Провадження № 2/317/645/2018
Справа № 317/705/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Сакояна Д.І.

при секретарі Московкіній І.С.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, визнання права власності. Позивач просить: визнати житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3; визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку літ. А з господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1 право власності на ? земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, придбаний на підставі договору купівлі-продажу від 09.08.1989 р. Земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, виділена на підставі рішення зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім. Ілліча Запорізького району № 3 від 16 липня 1988 року. 22 серпня 1987 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб в Біленьківській сільській раді Запорізького району Запорізької області. Таким чином, будинок та земельна ділянка отримані та придбані під час перебування у шлюбі позивачки з відповідача. З моменту реєстрації шлюбу позивачка з відповідачем протягом всього часу проживали однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1, та протягом всього періоду сімейних відносин вели спільне господарство. 24 листопада 2016 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано на підставі рішення Запорізького районного суду Запорізької області. Від шлюбу вони мають дитину - сина ОСОБА_4, який разом зі своєю дружиною та дочкою проживає в будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У судовому засідання представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала, надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов також підтримала.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позов визнав у повному обсязі, звернувшись до суду із відповідною заявою від 27.08.2018 р.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

У відповідності до договору купівлі-продажу будинку від 09.08.1988 р. б/н, власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, є ОСОБА_3.

Як видно з виписки з рішення № 3 від 16.07.1988 р., ОСОБА_3 наділено присадибною земельною ділянкою розміром 0,25 га по АДРЕСА_1, у зв'язку з придбанням житлового будинку.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 24.11.2016 р. розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, зареєстрований 22.08.1987 р. Біленьківською сільською радою Запорізького району Запорізької області, актовий запис № 64.

Згідно технічного паспорту на житловий будинок, складений станом на 16.05.2002 р., він має загальну площу 90,2 кв.м., житлову площу 39,2 кв.м.

Житловий будинок було набуто у шлюбі в 1988 році, тобто під час дії Кодексу про шлюб та сім'ю України.

Згідно ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Статтею 28 КпШС України передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

На час розгляду справи питання поділу спільного майна подружжя врегульоване наступним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю, оскільки придбаний у шлюбі. Оскільки відомостей про існування будь-якої домовленості між сторонами стосовно цього майна матеріали справи не містять, суд приходить до висновку, що частки позивача та відповідача в праві спільної сумісної власності на житловий будинок є рівними і повинні бути визначені в розмірі ? частини за кожним.

Оскільки вирішення питання щодо визнання права власності на ? частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, залежить від вирішення питання можливості поділу спільного майна подружжя, судом встановлені підстави для такого поділу, тож за позивачем ОСОБА_1 слід визнати право власності на її частку житлового будинку.

За приписами ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд констатує, що визнання відповідачем позову в частині визнання будинку спільною сумісною власністю та визнання права власності за позивачем на ? його частку не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення, а тому суд приймає визнання позову відповідачем позову в цій частині.

Підстав для визнання спільною сумісною власністю позивача та відповідача, визнання за позивачем права власності на ? її частку суд не вбачає, оскільки ані позивач ані відповідач на час розгляду справи у встановленому законом порядку не набули права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 88, 141, 142, 89, 265-267 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (70441, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) про поділ майна, визнання права власності - задовольнити частково.

Визнати житловий будинок літ. А (загальна площа 90,2 кв.м, житлова площа 39,2 кв.м) з господарськими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, об'єктом права спільної сумісної власності.

Визнати за ОСОБА_1 (70441, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) право власності на ? частину житлового будинку літ. А (загальна площа 90,2 кв.м, житлова площа 39,2 кв.м) з господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1273 грн. 54 коп. (одна тисяча двісті сімдесят три грн. 54 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України.

Повне рішення суду складено 28.08.2018 р.

Суддя Д.І. Сакоян