Справа № 489/6242/17
Провадження №2/489/979/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
07 червня 2018 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:
головуючого судді Румянцевої Н.О.,
із секретарем судового засідання Животовою А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 про визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням,
Позивач звернулась до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою №33, будинку № 48 по проспекту Миру в м. Миколаєві. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідачі не є членами її сімї, хоча і зареєстровані за вказаною адресою, проте не проживають в вищезазначеній квартирі з 2015 року, не беруть участі в утриманні житла, не сплачують комунальні послуги. Однак реєстрація відповідачів за адресою не дає можливості позивачу реалізовувати своє право користування належним чином.
Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.
Представник позивача подав заяву про слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує.
Відповідачі у судове засідання не зявилися, про причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином.
Судом ухвалено провести заочний розгляд справи.
Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
Квартира АДРЕСА_2, на праві приватної власності належить ОСОБА_2, згідно свідоцтва про право власності виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради від 04.04.2011 року.
Відповідно до Довідки виданої обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Корабел» від 14.12.2017 р. за № 291, за адресою: АДРЕСА_3, зареєстровані: ОСОБА_4 ОСОБА_5, та відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4, які є невісткою та онукою позивача.
Відповідно до Акту про непроживання від 12.12.2017 р., складеному сусідами позивачки та працівниками обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Корабел» за адресою: АДРЕСА_4, починаючи з 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фактично не проживають.
На підставі свідоцтва про реєстрацію місця проживання № 22/3-5715 від 18.09.2014 року виданого ОУФМС Росії по Краснодарському краю в Прибуканському окрузі м. Краснодара ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: Республіка Росія, Краснодарський край, АДРЕСА_5.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем ОСОБА_3 було видано довіреність на імя позивачки ОСОБА_2, якою вона надає згоду та уповноважує останню щодо зняття її та її доньки ОСОБА_4 з реєстрації за адресою АДРЕСА_6.
Частиною 2 статті 64 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі №6-709цс16 зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.
Разом із цим, правова позиція в вказаній справі полягає у наступному: аналіз положень статті 391 ЦК України дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Згідно із ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
За змістом ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Положеннями статті 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні та розпорядженні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Враховуючи визнання позову відповідачем та те що реєстрація місця проживання відповідачів, яка не є членами сімї позивача, у належному позивачу житловому будинку перешкоджає реалізації останньою права розпорядження власним майном, наявні підстави для задоволення позову.
На підставі ст. ст. 317, 321, 383, 391 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 про визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 33 будинку № 48 по проспекту Миру в місті Миколаєві.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Ленінський районний суд міста ОСОБА_1.
Суддя Ленінського районного
суду міста ОСОБА_1 Румянцева
Повний текст судового рішення складено «07» червня 2018 року.