П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 грудня 2018 року м. Київ

справа № 752/18181/17

провадження №22-ц/824/1176/2018

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Махлай Л.Д., Поливач Л.Д., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3

на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 грудня 2017 року, ухвалене у складі судді Шевченко Т.М.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя ,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що з 10 січня 2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Протягом подружнього життя вона та ОСОБА_3за спільні кошти придбали майно ,яке належить їм на праві спільної сумісної власності.

11 квітня 2008 року вона приватизувала земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2. На ділянці подружжя збудувало садибний житловий будинок.

29 травня 2013 року подружжям була придбана квартира АДРЕСА_1, право власності на яку оформлено на ім'я ОСОБА_3. Також, під час шлюбу ними був придбаний автомобіль «Рено», номерний знак НОМЕР_1, який зареєстрований на її ім'я.

Посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалось, відповідач в квартирі фактично не проживає, проживає однією сім'єю з іншою жінкою, яка народила йому дитину, вона проживає та користується квартирою, при цьому не має фінансової можливості утримувати житловий будинок в с.Глибоке, разом з відповідачем квартирою та будинком вони користуватися не можуть, тому просила поділити набуте у шлюбі майно шляхом виділення кожному із подружжя окремих об'єктів нерухомого майна. Крім того, все рухоме майно просила також виділити відповідачу.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 грудня 2017 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1, припинивши право власності на вказану квартиру за ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2, припинивши право власності на вказаний житловий будинок за ОСОБА_2

Визнано за ОСОБА_3 право власності на автомобіль «Рено», номерний знак НОМЕР_1, припинивши право власності на вказаний автомобіль за ОСОБА_2

Виділено у власність ОСОБА_3 велосипед моделі «Xiaomi», серійний номер 13229/00002333, диван «Багама», тумбу для раковини «Ibiza» , стельовик Altalusse INL, електричну білу сушарку, пластикову оборотну мийку Eurodomo, змішувач Franke Pola, мікроскоп Bredesser duolux.

Судом вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким поділити майно наступним чином: визнати за ним право власності на ? частини, а за ОСОБА_2 на ? частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 59,7 кв.м.; визнати за ним та ОСОБА_2 право власності по ? частини за кожним на будинок загальною площею 98,7 кв.м. (житлова площа 45,2 кв.м.), розташований за адресою: АДРЕСА_3; визнати за ним право власності на велосипед «ХІАОМІ» та автомобіль марки «Рено» НОМЕР_1; визнати за ОСОБА_2 право власності на диван «Багама», тумбу для раковини «Ibiza» , стельовик Altalusse INL, електричну білу сушарку, пластикову оборотну мийку Eurodomo, змішувач Franke Pola, мікроскоп Bredesser duolux та лазерний епілятор ВІО 808 СL вартістю 260 000 грн.

В апеляційні скарзі зазначив, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, розглянув справу у його відсутність, не повідомивши його про розгляд справи. Вважає, що судом порушено правило виключної підсудності, про що свідчать дві попередні ухвали про повернення позову позивачеві.

Зазначив, що вартість майна, що виділено йому є значно меншою за вартість майна, яке виділено позивачці, з урахуванням наданого ним звіту про оцінку житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_2.

Крім цього, вважає, що судом не враховано, що частина коштів, які витрачені на придбання квартири, є його особистою власністю, частина коштів була повернута його знайомим за договором позики, а частина знаходилася на рахунках в банківських установах.

Суд першої інстанції, невірно застосував норми матеріального права, будинок і квартира є подільними, а тому на його думку, суд мав визначити частки кожного співвласника у спільному майні подружжя. Позивач зазначила перелік рухомого майна, яке підлягає поділу, проте не дала жодного доказу про те, що вказане майно знаходиться у нього. Крім цього, до переліку майна, що підлягає поділу, позивач не включила лазерний епілятор, вартістю 260 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_5 просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення Голосіївського районного суду від 19 грудня 2017 року залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Вважає, що судом не було порушено правила виключної територіальної підсудності, так як позивачем було оформлено оцінку майна та подано позов до Голосіївського районного суду м. Києва - за місцезнаходженням більшої частини майна. Відповідач проживав у спірній квартирі, що підтверджується довідкою ЖЕК, але судові повістки отримувати відмовився.

ОСОБА_3 не надає належних доказів, що саме його грошові кошти в розмірі 30 000 доларів США були витрачені на придбання квартири. Зазначає, що відповідач не довів суду, що спільне майно є подільним, не має жодних висновків експертів про те, що можливо виділити і користуватись цим майном без перешкод. Лазерний епілятор предметом спору не був, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 30 серпня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31 серпня 2018 року справу призначено до розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2018 року справу прийнято до провадження та визначено дату розгляду.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник - адвокат ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги, просили скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення

В судовому засіданні представник позивач ОСОБА_2 та її представник - адвокат ОСОБА_5 заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили апеляційну скаргу залишити без розгляду, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом установлено, що 10 січня 2006 року Глибоцькою сільською радою Бориспільскього району Київської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, актовий запис №1.

За час шлюбу сторонами набуте майно:

-земельна ділянка, площею 0, 2400га, що розташована за адресою: Глибокое, Бориспільського району київської обл., кадастрова ний номер НОМЕР_2, яка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 11 квітня 2008 року, виданого на підставі рішення Глибоцької сільської ради від 8 грудня 2005 року №271.

-житловий будинок, загальною площею 98,7 кв.м., житловою площею 45,2 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2, що зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 на підставі технічного паспорту серії 65/17, виданого 25 квітня 2017 року ФОП ОСОБА_7 та довідки серії 1445 виданої 4 вересня 2017 року Глибоцькою сільською радою Бориспільського району Київської області,

-квартира АДРЕСА_1, загальною площею 59,7 кв.м., житловою площею 45,1 кв.м., що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 29 травня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8;

-автомобіль «Рено» номерний знак НОМЕР_1, що на праві власності зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4, виданого Бориспільським РЕВ при УДАІ ГУ ВС України в Київській області;

-велосипед «Xiaomi», серійний номер 13229/00002333, диван «Багама», тумбу для раковини «Ibiza» , стельовик Altalusse INL, електричну білу сушарку, пластикову оборотну мийку Eurodomo, змішувач Franke Pola, мікроскоп Bredesser duolux.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, майно набуте подружжям за час шлюбу є їх спільним сумісним майно і підлягає поділу у спосіб, про який просить позивач.

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружина та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласника у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом ( ч. 2 ст.372 ЦК України).

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільного права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 липня 2018 року у цивільній справі № 308/11958/14-ц).

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує, поки не спростована (зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17).

Презумпція спільності майна подружжя поширюється у тому числі і на майно, яке було нажите у період шлюбу, але оформлене і зареєстроване на ім'я одного з подружжя.

Установлено, що за час шлюбу подружжям придбано: житловий будинок, загальною площею 98,7 кв.м., житловою площею 45,2 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2, що зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 ;квартира АДРЕСА_1, загальною площею 59,7 кв.м., житловою площею 45,1 кв.м., що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 29 травня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8; автомобіль «Рено» номерний знак НОМЕР_1, що зареєстрований на ім'я ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4, виданого Бориспільським РЕВ при УДАІ ГУ ВС України в Київській області; велосипед «Xiaomi», серійний номер 13229/00002333, диван «Багама», тумба для раковини «Ibiza» , стельовик Altalusse INL, електрична біла сушарка, пластикова оборотна мийка Eurodomo, змішувач Franke Pola, мікроскоп Bredesser duolux.

Крім того, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 0,2400 га, яка знаходиться за адресою: с.Глибоке, Бориспільського району Київської області. , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим на підставі рішення Глибоцької сільської ради від 8 грудня 2005 року № 271.

Земельна ділянка, до переліку поділу майна, позивачкою ОСОБА_2 заявлена не була.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на придбання майна були витрачені особисті кошти одного із подружжя, за рахунок чого, їх частка у спільному майні має бути збільшена, ні позивачем, ні відповідачем у передбаченому законом порядку (ст.12, 81 ЦПК України) суду не надано.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що на придбання квартири, крім спільних коштів подружжя, були витрачені його особисті кошти, що були повернуті ОСОБА_9 за договором позики, а також те, що відповідачем на придбання майна використовувались його особисті кошти, що знаходились на його депозитних рахунках, а тому його частка у спільному майні має бути збільшена на 1/ 2, є безпідставними, оскільки сам факт повернення 9 січня 2013 року ОСОБА_10 коштів не дає підстав уважати, що саме за ці кошти у травні 2013 року була придбана спірна квартира.

