Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 204/4786/15-ц

провадження № 61-61св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3 (відповідач за зустрічними позовами),

відповідачі: ОСОБА_4 (позивач за зустрічним позовом), ОСОБА_5, ОСОБА_6 (позивач за зустрічним позовом),

третя особа - комунальне підприємство «Жилсервіс-1»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2017 року у складі колегії суддів Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Максюта Ж. І.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визначення порядку користування квартирою та розподілення особових рахунків.

Позов мотивований тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 січня 2006 року, виданого КЖЕП «Південне», згідно з розпорядженням від 10 січня 2006 року НОМЕР_1 йому та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності належить трикімнатна квартира АДРЕСА_1, житловою площею 38,0 кв. м, загальною площею 67,9 кв. м.

Право власності на вказану квартиру зареєстроване в КП «ДМБТІ» за ним та відповідачами по 1/4 частині за кожним.

Вказував, що спірна квартира складається з трьох житлових кімнат, розміром, відповідно, 9,3 кв. м, 12,2 кв. м, 16,5 кв. м, кухні 7,6 кв. м, вбудованої шафи 2,6 кв. м, коридору 10,9 кв. м, ванної кімнати 2,5 кв. м, вбиральні 1,2 кв. м, лоджії 5,1 кв. м, кімнати в квартирі ізольовані.

У квартирі проживають його колишня дружина ОСОБА_4, їх донька ОСОБА_5 зі своїм чоловіком ОСОБА_7 та сином ОСОБА_6

На початку червня 2013 року між ним та відповідачами виник конфлікт, наслідком якого відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні квартирою.

З урахуванням наведеного, просив суд ухвалити рішення, яким встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 таким чином: у користування ОСОБА_3 виділити житлову кімнату площею 9,3 кв. м, що відповідає його частці в праві власності на квартиру; у користуванні відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишити житлові кімнати площею 12,2 кв. м та 16.5 кв. м, що відповідає їх частці в праві власності на квартиру; в загальному користуванні залишити: кухню - 7,6 кв. м, вбудовану шафу - 2,6 кв. м, коридор - 10.9 кв. м, ванну кімнату - 2,5 кв. м, вбиральню - 1,2 кв. м, лоджію - 5,1 кв. м та зобов'язати КП «Жилсервіс-1» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються до квартири (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), відповідно до встановленого порядку користування квартирою.

У листопаді 2015 року відповідач ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що йому та відповідачам на праві власності належить по 1/4 частині спірної квартири.

Вказував, що зі свого народження постійно мешкає та користується кімнатою площею 9,3 кв. м та інші співвласники згодні з таким порядком користування.

Зазначав, що в зазначеній кімнаті ним було зроблено ремонт, встановлені пластикові вікна, придбані меблі, він працює і має можливість самостійно сплачувати комунальні послуги за свою частину.

Посилаючись на те, що він доросла людина і йому не зручно мешкати в одній кімнаті з мамою або бабусею просив суд ухвалити рішення, яким визначити порядок користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1, виділивши йому в користування житлову кімнату № 5 площею 9,3 кв. м, житлову кімнату № 6 площею 12,2 кв. м та житлову кімнату № 9 площею 16,5 кв. м, лоджію площею 5,1 кв. м виділити в користування іншим співвласникам, а приміщення № 1 - коридор, площею 10,9 кв. м, № 2 - вбудовану шафу, площею 1,1 кв. м, № 3 - вбиральню, площею 1,2 кв. м, № 4 - ванну кімнату, площею 2,5 кв. м, № 7 - кухню, площею 7,6 кв. м, № 8 - вбудовану шафу, площею 1,5 кв. м залишити у спільному користуванні сторін.

У лютому 2016 року відповідач ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визначення порядку користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що вона є співвласником 1/4 частини спірної квартири.

Вказувала, що з 13 квітня 2013 року у спірній квартирі вона займає житлову кімнату № 6, площею 12,2 кв. м.

Зазначала, що є людиною похилого віку, страждає на ряд хронічних захворювань.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 вчинює дебоші, заважає нормально користуватися квартирою просила суд ухвалити рішення, яким визначити порядок користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1, виділивши їй у користування житлову кімнату № 5, площею 9,3 кв. м, житлову кімнату № 6 площею 12,2 кв. м та житлову кімнату № 9 площею 16,5 кв. м, лоджію площею 5,1 кв. м виділити в користування іншим співвласникам, приміщення № 1 - коридор, площею 10,9 кв. м, № 2 - вбудовану шафу, площею 1,1 кв. м, № 3 - вбиральню, площею 1,2 кв. м, № 4 - ванну кімнату, площею 2,5 кв. м, № 7 - кухню, площею 7,6 кв. м, № 8 - вбудовану шафу, площею 1,5 кв. м залишити у спільному користуванні сторін.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2017 року позов ОСОБА_3 та зустрічні позови ОСОБА_6, ОСОБА_4 задоволено частково.

Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши у користування ОСОБА_3 житлову кімнату площею 9,3 кв. м, виділивши у користування ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 житлову кімнату площею 12,2 кв. м та житлову кімнату площею 16,5 кв. м; залишено у спільному користуванні інші приміщення: кухню 7,6 кв. м, вбудовану шафу 2,6 кв. м, коридор 10,9 кв. м, ванну кімнату 2,5 кв. м, вбиральню 1,2 кв. м, лоджію 5,1 кв. м. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 з 2013 року постійно користується житловою кімнатою 12,2 кв. м, відповідач ОСОБА_6 має на праві власності інше житлове приміщення, а площа кімнати, яку ОСОБА_3 просив виділити йому в користування складає 9,3 кв. м, що є меншою за площу, яка припадає на його частку у праві власності на квартиру.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2017 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позовів, суд апеляційної інстанції виходив з неможливості вирішити цей спір, оскільки яке б не було прийняте рішення та який би не був встановлений порядок користування спірною квартирою, він буде порушувати права одного із співвласників квартири.

У грудні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_3 у якій він, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що добровільно встановити порядок володіння і користування спільним майном сторони не можуть. ОСОБА_6 на праві власності належить інше житлове приміщення.

Зазначає, що він має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

11 квітня 2018 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду справу № 204/4786/15-ц призначено до судового розгляду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Суд установив, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10 січня 2006 року НОМЕР_1 квартира АДРЕСА_1, житловою площею 38,0 кв. м, загальною 67,9 кв. м належить - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Згідно з листом Дніпропетровського комунального підприємства «Міські комунальні платежі» Дніпропетровської міської ради від 02 серпня 2013 року № 8472 право власності за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 - 1/4 частина, ОСОБА_4 - 1/4 частина, ОСОБА_5 - 1/4 частина та ОСОБА_6 - 1/4 частина.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2014 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення у квартиру. Рішення набрало законної сили.

Згідно з актом державного виконавця від 26 червня 2015 року, позивачу ОСОБА_3 усунено перешкоди та вселено до квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Таким чином, порядок користування житловими приміщеннями у будинку, який належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у будинку.

Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначене узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року № 6-1500цс15.

Сторони у справі є суб'єктами спільної часткової власності квартири АДРЕСА_1.

Згідно з технічним паспортом квартира АДРЕСА_1 складається з: 3-х кімнат жилою площею 38,0 кв. м, у тому числі: 1-а кімната - 9,3 кв. м, 2-а кімната - 12,2 кв. м, 3-я кімната - 16,5 кв. м, кухні, площею 7,6 кв. м, ванної кімнати - 2,5 кв. м, вбиральні - 1,2 кв. м, коридору - 10,9 кв. м, вбудованої шафи - 2,6 кв. м. Квартира обладнана лоджією, площею 5,1 кв. м, загальна площа квартири - 67,9 кв. м.

Виходячи із загальної житлової площі спірної квартири в розмірі 38,0 кв. м, на позивача і на відповідачів припадає по 9,5 кв. м.

Площа кімнати, яку ОСОБА_3 просив виділити йому в користування, складає 9,3 кв. м, що є меншою за площу, що припадає на його частку у праві власності на квартиру.

Враховуючи неприязні стосунки між співвласниками, тривалі перешкоди ОСОБА_3 у здійсненні ним права власності на належну йому 1/4 частку зазначеної квартири, що було встановлено рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2014 року, та неможливість у добровільному порядку встановити порядок володіння і користування спільним майном, з урахуванням статей 358, 391 ЦК України, суд першої інстанції правильно встановив порядок користування квартирою АДРЕСА_1, який не порушує право власності інших співвласників.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не порушено норм процесуального права, правильно застосовано норми матеріального закону, рішення суду є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2017 року скасувати.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2017 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2017 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В.І. Крат

В. П.Курило