АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2822/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Вовк Є.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Соколової В.В., Чобіток А.О.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_9 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 06 жовтня 2017 року,

встановив:

у липні 2016 року позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просили визнати за кожним з них право власності на 3/48 частин квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 жовтня 2017 р. позов було задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_11, представників ОСОБА_5 - ОСОБА_9 та ОСОБА_12, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі посилалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_10, яка була матір'ю позивача ОСОБА_3 та дружиною ОСОБА_4 В передбачений законом строк позивачі, як спадкоємці першої черги після смерті ОСОБА_10, звернулись до Сьомої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом по ? частині. Зазначали, що 09 серпня 2007 року ОСОБА_10 було отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті її батька ОСОБА_13, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, яка складається з 3/24 частин квартири АДРЕСА_1., однак право власності на частку нерухомого майна зареєстровано за життя не було, у зв'язку з чим позивачам було надано роз'яснення щодо неможливості видачі свідоцтво про право на спадщину, а саме - 3/24 частин квартири АДРЕСА_1. Враховуючи викладене, позивачі просили визнати за кожним із них право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10 на 3/48 частини вказаної квартири.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 жовтня 2017 р. позов було задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що до позивачів в порядку спадкування за законом перейшли майнові права, які належали померлій ОСОБА_10, зокрема право на спадщину за заповітом на 3/24 частин квартири АДРЕСА_1.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення статей 392, 1218, 1261, 1268, 1269 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_4 є чоловіком, а ОСОБА_3 - сином ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

На запит суду апеляційної інстанції Сьомою Київською державною нотаріальною конторою було надіслано належним чином завірену копію Спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1.

З вказаних матеріалів спадкової справи вбачається, що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 30 липня 2013 року звернулись із заявами про прийняття всієї спадщини, яка належала ОСОБА_10 на момент її відкриття, тобто у встановленим законом шестимісячний строк.

15 жовтня 2013 року позивачі звернулись до нотаріальної контори із заявою про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_10, а саме на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3, про що того ж дня їм було видано свідоцтва про право на спадщину на 1/6 частину вказаної квартири кожному.

У 2015 році позивачі дізнались про те, що за життя ОСОБА_10 було отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_13, яка складається з 3/24 частин квартири АДРЕСА_1. Разом з тим, померлою ОСОБА_10 право власності на вказану частку у майні зареєстровано у встановленому порядку не було, у зв'язку з чим вони не можуть отримати свідоцтво про спадщину на вказане майно у позасудовому порядку.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини відповідно до положень ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_10 на момент смерті належало право на спадщину за законом на спірну частину квартири. Однак, за життя померла не набула права власності на частину нерухомого майна, а тому до позивачів в порядку спадкування переходять майнові права, які належали їй на час відкриття спадщини, тобто право на спадщину на 3/24 частини АДРЕСА_1.

Згідно інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 10 березня 2016 року, квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_5 (1/6 частина), ОСОБА_6 (1/6 частина), ОСОБА_8 (1/6 частина), ОСОБА_6 (1/6 частина), а також померлими ОСОБА_13 (1/12 частина) та ОСОБА_14 (1/24 частина). Крім того, з вказаної довідки також вбачається, що апелянтом ОСОБА_5 було отримано свідоцтво про право на спадщину на 3/24 частини та 1/12 частину вказаної квартири.

Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_10 09 серпня 2007 року свідчить про те, що спадкове майно після її померлого батька ОСОБА_13 складалось з 3/12 частин квартири АДРЕСА_1, 1/6 частина якої належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 19 вересня 1994 року, а 1/12 частина належала на підставі прийняття спадщини після померлої дружини ОСОБА_14

У своїй скарзі апелянт посилається на те, що вона фактично прийняла спадщину у вигляді 3/24 частин спірної квартири шляхом володіння та управління нею, від вказаної частки не відмовлялась, а тому вважає, що у позивачів відсутні права на вказану частину майна.

Разом з тим, з наявних у матеріалах справи документів, можна зробити висновок про те, що після смерті ОСОБА_15 належну їй на праві власності 1/6 частину квартири прийняли її чоловік ОСОБА_13 та донька ОСОБА_5

Згідно заповіту, укладеного ОСОБА_13, належне йому майно він заповів своїм донькам ОСОБА_10 та ОСОБА_5 у рівних долях.

На підставі вказаного заповіту ОСОБА_10 було отримано свідоцтво про право на спадщину, а тому доводи апелянта про те, що вона прийняла після смерті батька ОСОБА_13 не 3/24 частини квартир, а всю належну на момент смерті батькові частину квартири, є безпідставними.

За наявності заповіту на все майно правило ч. 2 ст. 1223 ЦК України або ч. 1 ст. 1275 ЦК України застосовується лише у разі неприйняття спадщини або відмови від спадщини одним або усіма спадкоємцями за заповітом, тоді як матеріали справи свідчать про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_13 обома спадкоємцями за заповітом - ОСОБА_10 та ОСОБА_5

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що право власності на 3/24 частини спірної квартири і досі зареєстроване за померлими ОСОБА_13 і ОСОБА_14, що також свідчить про наявність у позивачів права на спадщину після померлої ОСОБА_10, а саме майнові права на вказану частку квартири. Доказів про те, що таке право на спадщину у ОСОБА_10 на час смерті було відсутнє, матеріали справи не містять.

Посилання ОСОБА_5 у своїй апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що вона та її доньки ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 є співвласниками квартири АДРЕСА_4, зареєстровані та постійно проживають в ній, здійснюють утримання, а позивачі та померла ОСОБА_10 у вказаній квартирі ніколи не проживали, крім того, між сторонами існують неприязні стосунки, у зв'язку з чим спільне користування квартирою є неможливим, також не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки право користування позивачами квартирою та його порядок не є предметом розгляду в даній справі.

Доводи, викладені представником відповідача в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_9 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м.Києва від 06 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 05 червня 2018 року.

Головуючий

Судді