Номер провадження: 22-ц/785/4930/18
Номер справи місцевого суду: 523/7907/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.

за участі секретаря Урум Т.В.

з участю: позивача ОСОБА_2 і його представника, представника відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 березня 2018 року (в складі судді Виноградової Н.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради про знесення самочинно збудованого нерухомого майна,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

01.06.2017 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до ОСОБА_3, третя особа: Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради (далі-Суровська РА) про знесення самочинно збудованого нерухомого майна, а саме: про знесення самочинно збудованих будівель ОСОБА_3 і знесення провести за його рахунок.

Позов обґрунтовано наступним.

Позивач є фізичною особою підприємцем (далі-ФОП) і на праві власності йому належить нежиле приміщення по вул. Ген. Бочарова,2 в м. Одесі. Відповідач, на підставі дозволу №496 Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради, розпочав реконструкцію нежилих приміщень по вул. Ген. Бочарова,2 в м. Одесі, які розташовані поруч із приміщеннями позивача. За умовами дозволу №496 відповідач повинен був здійснити реконструкцію нежилого приміщення з установкою огорожі. Однак відповідач, всупереч дозволу №496, залив фундамент і побудував капітальну споруду (магазин).

Посилаючись на те, що відповідач здійснив не реконструкцію нежилих приміщень, а фактично збудував капітальну прибудову з виносом забудови за червону лінію і з порушенням дозвільних документів та будівельних норм, дії відповідача з проведення будівельних робіт порушують право власності позивача на належне йому майно, будівництво є самочинним, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07.03.2018 року у позові відмовлено.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду від 07.03.2018 року скасувати і задовольнити його позов у повному обсязі, посилаючись на невідповідність рішення вимогам Закону, безпідставність та необґрунтованість рішення.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга позивача зазначає наступне: реконструкція повинна здійснюватись відповідно до ст. ст. 9, 28 Закону України «Про архітектурну діяльність», Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкових територій, затверджених Постановою КМУ №572 від 08.10.1992 року, п. п. 1.4.5,1.4.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005 року, п.13 постанови КМУ №466 від 13.04.2011 року; суд повинен був перевірити наявність та відповідність закону всі документи та дозволи, які отримав відповідач, які складались відповідними підрядними проектними організаціями й погоджувались державними органами, однак суд цього не виконав і ухвалив незаконне рішення; суд виходив з наявності декларації про готовність обєкту до експлуатації і з того, що будівельні роботи розпочато 21.11.2016 року і не врахував, що декларація про початок будівельних робіт була подана і зареєстрована 07.11.2016 року, а роботи проводились у 2017 році; матеріали справи не містять дозволу №496 Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради і листа Суворовської РА від 30.03.2017 року відповідно до яких відповідачу надано дозвіл для тимчасового огородження будівельної ділянки для проведення робіт у 2017 році; в матеріалах справи наявні фотокартки з яких вбачається, що будівництво здійснювалось у теплу пору, а не в листопаді 2016 року; в матеріалах справи є відомості про реєстрацію декларацію про початок будівельних робіт у листопаді 2016 року і відсутні докази про реєстрацію декларацію щодо готовності обєкту, а УДАБК ОМР навмисно замовчало цю обставину, можливо знаючи, що в дійсності будівництво розпочалося у 2017 році, при цьому зазначені обставини не досліджені і не оцінені судом; будівництво в дійсності відбувалось у березні-травні 2017 року тобто за відсутності діючої декларації про початок будівництва та інших документів, які дають право на забудову і що є підставою вважати будівництво самочинним; відсутні докази затвердження проектної документації і отримання права на виконання будівельних робіт; при здійсненні будівництва суттєво порушені будівельні норми та інтереси власників суміжних приміщень; суд не звернув уваги на те, що відповідач здійснив на території двору будівництво, внаслідок чого площа його майна зросла з 38 м2 до 88 м2; відповідач не звертався за згодою до власників сусідніх квартири та споруд, зокрема до позивача, який не надавав таку згоду; позивач з самого початку будівництва заперечував проти нього; при здійсненні будівництва порушені будівельні норми, які можна встановити на підставі судово-будівельної експертизи; суд взяв до уваги витяг з державного реєстру про наявність декларації щодо готовності обєкта до експлуатації і зробив висновок про те, що будівництво проведено з додержанням всіх норм та не є самочинним, що не відповідає дійсності і є помилковим; позивач надав суду заяву про відшкодування матеріальних та моральних збитків, однак в рішенні суду з цього приводу відсутні висновки; суд не взяв до уваги протокол, складений комісією на місці будівництва; в матеріалах справи немає жодного документа Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про підстави введення обєкту в експлуатацію; станом на 13.04.2018 року позивач отримав відповідь від управління архітектури та містобудування в якій зазначається порушення забудовника у вигляді неотримання погодження проектної документації власниками суміжних приміщень і порушення вимог щодо відстані між обєктами; в апеляційному провадженні слід встановити момент фактичного здійснення будівництва, законність реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації від 26.11.2016 року, відповідність побудованого обєкта будівельним нормами і правилам, дотримання прав суміжних власників при здійсненні будівництва.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Представник відповідача у відзиві на скаргу зазначив про таке: в межах позову про знесення самочинного будівництва суд не може встановлювати відповідність документів, виданих органами державної влади, вимогам законодавства, оскільки це є повноваженнями суду адміністративної юрисдикції; доведенням у даній справі є наявність порушення прав позивача і наявність самочинного будівництва; позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що він є власником нежилого приміщення по вул. Генерала Бочарова,2 в м. Одесі, що не надало суду можливості встановити яким чином відповідач порушує права позивача; право осіб на захист порушеного права з підстав ст.376 ЦК України можливо у тому разі, якщо вони доведуть наявність порушеного права; ствердження позивача у скарзі про самочинність будівництва безпідставні; позивач просить знести як самочинне нерухоме майно, яке, у встановленому законом порядку, зареєстровано за відповідачем на праві власності; жодного рішення спеціально уповноваженого органу про усунення порушень на адресу відповідача не надходило; нерухоме майно, яке позивач просить знести, належить на праві власності відповідачу, що підтверджується державною реєстрацією від 08.08.2017 року і державна реєстрація права власності до цього часту не скасована; позивач не є фахівцем у галузі будівництва, тому його посилання на порушення відповідачем будівельних норм та правил є голослівними; по справі не призначалась і не проводилась судово-будівельна експерти з метою встановлення порушення ДБН; наявність реєстрації в державному реєстрі свідчить про те, що держава офіційно визнала та підтвердила речове право відповідача на спірне нерухоме майно, у звязку з чим воно не може визнаватись самочинним; витяг з державного реєстру послідовно визначає етапи реєстрації права власності відповідача на нерухоме майно з 22.04.2015 року по 21.06.2017 року; відповіді, які позивач отримав після ухвалення оскаржуваного рішення не повинні прийматись до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки у позивача не було жодних перешкод звернутись до відповідних органів або за правовою допомогою раніше; оскільки відсутні докази про порушення відповідачем будівельних норм і прав позивача, відсутні підстави для скасування рішення суду.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені наступні обставини.

23.02.2017 року відповідач отримав дозвіл №496 Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради проводити земляні або монтажні роботи по вул. Генерала Бочарова в період з 24.02.2017 року по 31.12.2017 року (а.с.9).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, станом на 08.08.2017 року за відповідачем ОСОБА_3 зареєстровано право власності на нерухоме майно загальною площею 88,5 м2 по вул. Генерала Бочарова,2 в м. Одесі, зокрема наявна декларація про готовність обєкта до експлуатації №ОД57 від 21.11.2016 року, видана Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, яку отримано з ЄРД (а.с.44).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 07.11.2002 року є ФОП, а з 03.01.2006 року є власником нежилого приміщення міні-бару із залом гральних автоматів по вул. Генерала Бочарова,2 в м. Одесі.

21.11.2016 року в Управлінні ДАБК Одеської міської ради зареєстровано Декларацію про готовність до експлуатації обєкта по вул. Генерала Бочарова,2 в м. Одесі (а.с.111-116).

14.08.2018 року, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, позивач звернувся до Управління ДАБК Одеської міської ради із заявою про скасування декларації про готовність №ОД57 від 21.11.2016 року.

Між сторонами виникли правовідносини, повязані зі знесенням самочинного будівництва, які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові зокрема виходив з того, що позивач не довів своїх вимог (па.с.50-52).

Колегія суддів погоджується з висновками суду у цій частині зважаючи на наступне.

Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (ст. 376 ч.1,ч.7 ЦК України).

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. ст. 386 ч.ч.1,2, 391 ч.1 ЦК України). Виходячи із системного аналізу ст. ст. 16, 376, 386, 391 ЦК України, слід зазначити, що вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Судом першої інстанції встановлено, що реконструкція нежилого приміщення площею 88,5 м2 по вул. Генерала Бочарова,2 в м. Одесі, власником якої є відповідач, у розумінні ст. 376 ч.1 ЦК України, станом на час прийняття оскаржуваного рішення суду (07.03.2018 року) не є самочинною, оскільки, у встановленому законом порядку, за відповідачем зареєстроване право власності на нерухоме майно загальною площею 88,5 м2 по вул. Генерала Бочарова,2 в м. Одесі на підставі декларації про готовність обєкта до експлуатації №ОД57 від 21.11.2016 року. Станом на час прийняття оскаржуваного рішення (07.03.2018 року) декларація про готовність обєкта до експлуатації №ОД57 від 21.11.2016 року, у встановленому законом порядку, не скасована і не визнана незаконною. За таких обставин, відсутні правові підстави вважати, що відповідач здійснив самочинну реконструкцію нежилого приміщення загальною площею 88,5 м2 по вул. Генерала Бочарова,2 в м. Одесі. Позивач не надав суду першої інстанції належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження того, що внаслідок проведеної відповідачем реконструкції порушені його права, як власника нерухомого майна. За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відмову у позові є правильним.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи позивача у скарзі про те, що: суд повинен був перевірити наявність та відповідність закону всі документи та дозволи, які отримав відповідач, які складались відповідними підрядними проектними організаціями й погоджувались державними органами; суд виходив з наявності декларації про готовність обєкту до експлуатації і з того, що будівельні роботи розпочато 21.11.2016 року і не врахував, що декларація про початок будівельних робіт була подана та зареєстрована 07.11.2016 року, а роботи проводились у 2017 році; матеріали справи не містять дозволу №496 Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради і листа Суворовської РА від 30.03.2017 року відповідно до яких відповідачу надано дозвіл для тимчасового огородження будівельної ділянки для проведення робіт у 2017 році; в матеріалах справи наявні фотокартки з яких вбачається, що будівля будувалась у теплу пору, а не в листопаді 2016 року; в матеріалах справи є відомості про реєстрацію декларацію про початок будівельних робіт у листопаді 2016 року і відсутні докази про реєстрацію декларації щодо готовності обєкту, а УДАБК ОМР цю обставину замовчало, можливо знаючи, що в дійсності будівництво розпочалося у 2017 році; будівництво в дійсності відбувалось у березні-травні 2017 року тобто за відсутності діючої декларації про початок будівництва та інших документів, які дають право на забудову і що є підставою вважати будівництво самочинним; відсутні докази затвердження проектної документації і отримання права на виконання будівельних робіт; при здійсненні будівництва суттєво порушені будівельні норми та інтереси власників суміжних приміщень; суд не звернув уваги на те, що відповідач здійснив на території двору будівництво, внаслідок чого площа його майна зросла з 38 м2 до 88 м2; відповідач не звертався за згодою до власників сусідніх квартири та споруд, зокрема до позивача, який не надавав таку згоду; при здійсненні будівництва порушені будівельні норми, які можна встановити на підставі судово-будівельної експертизи; суд взяв до уваги витяг з державного реєстру про наявність декларації щодо готовності обєкта до експлуатації і зробив висновок про те, що будівництво проведено з додержанням всіх норм та не є самочинним, що не відповідає дійсності і є помилковим; позивач надав суду заяву про відшкодування матеріальних та моральних збитків, однак в рішенні суду з цього приводу відсутні висновки; суд не взяв до уваги протокол, складений комісією на місці будівництва; в матеріалах справи немає жодного документа Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про підстави введення обєкту в експлуатацію; станом на 13.04.2018 року позивач отримав відповідь від управління архітектури та містобудування в якій зазначається порушення забудовника у вигляді неотримання погодження проектної документації власниками суміжних приміщень і порушення вимог щодо відстані між обєктами, - не заслуговують на увагу з таких підстав.

Зважаючи на те, що декларація про готовність обєкта до експлуатації №ОД57 від 21.11.2016 року, у встановленому законом порядку, станом на час розгляду справи в суді першої інстанції не скасована і не визнана незаконною, будь-які доводи щодо часу проведення будівництва, самочинності і незаконності будівництва та порушення правил ДБН під час здійснення реконструкції, до уваги не приймаються, оскільки у даному випадку є докази того, що обєкт нерухомого майна належить особі на праві власності, а тому такий обєкт нерухомого майна не може визнаватись самочинним.

Колегія суддів звертає увагу позивача на те, що у разі скасування, у встановленому законом порядку, декларації про готовність обєкта до експлуатації №ОД57 від 21.11.2016 року, позивач не позбавлений права ставити питання про захист свого порушеного права шляхом знесення обєкту нерухомого майна із доведенням того факту, що внаслідок будівництва цього обєкту порушено його право.

Ствердження позивача, що він надав до суду заяву про відшкодування матеріальних та моральних збитків і рішення суду не містить висновків з цього приводу безпідставні, оскільки матеріали справи не містять такої заяви.

Отримана позивачем 13.04.2018 року відповідь від управління архітектури та містобудування не береться до уваги, оскільки зазначений доказ не подавався до суду першої інстанції і відсутні поважні причини для прийняття до уваги цього доказу судом апеляційної інстанції.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Зважаючи на те, що позивач не довів своїх вимог, відсутні підстави для ствердження про порушення прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмов у позові за недоведеністю вимог, рішення суду відповідає вимогам закону, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 27.08.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_4

ОСОБА_5