Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 523/7461/16-ц

провадження № 61-12332св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Одеської області від 31 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Калараша А. А., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей.

Позовна заява мотивована тим, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу діти проживають разом з нею, знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно допомоги на утримання дітей не надає, хоча має таку можливість. ОСОБА_2 несе витрати з відвідування дітьми дитячого садка. Діти мають особливості розвитку, дуже часто хворіють. Настя має знижений імунітет, часто хворіє на бронхіт, обстежується у кардіолога. Денису рекомендоване постійне носіння ортопедичного взуття, він має проблеми з травленням.

На підставі викладеного позивач, уточнивши вимоги, просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь: аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 травня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття; додаткові витрати на утримання неповнолітніх дітей щомісяця у розмірі по 1 000 грн на кожну дитину, а разом 2 000 грн, починаючи з 27 травня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року (у складі судді Бабакова В. П.) позов задоволено частково

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на їх неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_2, щомісяця по 1/3 частині з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 травня 2016 року та до досягнення старшою дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3, а потім щомісяця по 1/4 частині з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення молодшою дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на їх неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щомісяця по 1 000 грн починаючи з 27 травня 2016 року та до досягнення старшою дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3, а потім щомісяця

по 500 грн, до досягнення молодшою дитиною повноліття, а саме

до ІНФОРМАЦІЯ_4. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що батько дитини разом із матір'ю зобов'язаний брати участь в утриманні своїх дітей до досягнення ними повноліття. ОСОБА_3, маючи можливість надавати матеріальну допомогу дітям, ухиляється від виконання обов'язку з утримання дітей. Враховуючи стан здоров'я дітей, є необхідність стягнення додаткових витрат на їх лікування та догляд.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 31 серпня 2017 року рішення місцевого суду в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей скасовано з ухваленням в цій частині нового рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 2 795 грн.

В решті рішення місцевого суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що діти знаходяться на повному утриманні матері, батько ухиляється від їх утримання, є працездатною особою, має постійну роботу, отримує заробітну плату та пенсію, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення аліментів. Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до статті 185 СК України позивач не надав суду доказів, що вказані обставини оздоровлення дітей є винятковими і такими, що повинні фінансуватися наперед постійно.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2, посилаючись на порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення районного суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що витрати на лікування дітей є додатковими витратами, оскільки ці витрати зумовлені особливими обставинами, спрямовані на покращення здоров'я дітей. Згідно зі статтею 185 СК України участь у додаткових витратах на дитину є обов'язком батьків, а не правом, незалежно від сплати аліментів. Добровільно надавити допомогу ОСОБА_3 відмовляється, тому вимога про стягнення додаткових витрат на утримання їхніх неповнолітніх дітей щомісяця до досягнення ними повноліття, є обґрунтованою.

У відзиві на касаційну скаргу, поданому у листопаді 2017 року, ОСОБА_3 просить відхилити касаційну скаргу та залишити оскаржуване рішення апеляційного суду без змін, оскільки воно є законним і обґрунтованим.

05 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено, й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Діти проживають разом з матір'ю та знаходяться на її утриманні.

Відповідач має постійну роботу, працює лаборантом у школі, отримує заробітну плату. ОСОБА_3 є інвалідом ІІІ групи, отримує пенсію.

Установлено, що відповідач ухиляється від обов'язку з утримання дітей.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України під час визначення розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Суди встановили, що діти знаходяться на повному утриманні матері, батько дітей ухиляється від їх утримання, є працездатною особою, має постійну роботу, отримує заробітну плату та пенсію. Виходячи з того, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, місцевий суд, з висновками якого в цій частині погодився апеляційний суд, визначив розмір аліментів на дитину з батька відповідно до встановлених обставин, що мають значення для вирішення цього питання, та вимог закону.

Згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

При цьому місцевий суд всупереч частині третій статті 185 СК України не встановив, які конкретно додаткові витрати на дітей, фактично понесені матір'ю чи передбачувані, підлягають стягненню; чи необхідно їх фінансувати наперед або відшкодовувати після фактичного понесення разово чи періодично або постійно. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними доказами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу та документами про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, довідками, розрахунковими та проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які можуть бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Установлено, що діти сторін мають діагноз: плосковальгус стоп, у зв'язку з чим на придбання спеціального ортопедичного взуття для дітей позивач витратила кошти в сумі 2 795 грн. Ці витрати позивача є додатковими витратами, пов'язаними із хворобою дітей, і підлягають стягненню на її користь з відповідача.

Скасовуючи рішення місцевого суду в частині стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей щомісяця наперед, апеляційний суд виходив з того, що розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. При цьому необхідність стягнення додаткових витрат щомісяця позивач не довела.

Встановивши зазначені обставини, які підтверджено належними та допустимими доказами, керуючись наведеними нормами права, апеляційний суд правильно визначив розмір додаткових витрат на дітей, зумовлених особливими обставинами, та дійшов обґрунтованого висновку, що позивач понесла фактичні додаткові витрати у сумі 2 795 грн, а тому відповідно до статей 141, 180, 185 СК України дійшов висновку про стягнення цих витрат з відповідача на користь позивача.

Доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм процесуального права не заслуговують на увагу з огляду на таке. У позовній заяві ОСОБА_2 вказана поштова адреса: АДРЕСА_1. Рекомендованим листом із повідомленням про вручення судову повістку про виклик до апеляційного суду було надіслано ОСОБА_2 на зазначену адресу, проте вона повернулася через закінченням строку зберігання; рекомендованим листом із повідомленням про вручення зазначена судова повістка надсилалася представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_6 на адресу: АДРЕСА_2, і була вручена особисто.

Отже, ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про розгляд справи, оскільки вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі (частина п'ята статті 76 ЦПК України 2004 року). Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом (частина друга статті 305 ЦПК України 2004 року).

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі суд апеляційної інстанції не порушив норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального закону, то рішення суду є законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому це рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 31 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик