» місцезнаходження: м. Київ, вул. Жмеринська 1-а, на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 386 грн. 88 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: