АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/96/18 Номер провадження 22-ц/786/1907/18Головуючий у 1-й інстанції Сидоренко Ю. В. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіна О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Хіль Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01 червня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Сидоренко Ю.В., в м. Миргород, зі складанням повного тексту судового рішення 11 червня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області про перерахунок заборгованості по аліментах, третя особа ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом. Уточнивши позовні вимоги, просив провести перерахунок заборгованості накористь ОСОБА_3 по виконавчому листу № АО-17 від 17 квітня 2000 року відповідно до отриманих доходів та сплачених сум аліментів в період з 06.04.2000 р. по 16.06.2016 р.

Зазначав, що при розрахунку заборгованості не було враховано той факт, що в період з березня 2004 року по кінець літа 2010 року син ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживали разом з ним однією сім'єю. З кінця літа 2010 року по травень 2011 року він проживав з сином, а ОСОБА_3 проживала окремо. З 5 травня 2011 року було розірвано шлюб з ОСОБА_3

Вважає, що за період по квітень 2011 року заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина не має. Крім того в період спільного проживання 2004-2010 року ним багаторазово перераховувалися кошти на картковий рахунок ОСОБА_3 Тому, вважає, що за період з квітня 2000 року по 16 червня 2016 року борг по сплаті аліментів станом на 16.06.2016 року складає 2201,32 грн.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01 червня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково

Визначено, що заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_3на на утримання ОСОБА_4 за виконавчим листом № АО-17, виданим 17 квітня 2000 року Миргородським районним судом Полтавської області, за період з 6 квітня 2000 року по 16 червня 2016 року становить 22161,47 грн.

Рішення оскаржив ОСОБА_2, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення аліментів по виконавчому листі № АО-17 від 17.04.2000 року виданого Миргородським міськрайонним судом Полтавської області в період з березня 2004 року по травень 2011 року та звільнити його від сплати аліментів в цей період.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, з таких підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 травня 2011 року розірвано шлюб, укладений 30 травня 2000 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у Ковалівській сільській раді Полтавського району Полтавської області актовий запис № 10.

17 квітня 2000 року Миргородським районним судом Полтавської області видано виконавчий лист, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ? частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно на дитину починаючи з 06 квітня 2000 року і до повноліття сина ОСОБА_4.

З розрахунку заборгованості по аліментах, складеного старшим державним виконавцем Миргородського МР ВДВС ГТУЮ в Полтавській області Батієнком Я.І., вбачається, що станом на 16.06.2016 р. борг становить 46869,66 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, враховуючи надані розрахунки позивача та те, що останній з травня 2000 року по лютий 2004 року включно відбував покарання у виді позбавлення волі, прийшов до висновку про часткове задоволення позову та визначив розмір заборгованості по аліментам, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4 за виконавчим листом № АО-17, виданим 17 квітня 2000 року Миргородським районним судом Полтавської області, за період з 6 квітня 2000 року по 16 червня 2016 року у сумі 22161,47 грн.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

Так, відповідно до ч.ч. 3, 9 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України.

Спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом.

Пунками 1, 13 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» передбачено, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності.

Утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у період з травня 2000 року по лютий 2004 року включно ОСОБА_2 відбував покарання у виді позбавлення волі, та його борг по аліментам станом на 01.03.2004 року складав 187,00 грн., що не відповідає наданому державним виконавцем розрахунку заборгованості.

Враховуючи вказане, судом першої інстанції проведено вірний розрахунок та враховано всі надані позивачем докази.

Посилання ОСОБА_2 на те, що він не повинен був сплачувати аліменти на сина в період з березня 2004 року по травень 2011 року в зв'язку з тим, що син в цей час проживав разом з ним і отримувачем аліментів - третьою особою ОСОБА_3 не заслуговують на увагу.

Так, 17 квітня 2000 року рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області стягнуто з ОСОБА_2 накористь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ? частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно на дитину починаючи з 06 квітня 2000 року і до повноліття сина ОСОБА_4.

Тому, як вірно зазначено судом першої інстанції, сам факт проживання дитини разом з отримувачем та платником аліментів не свідчить про виконання останнім свого обов'язку по сплаті аліментів, покладеного на нього рішенням суду. Заяви мешканців с.Великі Сорочинці, довідка сільської ради та акт обстеження матеріально-побутових умов не містять даних про утримання позивачем сина, а у постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 11.03.2011 року ці дані внесені з пояснень позивача, про що зазначено у самій постанові.

Колегія суддів звертає також увагу на те, що позивачем не заявлено вимог до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів в період з березня 2004 по травень 2011 року.

Як вбачається з тексту позовної заяви ОСОБА_2, предметом даної справи є перерахунок заборгованості по аліментах, в якій процесуальний статус ОСОБА_3 визначений, як третьої особи, а не сторони (відповідача) та жодних вимог з відповідним обгрунтуванням до неї позивачем не заявлено.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, колегія суддів вбачає, що при відкритті апеляційного провадження було задоволення клопотання ОСОБА_2 про відстрочення сплати судового збору за подачу апеляційної скарги до ухвалення судового рішення.

Враховуючи викладене, та у відповідності до п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подачу апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору складає 150 % ставки, що підлягала сплаті при подачі позовної заяви. Таким чином, сума судового збору за подачу апеляційної скарги складає 499,88 грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь держави.

Керуючись ст.ст. 367, 374 п.1 ч.1,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01 червня 2018 року залишити без змін.

Сятгнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 499,88 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя /підпис/ О. В. Прядкіна

Судді: /підпис/ С.Б. Бутенко

/підпис/ Л.М. Хіль

Повний текст постанови складено 27.08.2018 р.

Згідно з оригіналом:

СуддяАпеляційного суду

Полтавськоїобласті О. В. Прядкіна