Номер провадження: 22-ц/785/1405/18
Номер справи місцевого суду: 509/4426/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2018 року м. Одеса

Справа № 509/4426/16-ц

Провадження №22-ц/785/1405/18

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією родиною, визнання права власності та вселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду, ухваленого під головуванням судді Бочарова А.І., 15 листопада 2017 року в смт. Овідіополь Одеської області, -

встановив:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією сімєю та поділ спільного майна.

Позивач посилався на те, що 11.08.1984 року між ним та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, про що було зроблено запис №353, а в 2011 році актовий запис був зареєстрований в реєстрі за №8.

В шлюбі у них 12.03.1985 року народилась спільна дитина - ОСОБА_5.

У 1993 році шлюб було розірвано, але спільне ведення побуту не припинилось. ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (дів. ОСОБА_4) С.А. жили разом, виховували дитину, хоча згідно документів, їх шлюб було розірвано. Сім'я ОСОБА_2 проживала до 2004 року за адресою: м.Іллічівськ (зараз Чорноморськ), вул.1-го Травня, 15 а, кв.8.

31.07.2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знов зареєстрували свої відносини, уклали шлюб, про що було зроблено актовий запис №297.

05.03.2014 року шлюб було розірвано.

Посилаючись на те, що з 11.08.1984 року по 05.03.2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прожили разом однієї сім'єю, виростили спільну дитину, вважали та відчували себе жінкою та чоловіком, придбали спільне майно, в тому числі земельну ділянку, позивач просив позов задовольнити.

У 2004 році, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 придбали земельну ділянку із будівлею за адресою: с. Молодіжне, вул. К.Маркса, 14. Покупка ділянки з будівлею була здійснена за гроші батьків заявника. Документи на ділянку та будинок у заявника відсутні, оскільки ОСОБА_3 відмовилась надавати копії документів. Таким чином відбувся розмін квартири позивача і відповідача на земельну ділянку з будинком.

У зв'язку із тим, що цей будинок при купівлі представляв собою лише тимчасову споруду, позивач заново його побудував, зробив там капітальний ремонт, будинок став придатним для життя. Разом із ОСОБА_3 вони купували необхідні меблі, предмети побуту, техніку та інше. Іншого місця проживання він не має. Також не має права власності на будь яке інше нерухоме майно, на відміну від ОСОБА_3, яка є власником квартири у АДРЕСА_1. Про це свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.08.2016 року.

Позивач з врахуванням уточнень остаточно просив суд :

- встановити факт спільного проживання однією родиною - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у період з 07.07.1993 року по 31.07.2009 року;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 15,5% незавершеного будівництвом будинку що знаходиться в Одеській області, Овідіопольський район, с. Молодіжне, вул. Карла Маркса, за № 14;

- вселити ОСОБА_2 у будинок №14, що знаходиться в Одеській області, Овідіопольський район, с. Молодіжне, вул. Карла Маркса / а.с.109-110/.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не надано справедливої оцінки поясненням свідків, не надано оцінки фото, які підтверджують факт спільного проживання, ведення спільного побуту та придбання нерухомості.

Також в апеляційній скарзі йде посилання на те, що будинок був заново побудований, в ньому зроблений капітальний ремонт за час спільного проживання однією сімєю позивача та відповідачки.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2, підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1984 року по 1993 рік /а.с. 11/.

Вдруге сторони зареєстрували шлюб між собою у 2009 році, та розірвали його у 2014 році /а.с.13,14/.

Не будучи в шлюбі з ОСОБА_2 28.09.2004 року ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_6 незавершений будівництвом житловий будинок, готовністю 31 відсоток, в с. Молодіжне вул. Карла Маркса, 14.

Рішенням №441-У від 15 грудня 2006 року Молодіжненська сільська рада передала безкоштовно у власність ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд земельну ділянку загальною площею 0,122 га в с. Молодіжному вул. Карла Маркса, 14 /а.с.43/.

Рішенням №81 від 29 квітня 2005 року дозволено ОСОБА_3 завершити будівництво індивідуального житлового будинку в с. Молодіжне по вул. Карла Маркса, №14 /а.с. 44/.

Згідно довідки № 952 від 01.06.2006 року Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області ОСОБА_3 мешкає в с. Молодіжне вул. Карла Маркса, 14 та в графі склад сімї стоїть прочерк.

21 березня 2007 року ОСОБА_3 отримала Державний акт на земельну ділянку по вул. Карла Маркса, 14 в с. Молодіжне / а.с. 69/.

Згідно розписки від 01.06.2014 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 5 тисяч доларів США, як компенсацію по затратам у будівництві житлового будинку №14 по вул. Карла Маркса в с. Молодіжне та претензій до неї не має / а.с. 75/.

Згідно договору купівлі-продажу від 12.02.2008 року ОСОБА_3 продала ОСОБА_7 земельну ділянку за адресою: Одеська область Овідіопольський район Молодіжненська сільська рада с. Молодіжне СОГ «Ветеран» 111 масив, вул. Лінія 11, ділянка 13 /а.с. 120/.

Враховуючи уточнені позовні вимоги, в яких ОСОБА_2 просив встановити факт спільного проживання з ОСОБА_3 в період з 07.07.1993 року по 31.07.2009 рік, суд першої інстанції правомірно посилався на застосування Кодексу про шлюб та сімю України та норм Сімейного Кодексу України.

Діючим до 1 січня 2004 року Кодексом про шлюб та сім'ю України (1969 року, зі змінами та доповненнями) майнові права та обов'язки передбачались лише для подружжя. Стаття 22 КпШС України визначала, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кодекс про шлюб та сім'ю України не містить норми, яка б регулювала право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Тому, встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу у період до 1 січня 2004 року не має ніякого правового значення для визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте жінкою чи чоловіком до 1 січня 2004 року, оскільки майнові права та обов'язки породжував лише зареєстрований в установленому порядку шлюб.

Діючий з 1 січня 2004 року Сімейний кодекс України (2003 року, зі змінами та доповненнями) містить норму, що регулює право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Так. за змістом статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Тому, встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу у період після 1 січня 2004 року має правове значення для визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте жінкою чи чоловіком після 1 січня 2004 року.

Відносно періоду після 1 січня 2004 року, то правовий режим майна, набутого чоловіком та жінкою, які проживають однією сім'єю без шлюбу, визначено статтею 74 СК України, однак і в цьому випадку при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що дана норма поширюється на випадки, коли між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, що мали місце ведення спільного господарства, спільний побут, бюджет, спільна участь коштами та працею у придбанні майна тощо (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 20 лютого 2012 року по справі № 6-97цс 11).

Оскільки позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту проживання з відповідачем однією сімєю (складення усталених відносин, що притаманні подружжю, що мали місце ведення спільного господарства, спільний побут, бюджет, спільна участь коштами та працею у придбанні майна тощо) в зазначений період, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Посилання ОСОБА_2 на покази свідків в підтвердження факту спільного проживання, ведення спільного побуту, спільне придбання нерухомості разом з ОСОБА_3 є не достатніми та не свідчать про те,що сторони проживали разом однією сімєю, були повязані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет.

Інших доводів ,які спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено.

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін, як постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 372, 374, 375,381-384,390 ЦПК України,суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення , а у разі оголошення вступної та резолютивної частини постанови , зазначений строк обчислюється з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 08.06.2018 року

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_8

ОСОБА_9

ОСОБА_10