Справа № 184/962/18
Номер провадження 2/184/372/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2018 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Малашиної Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання - Попівніч Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкоди у користуванні квартирою,-

ВСТАНОВИВ:

29.05.2018 року позивач звернулась до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області із вищевказаною заявою та просить суд усунути перешкоди у користуванні АДРЕСА_1 шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування цією квартирою №, знявши останнього з реєстрації.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є єдиним власником вказаної квартири після смерті попереднього власника - її батька ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року. З травня 2012 року позивач не має доступу до вказаної квартири внаслідок того, що в ній залишається зареєстрованим стороння позивачу особа - колишній чоловік її рідної сестри - відповідач ОСОБА_2, який був прописаний на прохання сестри позивача попереднім власником - батьком ОСОБА_4 На теперішній час шлюб між вказаними особами розірвано. Відповідач протягом минулих років безоплатно користується квартирою, не несе будь - яких витрат з оплати житлово - комунальних послуг, а позивач як власник житлового приміщення, не має доступу до своєї квартири.

Позивач у судове засідання не з'явилася, про місце та час розгляду була повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судові засідання, які були призначені на 30.07.2018 року та 27.08.2018 не з'явився, про час та місце розгляду був належним чином повідомлений, причини неявки суду не відомі, відзив на позов не надав, а тому, враховуючи наявність письмової згоди позивача, суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи, згідно положень ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У судовому засіданні встановлено, що батькові позивача - ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом комунальної власності міськвиконкому м. Орджонікідзе 02.03.1994р., належала АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_4 р. ОСОБА_3 помер, заповівши майно своїй дочці - ОСОБА_1

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 584 від 02.05.2018 року позивач отримала та зареєструвала своє право власності на АДРЕСА_1 внаслідок прийняття спадщини.

Зазначене також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 122418151 від 02.05.2018 року, згідно якого позивач є одноособовим власником вищевказаної квартири.

Крім того, у АДРЕСА_1 згідно довідки МКП «ЖКС» м. Покров зареєстрований відповідач як «піднаймач».

Згідно довідки МКП «ЖЕО» від 22.05.2018 року у абонента за адресою по АДРЕСА_1 станом на 01.08.2017 року борг за послуги по утримання будинку та прибудинкової території складає 6818,79 гривень, згідно довідки ПАТ «Дніпрообленерго» від 23.05.2018 року борг за електроенергію складає 6500 гривень.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною 1 ст. 156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням.

У випадку припинення права власності особи на житлове приміщення, припиняється і право користування (проживання) у цьому приміщенні членів його сім'ї. З припиненням права власності особи на житлове приміщення втрачається й право користування цим жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Судом встановлено, що відповідач не є членом сім'ї позивача, не є співвласником квартири, вказані особи не ведуть спільне господарство. Між сторонами не було укладено угоди про безоплатне користування жилим приміщенням, також не був укладений і договір найму житлового приміщення. Таким чином, суд доходить до висновку, що відповідач втратив право користування вказаним житловим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, як і не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до п.3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Пунктом 26 вказаних Правил визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

На підставі викладеного, керуючись 383, 321, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст 64, 150, 156 ЖК УРСР, ст.ст. 4, 76-81, 141, 247, 258, 263-265, 268, 272, 273, 289, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН:НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНН: НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, про про усунення перешкоди у користуванні АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування цією квартирою та шляхом зняття його з реєстрації в ній - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНН:НОМЕР_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме АДРЕСА_1, знявши з реєстрації місце проживання останнього, зазначеного за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНН:НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН:НОМЕР_1, судові витрати по справі у розмірі 704 гривні 80 копійок.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому у ст. ст. 351 та 354-355 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Орджонікідзевського міського суду Ю. Б. Малашина