Крім цього, суд вважає, що надані ксерокопії документів, а саме: договори банківських вкладів (депозитів), укладені ОСОБА_3 2 жовтня 2002 року з КФ АППБ «Аваль», 21 червня 2005 року з АБ «АЖІО», 5 вересня 2003 року з АТ «Індекс- Банк»,27 квітня 2004 року з ПАТ «ПриватБанк», 5 листопада 2004 року з ЗАТ з іноземними інвестиціями «Перший Український міжнародний банк», 18 листопада 2004 року з АКБ «Райффайзен Банк Аваль», 21 лютого 2005 року ВАТ АБ «Укргазбанк», 13 квітня 2005 року з ВАТ «Український Професійний Банк», 30 вересня 2004 року з АКБ СР «Укрсоцбанк»,25 листопада 2005 року з АКБ СР «Укрсоцбанк», 18 серпня 2004 року з АКБ СР «Укрсоцбанк», 27 лютого 2006 року з Банком «Фінанси та Кредит», 24 грудня 2004 року з ВАТ КБ «Хрещатик», а також ксерокопії квитанцій про здійснення банківських операцій протягом 2003- 2006 років не можуть бути належними доказами того, що отримані за цими договорами кошти були витрачені 29 травня 2013 року на придбання спірної квартири.

Отже, оскільки відповідачем не доведено факт набуття спірної квартири частково за його особисті кошти, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що квартира, а також інше майно, що підлягає поділу, є спільною сумісною власністю подружжя, частки дружини та чоловіка в ній є рівними.

За правилами ч. 1 ст. 71 СК України майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Установлено, що згоди щодо поділу майна між подружжям не досягнуто. На запропонований позивачкою варіант поділу майна відповідач не погоджується.

Квартира, що знаходиться у місті Києві, та житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_2 та не включена до переліку майна, що підлягає поділу, не є рівноцінними.

Крім того, згоди щодо поділу автомобіля та його вартості між сторонами не досягнуто

Відповідно до ст.365 ЦК України право на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2)річ є неподільною; 3)спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

На обставини, які б давали підстави для припинення частки ОСОБА_3 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1, та ОСОБА_2 у праві власності на будинок , розташований за адресою: АДРЕСА_2, позивач в позовній заяві не посилалась, судом першої інстанції такі обставини встановлені не були.

Посилання позивача на те, що лише вона користується квартирою, її утримує, а відповідач в квартирі не проживає, вона не має фінансової можливості утримувати житловий будинок, а також, що вона не зможе повноцінно користуватись майном, якщо його не буде поділено шляхом виділу кожному з членів подружжя окремих об'єктів, не можуть бути підставами для припинення частки одного із подружжя у спільному майні.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції в частині можливості поділу майна подружжя шляхом виділу кожному із них окремих об'єктів нерухомого майна, а також автомобіля з припиненням частки одного із подружжя не відповідає встановленим обставинам та не грунтується на вимогах матеріального закону.

Що стосується поділу велосипеда, та інших побутових речей, то в цій частині рішення також підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення, яким поділити майно шляхом виділу ОСОБА_2 диван «Багама» вартістю 7000 грн., тумбу для раковини «Ibiza» вартістю 600 грн., стельовик Altalusse INL вартістю 1784 грн., електричну білу сушарку вартістю1090 грн., пластикову оборотну мийку Eurodomo вартістю 2022 грн., змішувач Franke Pola вартістю 1736 грн., мікроскоп Bresser duolux вартістю 1417 грн., на загальну суму 15 649 грн. Виділити ОСОБА_3 велосипед моделі «Xiaomi», серійний номер 13229/00002333, вартістю 19 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію різниці вартості майна в сумі 1675, 50 грн.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду ухвалене з неповним з'ясуванням обставин справи, обставини, які суд вважав встановленими, є недоведеними, судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права, що дає підстави для скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 грудня 2017 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя:

- визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 59,7 кв. м.; на ? частину садибного житлового будинку , загальною площею 98,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3; на ? частину легкового автомобіля марки « Renault Kangoo» синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 59,7 кв. м.; на ? частину садибного житлового будинку , загальною площею 98,7 кв.м., якому присвоєно поштову адресу АДРЕСА_3; на ? частину легкового автомобіля марки « Renault Kangoo» синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1.

В порядку поділу майна виділити ОСОБА_2 майно: диван «Багама» вартістю 7000 грн., тумбу для раковини «Ibiza» вартістю 600 грн., стельовик Altalusse INL вартістю 1784 грн., електричну білу сушарку вартістю1090 грн., пластикову оборотну мийку Eurodomo вартістю 2022 грн., змішувач Franke Pola вартістю 1736 грн., мікроскоп Bresser duolux вартістю 1417 грн., на загальну суму 15 649 грн.

Виділити ОСОБА_3 велосипед моделі «Xiaomi», серійний номер 13229/00002333, вартістю 19 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію різниці вартості майна в сумі 1675, 50 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 13 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Махлай

Л.Д. Поливач