_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/2291/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2018

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Бундєвій Я.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернули до суду з даним позовом у якому посилаючись на норму ст.1218 ЦК України просили визнати за ними право власності за ОСОБА_1 на 2/3 частки, а за ОСОБА_2 на 1/3 частку, житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 150 кв.м.

Позов обгрутновано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина на вказаний будинок, який належав йому на підстав рішення суду. Спадкоємці ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Однак останній після подав заяву про відмову від своєї частки на користь ОСОБА_1.

Однак, постановою нотаріуса позивачам відмовлено у вчиненні нотаріальних дій оскільки будинку за номером АДРЕСА_1 не зареєстровано.

В судовому засіданні представник позивачів позов підтримала, просила його задовольнити.

Відповідач свого представника до суду не направив, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи.

Вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши письмові матеріали, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м.Одеси від 11.10.2010р. у справі №2-5325/2010 визнано право власності за ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 150,2 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (а.с.6). До Третьої державної нотаріальної контори спадкоємцями ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 подано заяви про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_3. В подальшому ОСОБА_4 подав заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 (а.с.15).

Постановою державного нотаріуса від 27.11.2015р. позивачам відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку будинку АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що вказаний будинок не зареєстрований у відповідних органах реєстрації нерухомого майна.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.3. ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

З вищевказаного судового рішення вбачається, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 була виділена ОСОБА_5 у 1958р. Останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Після його смерті спадщину у вигляді 77/100 частин домоволодіння під АДРЕСА_1 прийняли ОСОБА_3 та ОСОБА_6. ОСОБА_3 з дозволу батьків на земельній ділянці АДРЕСА_1 побудував житловий будинок площею 150,2 кв.м.

Згідно статті 376 ч.3 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до ст.81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З матеріалів справи не вбачається, а сторона позивача не надала суду доказів того, що земельна ділянка Одеською міською радою виділялася під вже збудований будинок за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.181 ч.1 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Статтею 182 ч.1 ЦК України прямо встановлює, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, і ця норма не містить жодних виняткових ситуацій.

Згідно ст.331ч.2 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Водночас слід наголосити, що ні зазначеними нормами, ні нормою ст. 331 ЦК України не передбачено виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення.

Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначається постановою Кабінету Міністрів України від 20травня 2009 року №534 та іншими нормативними актами Кабінету Міністрів України та Міністерства регіонального розвитку,будівництва та житлово-комунального господарства України.

За змістом статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підстава, що не заборонені законом.

За змістом зазначених норм матеріального права особа (фізична або юридична), яка набула право на майно від іншої особи, є власникомновоствореного нерухомого майна як об'єкта цивільного обороту лише у разі, коли їй було передано прийняте до експлуатації в порядку,визначеному законодавством, новостворене нерухоме майно, а у разі необхідності його реєстрації також майно, яке зареєстроване за цією особою якнерухоме майно. В іншому випадку особа може передати іншій особі лише матеріали, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва(створення майна).

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у справі №6-135цс14.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд України у Правових позиціях, можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Тож ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦКУ України набуття права власності - певний юридичний склад, із яким закон пов'язує виникнення в особи права власності, суд під час застосування цієї норми повинен встановити, із яких саме передбачених законом підстав чи в який передбачений законом спосіб особа набула права власності на спірний об'єкт, і чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України.

Суду не надано доказів, що новостворений будинок АДРЕСА_1 приймався в експлуатацію відповідно до вимог діючого законодавства та проводилася його державна реєстрація та під нього Одеською міською радою виділялася земельна ділянка, а тому суд вважає, що у даному випадку не підлягає застосування норма ст.1218 ЦК України.

Також, суд зазначає, що за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження щодо присвоєння поштових адрес є дискреційними та виключною компетенцією уповноваженого органу - юридичний департамент Одеської міської ради, який є держателем адресного реєстру, який не був учасником справи та висновку щодо можливості присвоєння адреси не надавав.

Рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №809 від 28.07.2009р. затверджено Положення «Про Адресний реєстр міста Одеси». Згідно Розділу 3, резервування адрес здійснюється на строк два роки за замовленням власника (наймача, балансоутримувача, забудовника) об'єкта або уповноваженої ним особи у випадках:

- надання адрес завершеним будівництвом об'єктам - на підставі свідоцтва про відповідність об'єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил;

- об'єднання, приєднання, виділення та поділу домоволодінь - на підставі відповідного проекту (висновку), підготовленого уповноваженою організацією;

- визначення можливості надання або зміни адрес у разі невідповідності наявних адрес правилам їх надання - на підставі документів, що відповідно до законодавства України посвідчують майнові права на об'єкт, інших документів, передбачених законодавством України;

- визначення можливості надання або зміни адрес з інших причин - на підставі документів, передбачених законодавством України;

3.2. Надання та зміна адрес без їх попереднього резервування забороняється;

3.3. За результатами резервування адреси Адміністратором оформлюється довідка встановленого зразка (додаток 1 до цього Положення).

Суду не надано доказів того, що адреса «АДРЕСА_1» була зарезервована відповідно до Положення «Про Адресний реєстр міста Одеси».

Таким чином, ОСОБА_3 за життя не набув права власності на будинок № АДРЕСА_1, оскільки право власності на зазначений будинок не було зареєстровано, а отже і позивачі не мають право спадкувати частину даного будинку, що також зазначено в постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 27.11.2015р., тому суд підсумовуючи викладене приходить до висновку, що підстав для задоволення позову не має.

Керуючись ст.ст.81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Одеської області через Київський райсуд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бескровний Я. В.