Номер провадження: 22-ц/785/4912/18
Номер справи місцевого суду: 2-2083/11
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2018 року м. Одеса

Справа №2-2083/11

Провадження №22-ц/785/4912/18

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Калараш А.А.,

суддів - Заїкіна А.П, Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Драганової Ю.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

відповідач - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Ільченко Н.А. 28 лютого 2018 року в м. Одесі,

встановив:

В березні 2005 року ОСОБА_9 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_10 про поділ спільної сумісної власності подружжя шляхом визнання права власності, і з урахуванням уточнень (том 4 а.с.1-10) в обґрунтування позову посилалася на те, у період з 10.10.1981 року по 25.03.2002 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, за період якого вони за спільні сумісні кошти подружжя придбали квартиру АДРЕСА_1 за біржовим договором купівлі-продажу нерухомого майна № 3096 від 02.06.1994 р., зареєстрованим на Одеській товарній біржі, який оформлено на ОСОБА_10, в якій згодом було проведено реконструкцію.

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_10, останнім було завершено реконструкцію згаданої квартири, а в подальшому розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 74 від 03.02.2010 р. квартира АДРЕСА_1 була переведена у домоволодіння з чотирма співвласниками, зокрема співвласником 11/100 ч. цього домоволодіння став ОСОБА_10, а також цим розпорядженням зобов'язано співвласників зазначеного домоволодіння переоформити правовстановлюючі документи на належні їм частки в цьому домоволодінні. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер, так і не переоформивши правовстановлюючий документ на належну йому частку в домоволодінні.

Також позивач ОСОБА_9 зазначала, що в довідці КП «ОМБТІ та РОН» від 20.10.2011 р. вказано, що у користуванні ОСОБА_10 знаходиться житловий будинок під літ. «А», загальною площею 176,8 кв.м., у тому числі житловою площею 108,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, що складає окремо: 8/100 ч. приміщень першого поверху, 9/100 ч. приміщень другого поверху та 9/100 ч. приміщень мансарди, що разом складає 26/100 ч. домоволодіння, отже належна їй частка в цьому домоволодінні становить 13/100 ч.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2005 року позов ОСОБА_9 до ОСОБА_12 про визнання права власності на частину квартири були об'єднані в одне провадження об'єднано з позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_9, ОСОБА_13 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення (т.1 а.с. 47).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2007 року позов ОСОБА_9 про визнання права власності виділено в самостійне провадження (т.1 а.с. 70-71).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2011 року позовну заяву ОСОБА_10 до ОСОБА_9, ОСОБА_13 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення залишено без розгляду (т.1 а.с. 76).

Позивач остаточно просила визнати за ОСОБА_3 право власності на 13/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1

Рішення ухвалено у відсутність учасників справи.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_9 право власності на 11/200 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.03.2018 року виправлено описку в рішенні суду Приморського районного суду м. Одеси від 28.02.2018 року та зазначено: вважати вірним та читати прізвище, ім'я по батькові позивача як «ОСОБА_3», замість «ОСОБА_3».

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2018 року у справі №2-2083/11 в частині визнання права власності за ОСОБА_14 права власності на 11/200 частині домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_14 у задоволенні позову в частині визнання права власності за ОСОБА_14 права власності на 11/200 частині домоволодіння за адресою АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_5 та її представник не були присутні у судовому засіданні, коли ухвалювалося рішення, її представники не повідомляли її про судове засідання; в матеріалах справи відсутні докази сплати позивачкою державного мита при зверненні з позовом до суду; ОСОБА_3 не є належним позивачем, оскільки не має права претендувати на майно після смерті ОСОБА_10, оскільки не проживала з ним та не вела спільне господарство з 1991 року, а квартира по АДРЕСА_1 (колишня квартира АДРЕСА_1) була придбана у 1994 році; суд не врахував, що ОСОБА_10 за життя не встиг виконати розпорядження Приморської адміністрації №74 від 03.02.2010 року щодо переоформлення правовстановлюючих документів на частини домоволодіння у встановленому законом порядку; не враховано, що скасовані ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.03.2017 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23.03.2016 року в частині визнання за ОСОБА_15 права власності на 1/6 частині квартири АДРЕСА_1; не враховано що спір між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 про поділ майна вже вирішено ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.04.2002 року про закриття провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_10 про поділ майна.

Відзив ОСОБА_3 на апеляційну скаргу мотивований тим, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 є абсурдними та такими, що не відповідають дійсності, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що відсутні докази придбання ОСОБА_10 спірної квартири за особисті кошти, а померлий ОСОБА_10 за життя не переоформив правовстановлюючі документи на 11/100 часток спірного домоволодіння відповідно до розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №74 від 03.02.2010 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 знаходилася в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 з 10.10.1981 року.

Шлюб між ними розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.03.2002 року, свідоцтво про розірвання шлюбу видано 20.08.2003 року /т.1 а.с.5, 20/.

Під час зареєстрованого шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_10 придбали квартиру №2, загальною площею 44,5 кв.м., житловою площею 26,3 кв.м., що знаходиться в будинку АДРЕСА_1, яка на той час в цілому складалася з : двох житлових кімнат житловою площею 9,2 кв.м. та 17,1 кв.м., кухні площею 5,4 кв.м., санвузлу площею 4,9 кв.м., коридору площею 5,1 кв.м. та підвалу площею 2,8 кв.м., на підставі договору № 3096 купівлі-продажу нерухомого майна від 02.06.1994 року, зареєстрованого на Одеській товарній біржі, який був оформлений на ім'я ОСОБА_10, та на підставі цього договору, 07.07.1994 року в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації було зареєстровано право власності на згадану квартиру за ОСОБА_10 /т.1 а.с. 7-8, т.2 а.с. 33/.

Відповідно до ст.ст. 22, 23 КЗпШС УРСР, чинного на час придбання майна, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю; кожний із подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном; майном, набутим під час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою; при вчиненні правочинів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

За приписами ч. 1 ст. 28 КЗпШС УРСР та ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки вважаються рівними.

Згідно ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із подружжя дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2002 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 було розірвано, а в березні 2005 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_10 про поділ спільного сумісного майна подружжя - квартири АДРЕСА_1 /т.1 а.с. 25-26/.

Крім того, судом встановлено наступне: рішенням виконкому Приморської районної Ради народних депутатів № 20 від 05.01.1979 року були затверджені ідеальні частки в домоволодінні АДРЕСА_1, а п.4 цього рішення за ЖЕКом № 29 було затверджено 3/20 частин домоволодіння, які складалися з : житлового будинку літ. «А» кухні 5,4 кв.м., 1-1а коридору площею 5,1 кв.м., 1-2 санвузлу площею 4,93 кв.м., 1-3 житлової площею 9,22 кв.м., 1-4 житлової площею 17,95 кв.м., підвалу, сараю літ. «С», а 07.04.1993 року зазначена частка домоволодіння була зареєстрована в КП «ОМБТІ та РОН» як квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради за громадянами ОСОБА_17, які продали зазначену квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Шостою одеською державною нотаріальною конторою 13.05.1993 року за р. № 104502, гр. ОСОБА_18, який продав цю квартиру на підставі договору купівлі-продажу № 3096 від 02.06.1994 року, зареєстрованого Одеською товарною біржею, ОСОБА_10

В зв'язку з тим, що квартира АДРЕСА_1 завжди входила до складу домоволодіння за адресою : АДРЕСА_1 та на підставі довідки про розрахунок ідеальних часток в домоволодінні № 124787.66.09 від 26.11.2009 року ідеальна частка квартири № 2 - колишні 3/20 частки домоволодіння в наслідок проведеного розрахунку склала 11/100 частин домоволодіння /т.2 а.с. 193, 217-219/.

Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 74 від 03.02.2010 року затверджено розрахунок ідеальних часток в домоволодінні за адресою : АДРЕСА_1, який виконаний КП «ОМБТІ та РОН» від 26.11.2006 року за № 124787.66.09, та відповідно до цього розрахунку належна ідеальна частка ОСОБА_10 становить 11/100 частин домоволодіння. При цьому, вказане розпорядження містить примітку стосовно того, що до розрахунку ідеальних часток не включені самовільно збудовані ОСОБА_10 2-й та 3-й поверхи в літ. «А», а пунктом 2 цього розпорядження зобов'язано співвласників зазначеного домоволодіння переоформити правовстановлюючі документів на частини домоволодіння згідно п. 1 цього розпорядження у встановленому законом порядку. Розпорядження на даний час є чинним /т.2 а.с. 177 /.

Згідно довідки КП «ОМБТІ та РОН» від 20.10.2011 року № 296956.75 про розрахунок часток в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1, у фактичному користуванні ОСОБА_10 знаходиться житловий будинок літ. «А», загальною площею 176,8 кв.м., у тому числі житловою площею 108,9 кв.м., за адресою : АДРЕСА_1, що складає 33/100 частин домоволодіння, окремо : частка з приміщень першого поверху складає 8/100 частин домоволодіння; частка з приміщень другого поверху складає 9/100 частин домоволодіння; частка з приміщень мансарди складає 9/100 частин домоволодіння; частка з приміщень першого поверху, другого поверху та мансарди складає 26/100 частин домоволодіння; частка з приміщень мезоніну складає 7/100 частин домоволодіння. Однак цей розрахунок часток в домоволодінні виконаний з урахуванням самочинно збудованого другого поверху, мансарди та мезоніну /т.2 а.с. 233/.

23 липня 2012 року ОСОБА_10 помер, склавши перед смертю заповіт на користь ОСОБА_5, який охоплює усе спадкове майно, та був посвідчений 31.03.2007 року державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Сажнєвою Т.А. за р. № 2-245 /т.2 а.с.242, т.3 а.с. 30/.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/1694/15 від 16 березня 2015 року було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3. до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_3, про визнання заповіту недійсним та визнання права на частку у спадковому майні, а також відмовлено у задоволенні позову третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_20, ОСОБА_5 про визнання частково недійсним заповіту (т.3 а.с. 58-63).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2016 року, було задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_5 та визнано за нею право власності на АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_10, в іншій частині позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено, а також відмовлено в задоволенні позову третьої особи ОСОБА_15 до ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/6 ч. квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування обов'язкової частки у спадщині та визнання заповіту частково недійсним /т.4 а.с. 72-77/.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2017 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2015 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2016 року скасовані, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, /т.4 а.с. 88-91/.

Оскільки ОСОБА_3 як колишня дружина ОСОБА_10 має законне право на половину спільного майна подружжя, то суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про визнання за нею права власності на половину спірного об'єкту нерухомості.

Посилання апеляційної скарги на розгляд справи у відсутності ОСОБА_5 та представника, та не повідомлення її представниками про розгляд справи не може бути підставою для скасування судового рішення. Матеріалами справи підтверджено, що протягом всього часу розгляду справи ОСОБА_5 та її представники повідомлялися в установленому законом порядку про час та місце судового розгляду, що свідчить про обізнаність її про знаходження справи в суді. Недобросовісність її представників про неповідомлення її про час слухання не може бути підставою для скасування судового рішення. Крім того, журналами судових засідань підтверджено участь у судових засіданнях ОСОБА_5 в процесі розгляду справи.

Посилання апеляційної скарги на неправильний розмір сплаченого позивачкою судового збору не є законною підставою для скасування судового рішення.

Колегія суддів, критично ставиться до доводів апеляційної скарги стосовно пропуску строку звернення до суду оскільки такі доводи є неправильними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦПК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2002 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 було розірвано, тому саме з цього моменту настає початок перебігу строку позовної давності відносно поділу майна подружжя.

В березні 2005 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_10 про поділ спільного сумісного майна подружжя - квартири АДРЕСА_1, тобто в межах загального строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_3 не є належним позивачем у справі на увагу не заслуговують, з огляду на те, що ОСОБА_3 є позивачем по справі про поділ спільного майна подружжя, яке було придбано у 1994 році під час шлюбу з ОСОБА_10, в шлюбі з яким вона знаходилася з 1981 року по 2002 рік.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_10 за життя не встиг виконати розпорядження Приморської адміністрації №74 від 03.02.2010 року не має значення для правильності рішення по справі про поділ майна подружжя. Крім того, матеріали справи не містять даних про те, що це розпорядження є нечинним або скасованим.

Посилання апеляційної скарги на те, що спір про поділ майна за позовом ОСОБА_3 вже вирішено ухвалою суду від 10.04.2002 року про закриття провадження у справі про поділ майна є неправильними. В тексті вказаної ухвали суду зазначено, що позов заявлено з приводу поділу квартири. В даній справі, яка є предметом розгляду, позов заявлено про поділ майна подружжя. Крім того, по даній справі є інші сторони, які не були сторонами по справі у 2002 році.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3. ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, отже заповіт від 31.03.2007 року , складений ОСОБА_10 на ім'я ОСОБА_5, є дійсним, не впливають на законність рішення суду. Предметом даного спору є поділ майна подружжя.

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, оскільки постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі оголошення вступної та резолютивної частини постанови зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10.12.2018 року.

Судді апеляційного суду

Одеської області: А.А. Калараш

А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова