КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1853/2018
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва в складі судді Сенька М.Ф., постановлену в м. Київ 12 жовтня 2018 року про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця мешкання дітей,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, просила визначити постійне місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із матір'ю ОСОБА_1

Посилалася на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, під час якого народжені спільні діти. За час шлюбу у сім'ї склались важкі відносини, відповідач ініціював та утворював конфлікти і принижував її в присутності дітей; вже після укладення шлюбу вона дізналася, що у її чоловіка наявне психічне захворювання, від якого він лікується багато років, а після того, як вона подала документи на розлучення та розподіл майна, психологічний стан ОСОБА_2 ще більше погіршився. В результаті останнього конфлікту відповідача вона змушена була орендувати приміщення і переїхати разом із дітьми на нову адресу. Посилаючись на ч. 1 ст. 161 СК України, агресивну поведінку відповідача, вважає, що доцільно буде визначити місце мешкання дітей із нею.

Також ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову по справі у вигляді тимчасового визначення місця проживання малолітніх дітей разом із матір'ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 на період розгляду справи № 759/13825/18 у Святошинському районному суді м. Києва.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 вересня 2018 року заяву задоволено, забезпечено позов ОСОБА_1 шляхом тимчасового визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із матір'ю ОСОБА_1, за адресою АДРЕСА_1 на період розгляду справи № 759/13825/18 у Святошинському районному суді м. Києва.

13 вересня 2018 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року заходи забезпечення позову, вжиті в даній справі відповідно до ухвали від 05 вересня 2018 року, скасовано.

Позивач ОСОБА_1, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що отримання заборонних приписів не може виключати можливості отримати забезпечення позову шляхом тимчасового визначення місця мешкання дітей. Ухвалене 05 вересня 2018 року рішення не обмежує прав дітей і не обмежує прав відповідача, тому що в ухвалі тимчасово визначається місце мешкання дітей, але не зазначається, що дітям заборонено спілкування з батьком. Судом не береться до уваги той факт, що 13 вересня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про отримання обмежувального припису, тобто ця можливість вичерпана.

Посилалася на порушення судом норм процесуального права, оскільки суд мав розглядати заяву про скасування забезпечення позову 17 жовтня 2018 року в день, коли було призначене судове засідання по справі, але цього не було зроблено, що обмежило позивача в праві заперечувати проти скасування забезпечення позову.

Вважала, що тимчасове визначення місця мешкання дітей разом із матір'ю за адресою АДРЕСА_1, не є тотожним заявленим позовним вимогам, і не вирішує питання по суті позову, а тому не було підстав для скасування ухвали суду від 05 вересня 2018 року.

22 листопада 2018 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вказувалося, що закон містить пряму заборону на вжиття такого заходу забезпечення позову, про який просила позивач, а також не було надано жодного належного доказу того, що існує реальна загроза для дітей, в зв'язку з чим можна було б визнати виправданим застосування заходу забезпечення позову.

Зазначав, що посилання позивача в апеляційній скарзі про наявність відмови у задоволенні заяви про отримання обмежувального припису не є підставою для забезпечення позову.

Вказує, що суд не може і не повинен забезпечувати позови або вирішувати справи та захищати права на майбутнє, лише тому, що одна із сторін обґрунтовує підстави звернення до суду своєю стурбованістю, занепокоєністю та вважає, що її права можуть бути порушені.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою від 05 вересня 2018 року, суд першої інстанції виходив із того, що, приймаючи рішення про забезпечення позову, суддя виходив із обґрунтування зазначеного позивачем та діяв в інтересах дітей, вважаючи, що в інший спосіб захистити такі інтереси неможливо. Проте, поза увагою судді залишилось те, що позивач, за обґрунтування викладеного в заяві про застосування заходів забезпечення позову, могла захистити свої права та права дітей в інший спосіб, зокрема звернутися до суду із заявою про отримання обмежувального припису, або ініціювати вжиття певних обмежувальних заходів в рамках кримінального провадження, і такі заходи позивачем вживались, на що вказують матеріали, долучені до дійсного клопотання. Тому, з урахуванням того, що вжиті заходи забезпечення позову фактично тотожні заявленим вимогам, суд вважає за необхідне скасувати ці заходи, як такі, що застосовані необґрунтовано, в порядку і на підставі ч. 1 ст. 158 ЦПК України.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд враховує, що постановою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05 вересня 2018 року, якою вжито заходи забезпечення позову в даній справі, скасовано і прийнято нову постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено (а. с. 214).

Так, звертаючись до суду із даним позовом у вересні 2018 року, ОСОБА_1 посилалася на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, під час якого народжені спільні діти. За час шлюбу у сім'ї склались важкі відносини, відповідач ініціював та утворював конфлікти і принижував її в присутності дітей; вже після укладення шлюбу вона дізналася, що у її чоловіка наявне психічне захворювання, від якого він лікується багато років, а після того, як вона подала документи на розлучення та розподіл майна, психологічний стан ОСОБА_2 ще більше погіршився. В результаті останнього конфлікту відповідача вона змушена була орендувати приміщення і переїхати разом із дітьми на нову адресу. Посилаючись на ч. 1 ст. 161 СК України, агресивну поведінку відповідача, вважає, що доцільно буде визначити місце мешкання дітей із нею.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони у справі перебували у шлюбі та є батьками неповнолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а. с. 11).

В матеріалах справи наявні заяви ОСОБА_1 до служби у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, Святошинського ВП ГУНП в м. Києві щодо вчинення психологічного та фізичного насильства з боку ОСОБА_3

В липні 2018 року спеціалістами Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації складено акт обстеження умов проживання дітей за адресою АДРЕСА_3, згідно яких умови проживання створені належним чином (а. с. 44).

30 серпня 2018 року ОСОБА_1 уклала договір оренди квартири за адресою АДРЕСА_1 до 28 лютого 2019 року. В нижній частині договору міститься зроблена від руки приписка п. 8, згідно якого в квартирі разом із наймачем будуть проживати діти (а. с. 21 - 23).

Відповідно до статей 149, 150 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п'яти днів з дня надходження його до суду.

Так, скасовуючи заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 05 вересня 2018 року, суд обґрунтовано звернув увагу на те, що визначення місця проживання дітей із матір'ю, в тому числі тимчасове, є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог у даній справі, а отже забезпечення позову в такий спосіб прямо заборонено законом.

Доводи апеляційної скарги, що тимчасове визначення місця мешкання дітей разом із матір'ю за адресою АДРЕСА_1, не є тотожним заявленим позовним вимогам, спростовуються безпосередньо змістом позовних вимог, та відхиляються апеляційним судом.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що судом не береться до уваги той факт, що 13 вересня 2018 року позивачу відмовлено у задоволенні заяви про отримання обмежувального припису, апеляційний суд враховує, що сама по собі ця обставина не є підставою для забезпечення позову у спосіб, який прямо суперечить вимогам ч. 10 ст. 150 ЦПК України, та відхиляє їх.

Не ґрунтуються на вимогах закону доводи апеляційної скарги, що суд мав розглядати заяву про скасування заходів забезпечення позову в день призначеного судового засідання 17 жовтня 2018 року, враховуючи, що ч. 2 ст. 158 ЦПК України встановлює п'ятиденний строк для розгляду відповідної заяви з дня її надходження до суду, а заява ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову надійшла до суду ще 13 вересня 2018 року (а. с. 139 т. 1 матеріалів справи).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2018 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.