Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 2-560/11
Провадження №: 4-с/332/10/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2018 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Андрюшиної Л.А., за участю секретаря судового засідання Ковтуна В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу № 2-560/11(провадження № 4-с/332/10/18) за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла скарга ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 31 березня 2015 року. В обґрунтування скарги зазначено, що 21.09.2016 року Заводським ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області відкрито виконавче провадження ВП №52272514 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-560/2011, виданого на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі 450,00грн. щомісяця, починаючи стягнення з 02.02.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця від 31.03.2015 року накладено арешт на все майно боржника у зв*язку із наявністю заборгованості по аліментах. На теперішній час, як зазначає заявник ОСОБА_1 він не має заборгованості по виконавчому листу, та своєчасно сплачує аліменти, а тому 17.08.2018 року звернувся до Заводського ВДВС із заявою про зняття арешту з майна, на яку отримав відповідь про неможливість зняття арешту у зв*язку з тим, що боржником не подано жодних документів, які б підтверджували забезпечення подальшої сплати аліментних платежів у відповідності до п.7 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».Заявник ОСОБА_1 вважає, що вказана постанова державного виконавця від 31.03.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесена з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та інших актів законодавства, які регулюють питання випадків, підстав та умов накладення арешту на майно під час примусового виконання виконавчого документу, а також вважає, що у зв*язку з відсутністю боргу по аліментах така постанова державного виконавця є незаконною та підлягає скасуванню з тих підстав, що постанова не була направлена державним виконавцем на його адресу, що позбавило права своєчасно звернутися до суду. Про існування заборони на відчуження майна дізнався під час оформлення спадщини, у зв*язку з чим одразу звернувся до Заводського ВДВС, де отримав відмову та роз*яснення права на звернення до суду із позовом про зняття арешту з майна. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2018 року провадження у справі було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України та роз*яснено право на звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця у порядку, визначеному розділом VІІ ЦПК України. На підставі викладеного заявник просить визнати причини пропуску строку для звернення до суду із даною скаргою поважними, поновити строк на оскарження постанови, визнати незаконною та скасувати постанову Заводського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області про арешт майна та заборони на його відчуження від 31.03.2015 року, зобов*язати Заводський ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області відкликати з реєстраційних органів повідомлення про арешт майна та заборону на його відчуження.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав та просив її задовольнити з підстав зазначених у скарзі. Суду пояснив, що станом на теперішній час він не має заборгованості по сплаті аліментів, а тому постанова державного виконавця про арешт його нерухомого майна є незаконною та підлягає скасуванню.

Представник Заводського ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала. Надала пояснення, аналогічні викладеним у письмовому відзиві на скаргу, відповідно до якого Заводський ВДВС повідомив, що на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-560/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитиниЛегеза С.О., ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі 450,00грн. щомісяця, починаючи з 02.02.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 18.07.2018 року за виконавчим листом існувала заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 26500,00грн., яка згідно заяви стягувачаКуксової Т.М. станом на 14.08.2018 року погашена в повному обсязі. На звернення ОСОБА_1 від 16.08.2018 року про зняття арешту з майна йому було відмовлено на підставі п.7 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки відсутні законні підстави для зняття арешту, так як боржником не надано жодного підтвердження виконання в подальшому рішення про стягнення аліментів(а.с.40). Додатково пояснила, що вище вказаний виконавчий лист знаходився на виконанні і в 2015 році, та оскільки станом на 31.03.2015 року у боржника ОСОБА_1. існувала заборгованість зі сплати аліментів, то постанова державного виконавця про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження є законною та не підлягає скасуванню.

Суд, заслухавши пояснення заявника ОСОБА_1 і державного виконавцяЗаводського ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_4, дослідивши та оцінивши матеріали справи, у їх сукупності, у тому числі дослідивши в судовому засіданні надані державним виконавцем матеріали виконавчого провадження, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свобод(п.а ч.1 ст. 449 ЦПК України). Звертаючись до суду зі скаргою ОСОБА_1 просив поновити йому строк на подання скарги, посилаючись на те, що строк ним пропущений з поважних причин, а саме: постанова про арешт майна не була направлена державним виконавцем на його адресу, що позбавило права своєчасно звернутися до суду. Про існування заборони на відчуження майна він дізнався лише під час оформлення спадщини, у зв*язку з чим одразу звернувся до Заводського ВДВС з питання зняття арешту з майна, де отримав відмову та йому було роз*яснено право на звернення до суду із позовом про зняття арешту з майна, але ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2018 року провадження у цивільній справі було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України та роз*яснено право на звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця у порядку, визначеному розділом VІІ ЦПК України. На підставі викладеного, просив визнати причини пропуску строку для звернення до суду із даною скаргою поважними та поновити йому пропущений строк.

Положеннями ч.2 ст. 449 ЦПК України визначено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом. Вище викладені заявником ОСОБА_1 причини пропуску строку для подання скарги, суд вважає за можливе віднести до поважних причин, а тому приходить до висновку про можливість поновити йому пропущений строк для подання зазначеної скарги, але вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2011 року у справі №2-560/11 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ї дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі 450,00грн. щомісяця, починаючи стягнення з 02.02.2011 року і до досягнення дитиною повноліття(а.с.14). Рішення у справі ухвалено на підставі письмової заяви ОСОБА_1 про визнання позовних вимог у повному обсязі(а.с.12).Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 був обізнаний про існування рішення суду про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 та згодний із розміром аліментів, визначеним судом у сумі 450,00грн., з обов*язком сплати аліментів щомісяця, починаючи з 02.02.2011 року і до досягнення дочкою повноліття. З досліджених в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження встановлено, що на виконання вище вказаного рішення суду був виданий виконавчий лист, який стягувачем предявлено до Заводського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області для примусового виконання та станом на березень 2015 року у боржника ОСОБА_1 існувала заборгованість зі сплати аліментів. Враховуючи існування заборгованості, державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції було винесено постанову про арешт майна боржника та. оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 42151031 від 31.03.2015 року, вид обтяження: арешт нерухомого майна.

Відповідно до постанови ВП №52272514 від 21.09.2016 року державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції Запорізької області вдруге відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-560/2011, виданого 29.03.2011 року Заводським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі 450,00грн. щомісяця, починаючи стягнення з 02.02.2011 року і до досягнення дитиною повноліття(а.с.25).

Відповідно до матеріалів виконавчого провадження ВП №522725514 станом на 01.06.2017 року загальний розмір заборгованості зі сплати аліментів складав 20250,00грн., що є заборгованістю за 45 місяців, тобто, вона утворилась у період з 01.09.2013 року по 01.06.2017 року, отже на час винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у боржника ОСОБА_1 існувала заборгованість зі сплати аліментів.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об*єктів нерухомого майна щодо суб*єкта наявний запис №9240074 про державну реєстрацію обтяжень на все нерухоме майно ОСОБА_1 за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії та номер: 42151031, виданою 31.03.2015 року державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції(а.с.26-зворот.).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судових рішень у визначеному законом порядку.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів(посадових осіб)(далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законіорганів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч.1ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.Положеннями ч.1,2 ст. 56 вказаного Закону визначено, що арешт майна(коштів) боржника застосовується для реального виконання рішення. Арешт на майно(кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна(коштів) боржника або про опис та арешт майна(коштів) боржника.

Частиною 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на обєкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Судом встановлено, що під час виконання рішення про стягнення з боржника ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини у зв»язку із наявністю боргу за період більш ніж шість місяців, державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника, а саме житловий будинок.

Відповідно до матеріалів виконавчого провадження ВП №522725514 станом на 05.04.2018 року заборгованість зі сплати аліментів складала24909,34грн., загальна заборгованість станом на 01.05.2018 року складала 25359,00грн., загальна заборгованість станом на 01.06.2018 року складала 26100,00грн., загальна заборгованість станом на 01.07.2018 року складала 26500,00грн., що є заборгованістю за 4 роки 10 місяців, тобто, заборгованість у боржника ОСОБА_1 зі сплати аліментів виникла починаючи з 01.09.2013 року, а отже, вона існувала на час винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що на час винесення постанови про арешт майна боржника від 31.03.2015 року державний виконавець діяв в межах Закону України «Про виконавче провадження», з метою забезпечення реального виконання рішення суду про стягнення з боржника ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини, враховуючи існування заборгованості на той час, а тому відсутні підстави для визнання незаконною та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31 березня 2015 року.

Згідно розрахунку заборгованості від 24.08.2018 року у ВП №52272514 станом на 24.08.2018 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня(а.с.28).На теперішній час, обґрунтовуючи свою скаргу, ОСОБА_1 посилається на відсутність у нього заборгованості зі сплати аліментів, а також зазначає, що державним виконавцем на його заяву від 17.08.2018 року було відмовлено у знятті арешту з майна, що і стало підставою для звернення його до суду зі скаргою. Отже, суд вважає, що ОСОБА_1 фактично не погодився з бездіяльністю державного виконавця щодо зняття арешту з належного боржнику нерухомого майна за відсутністю заборгованості зі сплати періодичних аліментних платежів, але вимоги щодо оскарження та визнання протиправною бездіяльність державного виконавця, що пов»язана з не зняттям арешту з майна боржника, ОСОБА_1 у скарзі не заявлені, а тому судом не розглядаються. При цьому суд зазначає, що боржник ОСОБА_1, як учасник виконавчого провадження не позбавлений можливості в подальшому звернутися з відповідною скаргою у порядку, визначеному розділом VІІ ЦПК України.

Керуючись ст. 1; 18 ч.1; 56 ч.1,2 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 447-451 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду або через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом пятнадцяти днів з дня її постановлення.Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено та підписано суддею 27 листопада 2018 року

Суддя Андрюшина Л.А.