Дата документу 29.05.2018
Справа № 320/5281/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Купавської Н.М.

при секретарі Чудаковій А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила та просить стягнути з відповідачки матеріальну шкоду в розмірі 24 096 грн. 86 коп., моральну шкоду в розмірі 500 000 грн., та витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 7 680 грн. 00 коп.

В судовому засіданні позивачка та її представник на уточненому позові наполягали та пояснили, що 23.06.2014 приблизно о 15 годині 00 хвилин ОСОБА_2, будучи дипломованим фахівцем - лікарем-терапевтом, перебуваючи в кабінеті амбулаторії № 7 КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Мелітопольської міської ради Запорізької області», провела обстеження пацієнта ОСОБА_3 на загально клінічному рівні, провела оцінку загального стану; огляд порожнини рота та глотки; пальпацію реґіонарних лімфовузлів; визначила частоту дихання; серцевих скорочень, артеріального тиску та температури тіла; провела аскультативне дослідження дихальної та серцево-судинної систем. Після чого встановила діагноз: Гострий фаринголарингіт. Паратонзилярний абсцес праворуч - ?». Такими діями ОСОБА_2, провівши обстеження ОСОБА_3, неправильно оцінила порушення функції органів та систем хворого, розцінивши загальний стан пацієнта як середнього ступеня важкості, не вжила заходи з профілактики можливого різкого погіршення стану хворого та не викликала бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги для транспортування хворого до стаціонару, натомість дозволила ОСОБА_3 самостійно їхати до лікувальної установи на власному транспорті. Так, під час огляду ОСОБА_3 лікарем 23.06.2014 о 15-00 годині у відділенні КУ «Територіальне медичне обєднання «Багатопрофільна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої допомоги» у останнього раптово наступила зупинка дихання з втратою свідомості, у звязку з чим лікарем отоларингологом були здійснені ряд заходів, які не дали ефекту та о 15 годині 55 хвилин ОСОБА_3 в результаті гострого гнійного ларинго-фарингіту з абсцедуванням і набряком голосових зв'язок помер. Позивачка та її представник вважають, що такими неправомірними діями відповідачки позивачці спричинено матеріальну шкоду на суму 24 096 грн. 86 коп. Це витрати на поховання її чоловіка, поминальний обід, поїздки до м.Запоріжжя та встановлення памятника. Окрім матеріальної шкоди їй відповідачкою завдана ще і моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, оскільки лікар недооцінила тяжкість стану її чоловіка, не було надано екстреної меддопомоги та чоловіка перенаправлено до іншої медичної установи тоді, як вона бачила, як на її очах чоловіку ставало все гірше і вона нічим не могла допомогти близькій людини. Після смерті її чоловіка вона вимушена була докласти зусиль для організації свого життя та життя їхнього сина, адже в них залишилась дитина, яка втратила батька. Моральну шкоду вона оцінює в 500 000 грн.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов визнали частково, а саме: в частині витрат, повязаних з похованням ОСОБА_3 у сумі 3 664 грн. 72 коп. згідно договору замовлення № 577 від 24.06.2014, та витрат, повязаних з копкою могили, утриманням та прибиранням на кладовищі в сумі 565 грн. 71 коп. згідно акту послуг за № 601 від 24.06.2014, а всього на суму 4 230 грн. 43 коп. Витрати на встановлення памятника, які просить стягнути позивач в сумі 14 000 грн., відповідачка визнає частково, а саме: у розмірі 5 840 грн., з урахуванням викладених у ст. 1201 ЦПК України та п. 24 ПВС України від 27.03.1992р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вимог. При цьому, з урахуванням матеріального стану та вимог ч. 2, 4 ст. 1193 ЦК України відповідачка просить суд зменшити суму матеріальних витрат на 20 % та стягнути з неї суму у розмірі 8 056 грн. 00 коп. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 500 000 грн. вона визнає частково у розмірі 3 000 грн. з урахуванням обставин справи та того, що позивачка з чоловіком несвоєчасно звернулись за медичною допомогою, виходячи із характеру патологічного процесу, тривалість запального процесу у пацієнта становить близько 3-5 діб.

Суд, вислухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити частково.

Так, судом встановлено, що чоловік позивачки ОСОБА_3 помер 23 червня 2014 року в м. Мелітополі.

За фактом його смерті було відкрито кримінальне провадження та призначено судово-медичну експертизу, за висновками якої встановлено, що причина смерті: гострий гнійний ларинго-фарингіт із абсцедуванням та набряком голосових зв'язок, про що зазначено у висновку експерта № 110/к від 05 липня 2016 р. /а.с.42-49/.

В подальшому кримінальне провадження відносно лікаря ОСОБА_2 за ст.140 ч.1 КК України, тобто, неналежне виконання своїх професійних обовязків внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого, було закрито та відповідачку звільнено від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності, що підтверджується копією ухвали Мелітопольського міськрайонного суду від 30 червня 2017 року /а.с.5/.

Позивачка вважає, що відповідачкою у звязку із неналежним наданням медичної допомоги її чоловікові 23.06.2014, що спричинило тяжкі наслідки його смерть, їй було заподіяно матеріальну та моральну шкоду, яку вона просить стягнути з останньої.

Так, згідно з довідкою № 01-17/2628 від 29.12.2017 /а.с.40/ ОСОБА_2 працює в КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Мелітопольської міської ради Запорізької області на посаді дільничного лікаря-терапевта амбулаторії загальної практики сімейної медицини з 01.10.2013 по теперішній час.

Отже, між сторонами виникли спірні правовідносини щодо відшкодування компенсації моральної та матеріальної шкоди у зв'язку з неналежним наданням медичної допомоги медичним закладом та працівником медичної установи, які у даному випадку регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України та відповідними постановами Пленуму Верховного Суду України, що регулюють питання відшкодування шкоди.

Так, відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 110/к від 05 липня 2016 смерть пацієнта ОСОБА_3 є результатом розвитку ускладнення (механічної асфіксії внаслідок обтурації дихальних шляхів) основного захворювання - гострого гнійного ларинго-фарингіту із абсцедуванням та набряком голосових зв'язок. Отже, свою роль в розвитку смертельного ускладнення у пацієнта відіграли як природа та характер основного захворювання, так і недоліки надання медичної допомоги п. 6 висновку /а.с.49/.

Крім того, відповідно до висновку за результатами розширеної клініко-експертної комісії встановлено, що надання первинної медичної допомоги хворому ОСОБА_3 відбулося з запізненням та порушенням наказу МОЗ України від 23.03.2012 № 131 «Про затвердження Примірного положення про центр первинної медичної допомоги та примірних положень про його підрозділи», статуту КУ «ЦПМСД № 1» м. Мелітополь, посадової інструкції та посадових обовязків лікаря терапевта; транспортування хворого ОСОБА_3 відбулося у невідповідний спосіб з порушенням інструкції /а.с.50-55/.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищенаведене суд вважає встановленим той факт, що внаслідок неналежного виконання своїх професійних обовязків лікарем ОСОБА_2 було заподіяно шкоду життю та здоровю ОСОБА_3, що спричинило його смерть, яка настала внаслідок неналежного виконання своїх професійних обовязків внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого.

Цей факт підтверджується ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 30.06.2017 (а.с.5,6).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Стосовно відшкодування матеріальної шкоди суд приходить до наступного.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення 24 096 грн. 86 коп. у відшкодування матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Позивачка просить стягнути витрати у розмірі 33 грн. 06 коп. на поїздку до м. Запоріжжя, але у даному випадку не підтверджено доказами те, що вказані витрати повязані саме з обставинами кримінальної або цивільної справи, а тому, вони не підлягають відшкодуванню.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10 липня 2003 року під похованням померлого слід розуміти комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству.

Вимоги в частині відшкодування витрат на поминальний обід в ресторані «Максим» в розмірі 3 953 грн. 40 коп. та витрати на придбання продуктів харчування в розмірі 1 079 грн. 97 коп. не підлягають задоволенню, оскільки витрати на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, відповідно до діючого законодавства не підлягають відшкодуванню (правовий висновок ВСУ постанова Верховного суду від 19.03.2018 року у справі № 554/1793/15-ц провадження № 61-63-81св18).

Згідно ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості.

Відповідно до накладної № 63 від 25.03.2018, виданої ПП Трухін /а.с.76/, вартість стандартного памятника для даної місцевості складає 5 030 грн. та 5 840 грн. ОСОБА_4 є приватним підприємцем і займається організацією поховань та наданням суміжних послуг, в тому числі виготовленням пам'ятників. А тому, суд приймає до уваги надану ним довідку щодо граничної вартості стандартного пам'ятника в даній місцевості.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди за виготовлення та установку гранітного пам'ятника 5 840 грн. 00 коп.

Суд вважає, що стягненню з відповідачки на користь позивачки підлягають і витрати на відспівування та супроводжування автобусу (350+450) у розмірі 800 грн., оскільки ці витрати понесені до поміщення труни з тілом у могилу та відповідно до звичаїв та традицій народу, що не суперечить законодавству.

Посилання представника відповідачки на те, що квитанція на підтвердження вищевказаної суми не відповідає вимогам оформлення документів, суд не приймає до уваги, оскільки квитанція до прибуткового касового ордеру оформлена належним чином і скріплена печаткою приватного підприємця ОСОБА_5, з яким позивачка укладала договір-замовлення на поховання чоловіка.

Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 500 000,00 грн. підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв'язок та є вина зазначеної особи у заподіянні шкоди.

При відсутності хоча б однієї з вказаних умов на відповідача не може бути покладено зобовязання по відшкодуванню шкоди.

На це звернуто увагу у п. 5 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно якого до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов'язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб'єкта такої відповідальності.

Суд дійшов до висновку, що позивачці спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, які пов'язані з неможливістю отримати своєчасно кваліфіковану медичну допомогу. На її очах страждала та загинула близька людина, а вона була безпорадна у виниклій ситуації, не могла їй допомогти. А кваліфіковані спеціалісти тривалий час цього не робили.

Обговорюючи розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає достатнім розміром грошового відшкодування моральної шкоди за вказаних обставин 10 000 грн.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.

Частиною 8 цієї статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат для здійснення правничої допомоги.

Так, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 7 680 грн. 00 коп., однак всупереч вимогам закону до справи не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат у звязку з наданням правничої допомоги.

Крім того, представник відповідачки в судовому засіданні вказала на неспівмірність заявлених позивачкою витрат на правничу допомогу.

Таким чином, враховуючи категорію справи, затрачений час, обсяг наданих послуг, суд вважає, що співмірними будуть витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн., які і підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки. При цьому, суд також враховує ту обставину, що позов задовольняється частково.

Крім того, суд дійшов висновку, що вимоги відповідача про зменшення розміру відшкодування шкоди, завданої позивачу, на 20 % є безпідставними, оскільки в підтвердження вказаних обставин суду не надано доказів злочинної вини інших осіб відповідно до вимог ч. 2 ст. 1193 ЦК України.

З огляду на вказані обставини суд дійшов висновку, що підстави для зменшення розміру відшкодування шкоди, завданої позивачці, на підставі ч. 2, ч. 4 ст. 1193 ЦК України відсутні. Судом також не встановлено фактів, за наявності яких, відшкодування шкоди у повному розмірі неможливе або поставить відповідача у тяжке матеріальне чи інше дуже тяжке становище.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 264, 265 ЦПК України, ст.ст.1166, 1167, 1172, 1193 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, матеріальну шкоду у розмірі 10 870 грн. 43 коп., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. 00 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 3 500 грн. 00 коп., а всього 24 370 грн. 43 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ: