Дата документу 25.05.2018
Справа № 320/7549/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2018 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі головуючого - судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання Левандовська О.М.,
розглянувши у відкритому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб: органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, органу опіки та піклування Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів,
за участю:
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_3 ,
представника відповідача Першина В.М. (в дистанційному режимі відео конференції з Василівським районним судом Запорізької області),
представника третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області Гнєдашової Н.Г.,

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до відповідача про позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також, з урахуванням відмови позивачки від частини позовних вимог, просить змінити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання дитини, збільшивши їх мінімальний розмір з 30 % на 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просить стягнути з відповідача усі судові витрати, пов`язані із розглядом справи.
Позовні вимоги мотивувала тим, що проживає з донькою, не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною трьох років. У зв`язку з відмовою відповідача добровільно утримувати дитину, рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 квітня 2017 року стягнуто з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/6 частини від заробітку та не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, та стягнуто кошти на утримання позивачки у розмірі 1/8 частин заробітку до досягнення дитиною трьох років. Виконавчі листи, видані на підставі рішення суду перебувають на виконанні Михайлівського ВДВС ГТУЮ. Відповідач ухиляється від сплати аліментів, у зв`язку з чим за ним виникла заборгованість. Жодного разу, з моменту, коли відповідач залишив свою сім`ю, тобто з листопада 2016 року, він не навідував дитину, жодного разу не бачив своєї дитини з того часу, не зателефонував і не поцікавився станом здоров`я своєї доньки. Саме з того часу відповідач самоусунувся від виховання та утримання дитини і теперішнього часу долею доньки вихованням та утриманням не займається, не турбується і не цікавиться про її фізичний і духовний розвиток, не вітає з днем народження, не відвідує дитину, загалом не проявляє про неї щонайменшої батьківської турботи. Він свідомо нехтує своїми обов`язками щодо піклування про дитину, її розвиток, в тому числі не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, матеріальної допомоги при випадках лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, оскільки відповідач своєю поведінкою свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Позивачка не перешкоджає на даний момент і не перешкоджала відповідачу раніше приймати участь у вихованні, спілкуванні, піклуванні та утриманні дитини. Дитина знаходиться на повному утриманні позивачки та фактично не пам`ятає свого батька. Вихованням її займаються позивачка разом зі своєю матір`ю.
В запереченнях на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги в частині збільшення розміру стягуваних аліментів на не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття визнав, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав не визнає, посилався, що позовна заява необґрунтована, ґрунтується на неправдивих фактах і не підтверджується належними письмовими доказами. Вказував, що дійсно, в шлюбі позивача та відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька ОСОБА_4 , якій на дату подання позову (12.10.2017 року) ще навіть рік не виповнився. З цього виходить, що про належне духовне виховання дитини з боку батька рано вести мову, оскільки дитина по суті нічого не розуміє. Шлюб проіснував лише 4 місяці, після чого позивач поїхала разом із донькою від відповідача в інший район та місто Запорізької області та почала всіляко приховувати малолітню доньку. Розуміючи, що донька є малолітня, нічого не розуміє та не може усвідомлювати її відношення з боку дорослих людей взагалі, відповідач вирішив не накаляти обстановку навколо дитини та почати приділяти їй належну увагу після досягнення нею більш дорослого віку, коли донька почне ходити до дитячого садку, відрізняти людей та розуміти певні речі. До того ж, між Позивачем та Відповідачем після розірвання шлюбу склались дуже напружені та неприязні стосунки, під час випадкових побачень виникають тільки сварки, які також можуть негативно відображатись на вихованні доньки. Саме тому відповідач не навідує доньку, не бачиться із нею та не телефонує, оскільки безпосередньо це зробити не можна, а позивач всіляко перешкоджає це робити. Спростування цих фактів позивачем в позові є голослівним, хоча дійсно відповідач не звертався до органів у справах дітей через відсутність сенсу у зв`язку із малолітством доньки. Крім того, позивач надала недостовірні відомості при розгляді справи про розірвання шлюбу, зазначивши, що в неї та відповідача немає дитини, однак відповідач не оскаржував рішення, розуміючи, що шлюб все одно не врятуєш. Також посилався, що відповідач знав про необхідність сплачувати аліменти, однак сплачував не в повному обсязі через скрутне матеріальне становище та відсутність коштів. Але, станом на 28.02.2018 року відповідач повністю погасив заборгованість по аліментам та буде намагатись сплачувати їх вчасно в подальшому. Відповідач не ухиляється від виховання дитини, оскільки через малолітній вік дитини та неприязні стосунки з боку позивача він вимушений себе так вести та чекати, поки донька підросте. Коли донька почне розуміти та усвідомлювати навколишній світ, відповідач буде турбуватись про її духовний та фізичний стан, вітати з днем народження, відвідувати та проявляти іншу батьківську турботу. В свою чергу, позивачем не надано жодного доказу того, що вона зверталась до відповідача із проханнями у будь-який спосіб допомогти на лікування, харчування або інші потреби дитини. Також представник відповідача просив стягнути з ОСОБА_1 на користь відповідача судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку зі сплатою послуг адвоката.
В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити їх. Також позивачка пояснила, що вона мала спроби залучити відповідача до участі у вихованні дитини, а саме, оскільки на її телефонні дзвінки він не реагував, на новорічні свята 2016-2017 р.р. вона сама возила дитину за місцем помешкання батьків відповідача у с. Молодіжне Михайлівського району, де він також проживає, бажала показати доньку, однак вдома його не виявилось, його батьки відповіли, що він перебуває в гостях у своєї колишньої дружини та його старшої доньки у с. Білозерка. Після того випадку він також не подзвонив позивачці. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Відповідач не вчиняє та не вчиняв конкретні дієві спроби, намагання по виконанню своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню їх дитини.
Представник відповідача у судовому засіданні підтримав надані письмові заперечення, вказував, що відповідач не бачиться з дитиною та не виховує її у зв`язку з негативними стосунками з матір`ю дитини. Коли дитина виросте, відповідач буде спілкуватися з дитиною та виховувати її, приблизно після досягнення нею двох років.
Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області в судовому засіданні підтримала позицію органу опіки та піклування Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Представник третьої особи органу опіки та піклування Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області у судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява, в якій просять розглянути справу за відсутності їх представника, надали висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Суд, вислухавши пояснення учасників судового провадження, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
При судовому розгляді встановлено, що відповідач є батьком малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно довідки голови квартального комітету № 68 Мелітопольської міськради народних депутатів від 20.07.2017, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , має такий склад сім`ї: ОСОБА_5 , 1969 року народження, донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . /а.с. 8/.
Відповідно до відповіді в.о. головного лікаря КУ «ЦПМСД № 1» Юшко Т.Ф. від 03 серпня 2017 року на адвокатський запит, дитина ОСОБА_4 мешкає разом зі своєю матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває під наглядом дільничного лікаря педіатра, мати з дитиною щомісячно звертаються до лікаря для планового огляду та щеплення. Батько дитини ОСОБА_2 з питань про стан здоров`я дитини, про щеплення та фізичний розвиток доньки не цікавився, разом з дитиною на прийом до лікаря педіатра не звертався. /а.с. 13/.
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 квітня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що мешкає разом із матір`ю, у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.12.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 . /а.с. 9-10/.
Згідно розрахунку заборгованості боржника по аліментам від 22.02.2018, відповідач у період з грудня 2016 року по червень 2017 року включно, не сплачував аліменти на дитину за рішенням суду від 19 квітня 2017 року, далі аліменти сплачувалися не в повному обсязі. Станом на 28.02.2018 відповідач не має заборгованості по сплаті аліментів. /а.с. 92/.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що доводиться малолітній дитині хрещеною матір`ю, позивачка - її подруга. Пояснила, що відповідач не приймає участі у вихованні малолітньої доньки, не бачиться з дитиною, не відповідає на телефонні дзвінки позивачки. Також з дитиною не спілкується і родина відповідача. З відповідачем позивачка розійшлася коли дитині було менше місяця. З березня 2016 року позивачка має відносини з іншим чоловіком, який допомагає їй виховувати дитину, надає позивачці матеріальну допомогу та в майбутньому бажає усиновити ОСОБА_7 . Дитина періодично хворіє.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що має відносини з позивачкою, проживають вони наразі окремо, однак мають на меті у майбутньому вступити у шлюб. Також він бажає усиновити ОСОБА_7 . Кожен день він бачиться з позивачкою та її дитиною, дитину сприймає як свою рідну, вона називає його батьком. Надає позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини.
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що позивачка її донька. Пояснила, що відповідач приховував, що був одружений та має дитину від того шлюбу. Коли це з`ясувалося, донька вже була вагітна. Коли донька одружилася з відповідачем, вони мешкали на орендованій квартирі, вона приїздила до них, допомагала доньці з дитиною. Донька розійшлася з відповідачем з причини, що відповідач лаявся у бік їх сім`ї. Після розірвання шлюбу, відповідач перестав цікавитися дитиною. З листопада 2016 року відповідач не бачився з дитиною. Одного разу вона з донькою та онукою поїхали до батьків відповідача за місцем його мешкання, відповідача вдома не було, він поїхав до своєї старшої доньки. Дитину виховує позивачка, вона та її чоловік, також у вихованні дитини приймає участь ОСОБА_9 , чоловік з яким зустрічається донька. Дитина часто хворіє.
Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно з ч. 1 ст. 20 Конвенції ООН про права дитини, дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення, має право на особливий захист і допомогу, які надаються державою.
Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Судом встановлено, що батько ОСОБА_2 з листопада 2016 року з малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не проживає, вихованням дитини не займається, не відвідує її, не цікавиться її життям і здоров`ям, що було підтверджено в судовому засіданні як його представником, так і поясненнями позивачки та допитаних свідків, доказів протилежного відповідачем не надано.
Посилання відповідача, що про належне духовне виховання дитини з боку батька рано вести мову, оскільки дитина в своєму віці нічого не розуміє суперечить ст.150 Сімейного Кодексу України, з норм якої вбачається, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток з народження.
Наведені вище обставини переконують суд в тому, що поведінка відповідача відносно його доньки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками.
Також суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області про доцільність позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки батько не займається вихованням дитини.
Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви в цій частині та позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На думку суду, доводи представника відповідача про надання позивачкою недостовірних відомостей щодо відсутності спільної дитини при розгляді справи про розірвання шлюбу не впливають на висновок суду щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача.
Що стосується збільшення мінімального розміру аліментів, то суд враховує, що станом на день винесення рішення про стягнення аліментів, ч. 2 ст. 182 СК України було встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
З 08.07.2017 року почала діяти нова редакція ч. 2 ст. 182 СК України,згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Даний мінімальний розмір аліментів повинен стягуватись з боржника без винесення додаткового рішення. На це вказує пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" в якому зазначено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.
Аналогічне положення міститься й у ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.
Враховуючи вищевикладене, суд не знаходить підстав для задоволення даної позовної вимоги.
Також, позивачем при подачі позову був сплачений судовий збір на суму 640, 00 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.863271321.1 від 04.10.2017 /а.с. 1/, тому суд вважає необхідним стягнути ці витрати з відповідача на користь позивача.
Що стосується вимог позивачки про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 6 000, 00 грн., слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
У відповідності до п. 48 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Встановлено, що позивачем сплачено за договором про надання правової допомоги та про представництво інтересів від 03.07.2017 адвокату Скворцовій О.В. загальну суму в 6 000, 00 грн., про що свідчать копія договору про надання правової допомоги та про представництво інтересів від 03.07.2017, квитанції № б/н від 12.10.2017, № б/н від 13.03.2018. /а.с. 108-110/.
Однак всупереч вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, ані позивач, ані її представник суду не надали.
За таких обставин суд вважає, що у стягненні витрат на правничу допомогу слід відмовити.
З врахуванням того, що вимоги позивача про позбавлення батьківських прав, задоволені, суд не знаходить підстав для стягнення з позивача понесених відповідачем витрат для надання правничої допомоги.
Керуючись ст.ст.10, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб: органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, органу опіки та піклування Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів - задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір у сумі 640 /шестиста сорока/ гривень 00 копійок.
В решті позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст рішення з урахуванням днів перебування судді у відпустці виготовлено 06.06.2018.

СУДДЯ: Ю.В. Ковальова