ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2160/18
Провадження №2/477/917/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі головуючої судді Л.М.Семенової,

при секретарі Сірюк С.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши в судовому засіданні в загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області, ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_4, Універсальна біржа «Південь», ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на частину спадкового майна,

ВСТАНОВИВ:

05 вересня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу від 27 жовтня 2000 року № 1678 житлового будинку № 8 з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по вул. Тітова в с. Каравелове Вітовського району Миколаївської області, укладений між ОСОБА_7 та Транєжеєвим Миколлою Миколайовичем, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на Універсальній біржі «Південь». Визнати за ОСОБА_8 право власності на вказаний житловий будинок. Крім цього, позивач просить визнати за нею право власності на ? частину вище вказаного житлового будинку в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_8, померлого 14 січня 2016 року.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона та відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті батька ОСОБА_8, однак нотаріусом їй відмовлено в оформленні 1 / 2 частини вказаного майна, у звязку з посиланням на недійсність договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку - правовстановлюючого документу, у звязку з чим вона звернулася до суду із цим позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, підтвердивши обставини, викладені у позовній заяві. Обґрунтувати обставини, що заважають оформленню спадкових прав позивача на спірне майно в нотаріальному порядку, у разі задоволення вимог щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним, не змогли. Наполягали на визнанні права власності позивача саме в судовому порядку.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, подав заяву про визнання позову.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також звернулися із заявою про визнання позовних вимог ОСОБА_1 та про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 59-64).

Відповідач ОСОБА_9 помер (а.с. 65-66).

Вітовська РДА в своєму відзиві вказувала на відсутність у неї повноважень для виконання, реалізації рішення суду в частині заявлених позовних вимог, тому висунуті вимоги до неї як до відповідача не визнала, просила про розгляд справи за відсутності їх представника (а.с. 50-51, 68).

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_4 у своїй заяві просила питання щодо визнання дійсності договору купівлі-продажу вирішити на розсуд суду. Стосовно позовних вимог про визнання права власності за позивачем в судовому порядку заперечувала, пославшись на те, що при наявності документів, які підтверджують право власності на нерухоме майно померлого, можливе оформлення спадкових прав спадкоємця в нотаріальному порядку (а.с. 37).

За даними копії свідоцтва про смерть І-ФП №232933, ОСОБА_8 помер 14 січня 2016 рок (а.с. 8).

На час його смерті із ним були зареєстровані донька ОСОБА_1 та син ОСОБА_3 (а.с. 13), право останніх на закликання до спадкування як спадкоємців першої черги дітей померлого, підтверджується також змістом письмових доказів (а.с. 11-12, 15).

За даними спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_8 (а.с. 39) обоє спадкоємці звернулися із заявою про прийняття спадщини після смерті батька.

Відповідно до постанови нотаріуса ОСОБА_4 від 24.07.2018 року, ОСОБА_10 відмовлено в оформленні спадкових прав після смерті батька, в тому числі щодо вище вказаного житлового будинку у звязку з недійсністю правовстановлюючого документу договору купівлі-продажу вказаного майна відповідно до вимог ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року (а.с. 10).

Згідно з застереженнями, що містяться в ст. 5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України, правовий статус майна, а також права та обов'язки суб'єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття.

Положеннями ст. 42 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який має застосовуватися до спірних правовідносин, дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми (простої або нотаріальної).

Згідно з вимогами ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку, повинен бути укладений у письмовій формі з обов'язковим нотаріальним посвідченням.

Невиконання цих вимог, тягне недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР (в редакції 1963 року).

В той же час, відповідно до правил ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» угоди, які укладені учасниками біржі щодо купівлі-продажу товарів або об'єктів нерухомості, допущених до обігу на товарній біржі та зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Така угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Як вбачається за матеріалів справи, 27 жовтня 2000 року, ОСОБА_11, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, як члени біржі, уклали угоду з ОСОБА_8 про продаж останньому житлового будинку № 8 по вул. Тітова в с.Коларівка Жовтневого району Миколаївської області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с. 24).

Право власності за ОСОБА_8 зареєстровано Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 03.11.2000 року (а.с. 23).

Покупець ОСОБА_8, як і один з продавців ОСОБА_11 померли (а.с. 66).

З роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.4 постанови №3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» зі змінами та доповненнями, слідує, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини.

Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України в редакції 1963 року суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього.

В цьому випадку не вимагається подальшого нотаріального посвідчення угоди.

Позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення угоди між спадкодавцем і продавцями житлового будинку, її виконання та обставин, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди.

Таким чином, суд вважає можливим захист прав позивача шляхом визнання вказаного договору дійсним.

Стосовно вимог про визнання прав власності щодо спірного житлового будинку за ОСОБА_8, то визнання будь-яких прав за померлим суперечить положенням ст.25 ЦК України. Більш того, за даними реєстраційного посвідчення, право власності за ОСОБА_8 зареєстровано Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 03.11.2000 року (а.с. 23).

Стосовно вимог про визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/ 2 частину вказаного будинку в порядку спадкування після смерті батька, то відповідно до Закону України «Про нотаріат» оформлення спадкових прав покладено на державних та приватних нотаріусів.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, при цьому, в силу ст. 16 ЦК України, захист цих прав здійснюється у спосіб, що відповідає їх відновленню та недопущення перебирання на себе повноважень інших органів чи посадових осіб (а.с. 19 Конституції України).

Як вказує у своїй заяві приватний нотаріус ОСОБА_4, нотаріальному оформленню спадкових прав позивача перешкоджає недійсність договору купівлі-продажу, та у разі надання документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спірне нерухоме майно, можливе нотаріальне оформлення спадкових прав ОСОБА_1

Враховуючи наведене, з урахуванням положень ст. 19 Конституції України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, Закону України «Про нотаріат», суд вважає за необхідне у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, п. 3 Перехідних положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будовами та спорудами по вул. Тітова, № 8 (вісім) в с.Коларівка (нині Каравелове) Вітовського району Миколаївської області, укладений 27 жовтня 2000 року між ОСОБА_8 з одного боку та ОСОБА_11, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 з іншого боку, зареєстрований на Універсальній біржі «Південь» за №1678.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок № 8 з господарськими спорудами за адресою: с.Коларівка (нині Каравелове) Вітовського району Миколаївської області за померлим ОСОБА_8 та визнання за нею ОСОБА_1 права власності на 1/ 2 частину вказаного житлового будинку як спадкоємця ОСОБА_12, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 13 грудня 2018 року.

Суддя Л.М. Семенова