Справа № 163/763/17 Головуючий у 1 інстанції: Павлусь О.С.
Провадження № 22-ц/773/510/18 Категорія: 27 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів Федонюк С.Ю., Матвійчук Л.В.,

з участю: секретаря - Губарик К.А.,

представника позивача - Кузіна Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Любомльського районного суду від 13 лютого 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «ПриватБанк» звернулось до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що між банком та відповідачем ОСОБА_3 21 червня 2007 року було укладено кредитний договір № 25/к, згідно умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати ОСОБА_4 кредит у розмірі 200 000 євро з терміном повернення кредитних коштів до 11 червня 2012 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, які визначені кредитним договором.

Позивач зазначав, що відповідач ОСОБА_3 в порушення умов кредитного договору свої зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим станом на 31 грудня 2015 року у нього виникла заборгованість за відсотками за період з 24 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року в розмірі 22 077,99 євро.

Ураховуючи наведене, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 25/к від 21 червня 2007 року, а саме заборгованість за відсотками за період з 24 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року в розмірі 22 077,99 євро, що еквівалентно 653 523,51 грн, а також судові витрати по справі.

Рішенням Любомльського районного суду від 13 лютого 2018 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позову, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення місцевого суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав, виходячи з таких мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Любомльського районного суду від 24 лютого 2016 року встановлено відсутність боргу ОСОБА_3 щодо тіла кредиту, тому підстави для стягнення з нього заборгованості за процентами за неналежне виконання зобов'язань за вищевказаним договором за період з 24 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року відсутні. Крім того, ОСОБА_3 як фізична особа-підприємець був визнаний банкрутом, а тому у відповідності до ч. 5 ст. 48 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» нарахування відсотків за кредитним договором з дня визнання його банкрутом повинно було бути припиненим.

Однак, до такого висновку місцевий суд прийшов з порушенням норм матеріального права та без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Так, судом першої інстанції встановлено, що рішенням Любомльського районного суду від 24 лютого 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 25/к від 21 червня 2007 року в розмірі 284 160,62 євро, що еквівалентно 7 015 925,75 грн, відмовлено повністю (а.с.46-49).

Під час розгляду вищевказаної справи судом встановлено, що між банком та ОСОБА_7 21 червня 2007 року було укладено кредитний договір № 25/к, згідно умов якого позивач надав, а ОСОБА_7 отримав кредит у розмірі 200 000 євро зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.5-7). Відповідач ОСОБА_7 зобов'язався повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановленому договором розмірі та строки. Даний кредитний договір був укладений за заявкою на отримання кредиту - мікро ПП ОСОБА_7 (в заявці вказано вид діяльності - транспортні перевезення) поданою відповідачу 27 липня 2007 року.

Судом також встановлено, що ухвалою Господарського суду Волинської області від 11 листопада 2009 року порушено провадження в справі № 1/90-Б за заявою боржника - СПД ФО ОСОБА_7 про банкрутство, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та накладено арешт на все майно та грошові кошти ОСОБА_7

Згідно постанови Господарського суду Волинської області від 18 листопада 2009 року, СПД ФО ОСОБА_7 визнано банкрутом, відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру та призначено розпорядника майна (ліквідатора).

25 грудня 2009 року ПАТ КБ «Приватбанк» було подано до Господарського суду Волинської області заяву з вимогами до боржника - фізичної особи-підприємця ОСОБА_7, в якій банк просив суд визнати та внести до реєстру вимог кредиторів вимоги до фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 на загальну суму 3 759 302,34 грн, що складається в тому числі із заборгованості за кредитним договором № 25/к від 21 червня 2007 року в розмірі 1 788 403,68 грн.

Зазначені вимоги були визнані Господарським судом Волинської області 17 лютого 2010 року та 03 березня 2010 року внесені до реєстру кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 19 листопада 2014 року був затверджений представлений суду звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3, ліквідовано суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3, провадження в справі про банкрутство суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 постановлено було припинити.

Згідно ухвали Господарського суду Волинської області від 19 листопада 2014 року ліквідатором встановлено наявність зареєстрованого за банкрутом на праві власності рухомого майна. Будь-якого іншого майна в ході ліквідаційної процедури виявлено не було. Під час відкриття ліквідаційної процедури ліквідатором було виявлено і отримано залишок готівкових коштів у боржника в сумі 17 600 грн. Ліквідатором було проведено реалізацію шести вантажних транспортних засобів. Загальна сума коштів (виявлених у боржника і виручених від реалізації майна боржника) становить 1 350 185,40 грн.

Кошти, отримані від реалізації майна банкрута СПД ФО ОСОБА_3 були розподілені ухвалами Господарського суду Волинської області від 29 жовтня 2010 року та від 20 червня 2013 року відповідно та зараховані отримувачам, визначеним резолютивною частиною перелічених вище ухвал суду, за мінусом коштів на розрахунково-касове обслуговування: п.3 - здійснено часткове погашення заборгованості третьої черги кредиторів (вимоги кредиторів за зобов'язаннями, забезпеченими заставою майна громадянина - підприємця), а саме на часткове погашення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Філії «Волинське головне регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 1 023 338,48 грн. Непогашеними залишились 3 249 738,39 грн, із яких вимоги третьої черги заборгованості в сумі 2 707 093,34 грн (вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Філії «Волинське головне регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк»), вимоги шостої черги на загальну суму 80 900,73 грн, із яких вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Філії «Волинське головне регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк» на суму 28 870,52 грн. Будь-якого іншого майна, належного боржнику на праві власності, та за рахунок якого можливо було б провести погашення вимог кредиторів, арбітражним керуючим не виявлено.

Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, що діяла в період розгляду справи про банкрутство) визначає загальні положення про банкрутство громадянина-суб'єкта підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 6 ст. 31 цього Закону вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними.

Суд у своїх висновках вказував на те, що рішенням Любомльського районного суду від 24 лютого 2016 року встановлено факт відсутності у ОСОБА_3 заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № 25/к від 21 червня 2007 року через завершену процедуру його банкрутства. В зазначеній справі заявлялись вимоги про стягнення і тіла кредиту, і процентів за період з 25 червня 2007 року по 23 червня 2015 року.

З огляду на те, що спір з приводу стягнення з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № 25/к від 21 червня 2007 року знаходився на вирішенні Господарського суду Волинської області в межах справи про банкрутство, вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21 червня 2007 року в розмірі 1 788 403,68 грн визнані, включені до реєстру кредиторських вимог та частково задоволені, виходячи із недостатності майна та враховуючи те, що рішенням Любомльського районного суду від 24 лютого 2016 року встановлено відсутність боргу щодо самого тіла кредиту, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_7 заборгованості за процентами за неналежне виконання зобов'язань за вищевказаним договором за період з 24 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року, оскільки останні в силу вищевказаних положень Закону вважалися на той момент припиненими шляхом погашення.

Суд у своїх висновках також посилався на ч. 5 ст. 48 згаданого Закону, якою передбачено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання громадянина-підприємця банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: строки виконання зобов'язань громадянина-підприємця вважаються такими, що настали; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших фінансових (економічних) санкцій за всіма зобов'язаннями громадянина-підприємця, та вказував, що з дня визнання ОСОБА_3 банкрутом нарахування відсотків повинно було бути припиненим.

Проте, колегія суддів з такими висновками місцевого суду не може погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» боржником є суб'єкт підприємницької діяльності, неспроможний виконати свої грошові зобов'язання перед кредиторами, у тому числі зобов'язання щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів), протягом трьох місяців після настання встановленого строку їх сплати, а кредитором - юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника.

Однак, правовідносини з приводу укладення кредитного договору та його виконання виникли між банком та ОСОБА_3 як фізичною особою, а не як суб'єктом підприємницької діяльності.

У суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 будь-яких зобов'язань перед банком не існувало, а відтак він як фізична особа-підприємець не міг бути його боржником у процесі проведення ліквідаційної процедури. Визнання і часткове задоволення вимог позивача як кредитора у процедурі банкрутства суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 не припиняє зобов'язання ОСОБА_3 як фізичної особи перед ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо повернення коштів за згаданим кредитним договором.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Умовами укладеного між банком та ОСОБА_3 кредитного договору № 25/к від 21 червня 2007 року, зокрема п. 1.3., був встановлений термін повернення кредиту, відсотків і винагороди до 11 червня 2012 року. Зі спливом даного строку у банка право надалі нараховувати відсотки за умовами договору відсутнє, оскільки це суперечитиме умовам укладеного між сторонами договору. В даному випадку наслідки порушення договору позичальником передбачені ч. 1 ст. 1050 ЦК України.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 02 травня 2018 року апеляційне провадження у даній справі було зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 310/11534/13-ц за позовом ТзОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості. Апеляційне провадження у справі зупинялося з метою надання Великою палатою Верховного Суду правового висновку щодо того чи має право кредитор нараховувати проценти за користування кредитом та пеню після закінчення строку дії договору та з моменту ухвалення судового рішення до його фактичного виконання.

04 липня 2018 року Великою Палатою Верховного Суду у зазначеній цивільній справі була прийнята постанова, яка містить наступні правові висновки.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що у розглядуваній справі у кредитному договорі був встановлений строк його дії (до 11 червня 2012 року) в межах якого банк вправі був нараховувати відсотки, визначені умовами кредитного договору, проте оскільки позивачем заявлено вимоги про стягнення відсотків за межами цього строку, тобто за період з 24 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року в розмірі 22 077,99 євро, тому такі вимоги не підлягають до задоволення.

В даному випадку позивач має право на стягнення 3% річних згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, однак оскільки такі вимоги останнім не заявлялись, апеляційний суд з врахуванням принципу диспозитивності приходить до висновку про відсутність у розглядуваному випадку передбачених законом підстав для задоволення позову банку.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване в даній справі рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а викладені у ньому висновки не відповідають обставинам справи, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з інших наведених вище підстав, а саме у зв'язку з відсутністю у позивача (кредитодавця) права нараховувати, а у відповідача (позичальника) - обов'язку сплачувати відсотки за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору (строку, на який надавались кредитні кошти).

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Любомльського районного суду від 13 лютого 2018 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді