Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 332/2815/17 Головуючий у 1 інстанції: Марченко Н.В.
Провадження № 22-ц/778/978/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Маловічко С.В., суддів: Крилової О.В., Кухаря С.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 02.04.2012р. ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту ОСОБА_3 керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, згідно яких клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, а клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010р. та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік згідно з п. 2.1.1.12.6 "Правил користування платіжною карткою".

ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого у нього станом на 31.08.2017р. утворилась заборгованість в сумі 39 680,53 грн., яка складається з наступного:

1166,48 грн. - заборгованість за кредитом; 32854,31 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 294 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 1865,74 грн. - штраф (процентна складова), яку банк просив в позові стягнути з відповідача.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя року від 16 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.04.2012р. в розмірі 1166,48 грн. та судовий збір в сумі 1600 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі представника ОСОБА_4 подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду у зв»язку з порушення норм процесуального і матеріального права, просило скасувати рішення суду

першої інстанції в частині відмови в позові та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою судді Апеляційного суду Запорізької області Трофимової Д.А. від 26 грудня 2017р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ( а.с. 68) та ухвалою колегії від 29 грудня 2017р. справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи (а.с. 71-72).

У період з 19.01.2018р. суддя Трофимова Д.А. перебувала на неодноразових лікарняних, тому апеляційний розгляд справи не здійснювався ( а.с. 73-75).

Розпорядженням керівника апарату суду № 258 від 18.04.2018р. у зв»язку з тривалою хворобою судді-доповідача ОСОБА_5 призначено повторний авторозподіл цієї цивільної справи № 22-ц/778/978/18 ( а.с. 76).

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу цієї цивільної справи від 18.04.2018р. суддею-доповідачем було визначено суддю Маловічко С.В., яка ухвалою від 20.04.2018р. прийняла справу до свого провадження ( а.с. 77-78).

Справа розглянута судом першої інстанції під час дії цивільно-процесуального кодексу у редакції від 18.03.2004р. Проте 15.12.2017р. набув чинності ЗУ № 2147-УІІІ від 03.10.2017р., яким до нього внесені зміни, тому в ході апеляційного розгляду слід перевіряти дотримання судом першої інстанції вимог ЦПК України в ред. від 18.03.2004р., а здійснювати апеляційний розгляд справи та ухвалювати судове рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги слід за положеннями цивільно-процесуального кодексу у новій редакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності з ч. 1 ст. 274 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи що виникають з трудових правовідносин.

Даний спір підлягає під вказане визначення наведеної норми закону.

Згідно з ст. 368 ч.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

В обґрунтування апеляційної скарги банк вказував, що не погоджується з рішенням щодо пропуску ним позовної давності за вимогами про стягнення процентів та неустойки, оскільки судом неправильно визначено момент, з якого слід обліковувати строк позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 не скористалась своїм правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За вимогами ч. 4 вказаної процесуальної норми, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту у заявленому банком розмірі 1166,48 грн., суд виходив із того, що останній платіж на його погашення відповідач внесла 19.01.2015р., тому банком не пропущено строку позовної давності для звернення з вимогою про його стягнення. Відмовляючи в задоволенні інших позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом та неустойки, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем за цими вимогами строк позовної давності пропущено.

В апеляційній скарзі банк наголошує на тому, що такі висновки суду є неправильними, оскільки суд не з»ясував повно та всебічно дійсних обставин справи, припустившись неповноти у їх встановленні, що призвело до її неправильного вирішення, зокрема, судом був неправильно визначений момент, з якого слід обліковувати строк позовної давності.

Встановлено, що 02.04.2012р. ОСОБА_2 була підписана анкета-заява, спрямована на адресу ПРИВАТБАНКУ, у якій вона просила видати їй кредитну картку «Універсальна» з бажаною сумою кредитного ліміту у розмірі 5000 грн. ( а.с. 6).

Відповідно до підписаної ОСОБА_6 анкети-заяви, відповідач погодилась вважати Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку складовими частинами договору, з якими вона ознайомлена, повністю згодна, їх зміст розуміє, та їх положень зобов'язується неухильно дотримуватись.

Договір про надання банківських послуг є договором приєднання, та відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України умови такого договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, відповідачем було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а тому ОСОБА_2 приєдналась до тих Умов і Правил надання банківських послуг, які діяли на цей час, а саме, у редакції від 06.03.2010р., яка затверджена наказом № 906 СП-2010-256, та які містяться у матеріалах справи.

Умови та Правила надання банківських послуг передбачають наступні умови договору:

- п. 1.1.2.5 клієнт зобов»язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за користування ним, перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісію;

- п. 2.1.1.12.6 - за користування кредитом та овердрафтом банк нараховує проценти у розмірі, встановленому тарифами банку із розрахунку 360 календарних днів у році;

- п. 2.1.1.12.6.3 проценти за користування кредитом (кредитним лімітом) та/або овердрафтом нараховуються в дату сплати. При цьому, проценти нараховуються щомісячно за кожен календарний день за фактично використані в рахунок кредиту та/ або овердрафту кошти з дня списання суми з картрахунку до дня, коли кредит (кредитний ліміт) та/або овердрафт становляться простроченим кредитом;

- п. 1.1.5.20 при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким грошовим зобов»язанням, передбаченим цим договором більше, ніж на 30 днів, клієнт зобов»язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій;

Тарифами, про ознайомлення та згоду з якими вказувала відповідач в анкеті-заяві, передбачена базова процентна ставка за користування кредитними грошима в розмірі 2,5 % щомісячно, яка нараховується на непогашену заборгованість за кредитом. Внесення щомісячного платежу передбачено до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, а його розмір визначено у 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. Також передбачена пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, яка носить диференційований характер взалежності від порушення ( а.с. 7).

02.04.2012р. на підставі вказаної анкети-заяви ОСОБА_2 було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна» № 252714 зі строком дії до 31.01.2016р., на яку було встановлено кредитний ліміт в сумі 1500 грн.

Наданням кредитних коштів є зарахування їх на картрахунок клієнта, по якому згідно Умов та правил клієнт має відслідковувати свої витрати та погашення шляхом отримання виписок. За допомогою карти клієнт може отримувати як готівку у банкоматах та касах банку, так і здійснювати безготівкові розрахунки у торгівельній мережі.

З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_2 користувалась кредитними коштами, не допускаючи виникнення заборгованості з квітня 2012р. по грудень 2012р., але з грудня 2012р. почала стабільно формуватись прострочка по відсоткам, а з березня 2013р. по тілу кредиту.

З грудня 2012р. ОСОБА_2 почала здійснювати платежі рідше і у меншому розмірі, що стало причиною наростання заборгованості за тілом кредиту та відсотками, а тому банк почав нараховувати з квітня 2013р. пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, яка також поступово зростала.

Таким чином, з вказаного розрахунку вбачається, що станом на 31.08.2017р. у ОСОБА_2 утворилась заборгованість перед банком в сумі 39 680,53 грн., яка складається з наступного: 1166,48 грн. - заборгованість за кредитом; 32854,31 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 294 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також увійшли до заборгованості нараховані штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 1865,74 грн. - штраф (процентна складова).

Вказані обставини встановив суд, та ОСОБА_2 в цій частині рішення суду не оскаржила, розмір заборгованості в ході розгляду справи не оспорювала.

Відповідач лише просила усно в ході розгляду справи судом першої інстанції застосувати строк позовної давності, та суд на підставі пропуску банком цього строку відмовив в задоволенні вимог про стягнення відсотків та неустойки.

Між тим, висновки суду в цій частині є помилковими з огляду на наступне.

Умовами та Правилами від 06.03.2010р., які діяли на час підписання ОСОБА_2 анкети-заяви від 08.12.2010р., з якими остання була ознайомлена та які є складовою частиною договору між нею та банком, про що зазначено у вказаній анкеті-заяві, строк позовної давності був збільшений до 50 років пункт 1.1.7.31 ( а.с. 21).

Проте апеляційний суд не може визнати законність такого погодження збільшеного строку позовної давності шляхом приєднання до вказаних Умов і Правил, оскільки такий спосіб погодження суперечить положенням ч. 1 ст. 259 ЦК України, згідно з якою договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Тому в даному випадку колегія вважає, що у цих правовідносинах слід застосовувати положення закону про загальний строк позовної давності тривалістю у 3 роки.

Суд з урахуванням пояснень ОСОБА_2 вважав, що вона 19.01.2015р. в останній здійснений платіж в сумі 1006 грн. погашала тіло кредиту, тому банк за вимогою по тілу кредиту не пропустив строк позовної давності, звернувшись до суду з позовом 03.10.2017р.

Стосовно відсотків суд вказував, що останній платіж на їх погашення відповідач здійснила 06.07.2013р., тому щодо вимог банку про стягнення відсотків строк позовної давності сплив. Чому суд вважав, що сплив строк позовної давності за всім розміром та періодом нарахування неустойки у вигляді пені та штрафів, суд взагалі не вмотивував.

Відповідно до п. 2.1.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг, мінімальний обов»язковий платіж включає у себе плату за користування кредитними коштами та частину заборгованості за кредитом.

Тому, здійснюючи платіж, ОСОБА_2 не могла погашати тільки тіло кредиту або тільки відсотки за своїм вибором, а одночасно мала сплачувати і відсотки, і тіло. Тому всі її платежі розподілялись у такий спосіб, а, якщо у цей час була непогашеною заборгованість за пенею, то сплачені кошти спрямовувались і на її погашення.

Такий розподіл коштів, визначений банком, узгоджується з умовами договору та вимогами ст. 534 ЦК України, якою передбачено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

З табличного розрахунку вбачається, що здійснені ОСОБА_2 платежі, на які послався суд, розприділені наступним чином: від 06.07.2013р. у сумі 480 грн. - на погашення пені 150 грн., на погашення процентів 133,68 грн., на погашення тіла кредиту 196,22 грн.; платіж від 22.11.2014р. у розмірі 400 грн. пішов на погашення виключно пені; платіж від 19.01.2015р. у сумі 1006 грн. виключно на погашення пені ( а.с. 4 зворот).

Тому суд зробив необґрунтований висновок про те, що платежем від 06.07.2013р. погашались виключено відсотки, а за рахунок коштів від платежі від 19.01.2015р. лише тіло кредиту.

Отже, як платіж від 06.07.2013р., так і платіж від 19.01.2015р., які здійснені у сумі, більшій за мінімальний платіж, у відповідності до положень ч. 1 ст. 364 ЦК України перервали сплив строку позовної давності як щодо заборгованості за тілом кредиту, так щодо заборгованості за відсотками.

Відтак, відсотки у розрахованій сумі в розмірі 32 854,31 грн. підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.

З»ясовуючи правову природу нарахованої суми у розмірі 3294 грн., яка визначена банком як комісія та пеня, оскільки Тарифи не містять такої складової у цих договірних відносинах як комісія, апеляційний суд встановив, що ця сума є фактично нарахованою пенею за прострочення у здійсненні погашення основної заборгованості. А відтак до неї підлягає застосуванню спеціальна позовна давність терміном у 1 рік.

В межі позовної давності по пені у періоді з 03.10.2016р. по 03.10.2017р. та за табличним підрахунком вкладається сума у розмірі 1100 грн. Тому позов банку в цій частині, заявлений на суму 3294 грн., підлягає задоволенню частково у сумі 1100 грн.

Отже, протягом періоду користування кредитною карткою у ОСОБА_2 виникла заборгованість за тілом кредиту, відсотками та пенею, яка обрахована банком у відповідності до Тарифів та Умов і правил надання банківських послуг та станом на 23.04.2017р. складає: за тілом кредиту 1166,48 грн., за відсотками 32854,31 грн., за пенею 3294 грн.

Тому за порушення позичальником строків платежів їй також був нарахований штраф у відповідності до Тарифів та п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил, який складається з фіксованої частини 500 грн., та складової частини 1865,74 грн. (5 % від суми загальної заборгованості).

Вказані вимоги банку підтверджені матеріалами справи, а розмір заборгованості не оспорений та не спростований відповідачем.

Разом з тим, апеляційній суд вважає, що вищевказаний передбачений Тарифами порядок нарахування пені, яка нараховується за кожен день прострочення сплати тіла кредиту та відсотків у двох варіантах за перший місяць прострочення в одному розмірі, за другий місяць в іншому розмірі, виключає можливість стягнення штрафу, оскільки на одні й ті ж самі прострочені суми вже нарахована пеня, а тому на позичальника за прострочення сплати цієї ж самої суми не може бути покладено відповідальності у вигляді іншого виду неустойки штрафу.

Зважаючи на все вищенаведене, апеляційній суд визнає апеляційну скаргу частково обґрунтованою в частині вимог щодо всієї заборгованості по відсоткам та суми пені в межах річного строку позовної давності, а тому у відповідності до положень п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду в частині відмови у цих вимогах підлягає скасуванню із ухвалення в цій частині нового судового рішення про їх задоволення.

Що стосується вимог про стягнення штрафів, апеляційний суд змінює правове обґрунтування відмови в задоволенні цих позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності, як визначив суд, на їх необґрунтованість у зв»язку з тим, що ця неустойка є фактично подвійною відповідальністю за одне й те ж саме порушення, тобто нараховується на ті ж самі суми заборгованості та за порушення строків, за що вже нарахована пеня.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у зв»язку із зміною рішення суду, вирішується також питання щодо розподілу судових витрат, які підлягають компенсації позивачеві за рахунок відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Вбачається, що банком заявлявся позов з ціною в сумі 39680,53 грн., за пред»явлення якого до суду першої інстанції сплачено 1600 грн. ( а.с. 1), а задоволено позов на суму

35 120,79 грн., тому позивачу належить до компенсації сума судового збору у розмірі: (35 120,79 х 1600 грн.) : 39 680,53 = 1 416,14 грн.

За подання апеляційної скарги банком сплачено 1760 грн. ( а.с. 62), а задоволено апеляційну скаргу на суму 33 954,31 грн., тому до компенсації позивачеві належить: (33 954,31 грн. х 1760 грн.) : 39 680,53 грн. = 1 506,02 грн.

Всього з відповідача на користь банку належить до стягнення судовий збір у загальній сумі у розмірі: 1 416,14 + 1506,02 = 2 922,16 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2017 року у цій справів оскаржуваній частині змінити в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафу, скасувати в частині відмови в позовних вимогах щодо стягнення відсотків та пені і визначення суми судового збору.

Позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині стягнення відсотків та пені задовольнити частково.

Сягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором б/н від 02.04.2012р. станом на 31.08.2017р. за відсотками у розмірі 32 854 (тридцять дві тисячі вісімсот п»ятдесят чотири) гривень 31 копійки, за пенею у розмірі 1100 (одна тисяча сто) гривень, а всього 33 954 ( тридцять три тисячі дев»ятсот п»ятдесят чотири) гривні 31 копійку.

В стягненні решти суми пені відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» судовий збір у загальній сумі 2 922 ( дві тисячі дев»ятсот двадцять дві) гривні 16 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з отримання копії судового рішення.

Постанову складено 05 червня 2018р.

Головуючий:

Судді: