П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 червня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Мальованого Ю.М., Соломахи Л.І.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

представника скаржника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області в залі судових засідань №4 апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Словянського міськрайонного суду Донецької області від 6 березня 2018 року, ухвалену судом у складі головуючого судді Мірошніченко Л.Є., у місті Словянську Донецької області в справі номер 243/11693/17 за скаргою ОСОБА_2, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_1, на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні №36922022 від 20.03.2015 року, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Родовід банк», Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_2, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_1, звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області зі скаргою на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні №36922022 від 20.03.2015 року, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Родовід банк», Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в Відділі примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України до 29.06.2016 року перебувало виконавче провадження №36922022 з примусового виконання виконавчого листа Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20.07.2012 року №2/544/241/12 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором №Д002/СД-268.07.2 від 27 червня 2007 року станом на 15 листопада 2011 року в сумі 59988,91 доларів США, що еквівалентно 478849,48 грн., заборгованості за процентами в сумі 6297,99 доларів США, що еквівалентно 50272,45 грн.; пені за прострочку грошового зобов'язання в сумі 9665472,71 грн.

26.05.2015 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника. 29.06.2016 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Листом №33782-0-33-17 від 15.11.2017 року Департамент ДВС Міністерства юстиції України повідомило ОСОБА_1, що станом на 15.11.2017 року виконавчі провадження щодо стягнення коштів з ОСОБА_2 у Відділі примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України відсутні.

Оскільки у встановлений законом термін виконавчий лист Слов'янського міськрайонного суду Донецької області №2/544/241/12 повторно до виконання не предявлений, заявник просив суд поновити строк на оскарження рішення та дії виконавця звернення до суду; визнати виконавчий лист Слов'янського міськрайонного суду Донецької області №2/544/241/12 від 20.07.2012 року таким, що не підлягає предявленню до виконання у звязку із спливом строків на предявлення до виконання; скасувати постанову від 26.05.2015 року державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України в рамках виконавчого провадження №36922022 з примусового виконання виконавчого листа Слов'янського міськрайонного суду Донецької області №2/544/241/12 про арешт майна ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1; зняти арешт, накладений державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України в рамках виконавчого провадження №36922022 з примусового виконання виконавчого листа Слов'янського міськрайонного суду Донецької області №2/544/241/12 на майно ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1; зобовязати Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України внести відомості щодо зняття арешту з майна ОСОБА_3 до Автоматизованої системи виконавчого провадження.

Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 6 березня 2018 року скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_1, на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні №36922022 від 20.03.2015 року, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Родовід банк», Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_2 строк для звернення до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні №36922022 від 20.03.2015 року в порядку ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Скасовано постанову від 26.05.2015 року державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України в рамках виконавчого провадження №36922022 з примусового виконання виконавчого листа Слов'янського міськрайонного суду Донецької області №2/544/241/12 про арешт майна ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1.

Знято арешт, накладений державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України в рамках виконавчого провадження №36922022 з примусового виконання виконавчого листа Слов'янського міськрайонного суду Донецької області №2/544/241/12 на майно ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1.

Зобовязано Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України внести відомості щодо зняття арешту з майна ОСОБА_3 до Автоматизованої системи виконавчого провадження.

В задоволенні решти заявлених вимог відмовлено.

Із вказаною ухвалою не погодився Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд скасувати ухвалу Словянського міськрайонного суду Донецької області від 6 березня 2018 року в частині задоволених вимог.

Доводами апеляційної скарги наведено, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, ухвала суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Судом не прийнято до уваги, що винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» не

є підставою для зняття арешту.

Підстави для зняття арешту передбачені ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Тому рішення суду не відповідає нормам закону.

Зазначає, що в порушення п. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця подана понад рік після винесення постанови державним виконавцем, у той час як скарга на дії держвиконавця має бути подана протягом 10-ти робочих днів з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Вважає, що скарга на дії або бездіяльність держвиконавця підсудна адміністративним судам, оскільки державні виконавці є державними особами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_1 пояснив, що довіреність представника скаржника, який підписав апеляційну скаргу, не засвідчена у встановленому законом порядку, тому не є документом.

Вважає, що рішення суду першої інстанції винесене законно. Посилання скаржника на те, що скарга має розглядатися адміністративним судом є безпідставним, оскільки оскаржуються дії держвиконавця в суді, яким задоволено цивільний позов.

Відповідно до ст. 391 ЦПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Про порушення його прав ОСОБА_2 дізнався в грудні 2017 року. Судом першої інстанції правильно прийнято рішення про поновлення строків для звернення зі скаргою.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги не визнав, просив скаргу відхилити.

Представники Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та ПАТ «Родовід банк» в судове засідання апеляційного суду не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до ст. 130 ЦПК України.

ОСОБА_2В в судове засідання апеляційного суду не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до ст. 130 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез?явившихся учасників справи.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України оскаржує судове рішення в частині задоволення скарги щодо скасування постанови від 26.05.2015 року державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в рамках виконавчого провадження №36922022 про арешт майна ОСОБА_2, зняття накладеного арешту на його майно та зобовязання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України внесення відомостей щодо зняття арешту з майна ОСОБА_2 до Автоматизованої системи виконавчого провадження, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги в цій частині.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 26.05.2015 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 відповідно до постанови накладено арешт на все рухоме майно ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення з врахуванням виконавчого збору, заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_2 (а.с. 27).

29.06.2016 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з відсутністю майна, на яке може бути звернуто стягнення, та заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (а.с. 5).

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_1, на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині скасування постанови від 26.05.2015 року державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в рамках виконавчого провадження №36922022 про арешт майна ОСОБА_2, зняття накладеного арешту на його майно та зобовязання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України внесення відомостей щодо зняття арешту з майна ОСОБА_2 до Автоматизованої системи виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог скарги в цій частині.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.п. 2, 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними та боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Про повернення стягувачу виконавчого документа виконавець виносить постанову.

Відповідно до п. 3.15 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному у статті 47 Закону. При цьому в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов'язково роз'яснюється порядок повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання (крім випадку повернення виконавчого документа на підставі пункту 1 частини першої статті 47 Закону, якщо таке повернення надалі є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження).

Згідно ч. 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз наведених норм права та встановлені обставини справи дають підстави для висновку, що державний виконавець Відділу примусового виконання рішення Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ухвалюючи постанову від 29.06 2016 року про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» діяв у межах своїх повноважень і у спосіб, визначений законом, його діями право заявника не порушено, а тому підстави для задоволення скарги в частині вимог про скасування постанови від 26.05.2015 року державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в рамках виконавчого провадження №36922022 про арешт майна ОСОБА_2, зняття накладеного арешту на його майно та зобовязання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України внесення відомостей щодо зняття арешту з майна ОСОБА_2 до Автоматизованої системи виконавчого провадження відсутні.

За таких обставин, виходячи з наведеного вище, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм діючого законодавства, тому підлягає скасуванню з ухваленням судового рішення про відмову в задоволенні скарги в частині, що оскаржується.

Разом з тим, довід апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції правил підсудності, а саме: розгляд скарги цивільним, а не адміністративним судом, є безпідставним, оскільки відповідно до частини 1 статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

Ухвалу Словянського міськрайонного суду Донецької області від 6 березня 2018 року в частині скасування постанови від 26.05.2015 року державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в рамках виконавчого провадження №36922022 про арешт майна ОСОБА_2, зняття накладеного арешту на його майно та зобовязання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України внесення відомостей щодо зняття арешту з майна ОСОБА_2 до Автоматизованої системи виконавчого провадження скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_2, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_1, на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні №36922022 від 20.03.2015 року в частині вимог про скасування постанови від 26.05.2015 року державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в рамках виконавчого провадження №36922022 про арешт майна ОСОБА_2, зняття накладеного арешту на його майно та зобовязання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України внесення відомостей щодо зняття арешту з майна ОСОБА_2 до Автоматизованої системи виконавчого провадження відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 7 червня 2018 року.

Суддя: