ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 року м. Київ

справа № 359/9155/17

провадження № 22-ц/824/1956/18

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

ІвановоїІ.В. (суддя-доповідач), Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

сторони :

позивач - ОСОБА_4

відповідач - ОСОБА_5

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2018 року у складі судді Муранової-Лесів І.В., про стягнення боргу за договором позики, повний текст складений 29.03.2018 року,

встановив:

В листопаді 2017 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_5 мотивуючи тим, що 04 грудня 2014 року передав відповідачу в борг грошові кошти в розмірі 2000 доларів США, з терміном повернення позики до 30 грудня 2014 року на підтвердження чого між сторонами було укладено договір позики у простій письмовій формі у вигляді розписки. Оскільки відповідач у встановлений строк грошові кошти не повернув, позивач просив стягнути з ОСОБА_5 на свою користь борг в розмірі 105 742,78 грн., який складається з: суми боргу - 52964,44 грн., 3% річних - 4766,79 грн., індексації боргу - 42371,55 грн., судового збору в сумі - 640,00 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 5000,00 грн.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, суму боргу за договором позики - 52707, 82 грн., 3% річних - 4752,40 грн., судові витрати по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу - 2969,46 грн., всього 60429,68 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення у частині відмови у задоволенні його позовних вимог, з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, які мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, та змінити рішення задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

Зокрема в обґрунтування скарги зазначив, що судом не взято до уваги що позовні вимоги, не зважаючи на зазначення у розписці суми еквівалентної доларам США, визначені у національній валюті - виключно в гривні, тому у суду не було підстав не задовольняти в повному обсязі вимогу щодо інфляційних витрат. Крім того зауважив, що неодноразово намагався вирішити спір в досудовому порядку, однак відповідач ухилявся від контактів з ним. Також вважає визначений судом розподіл судових витрат, таким що порушує норми ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконав взяті на себе за договором позики зобов'язання, грошові кошти позивачу не повернув, чим порушив його законні права та інтереси, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми позики, трьох процентів річних від простроченої суми позики за прострочення виконання грошового зобов'язання є обґрунтованими та доведеними наявними в справі доказами.

З вказаним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону, при цьому сторонами не оскаржується.

Стосовно доводів апеляційної скарги про зазначення у позові всіх розрахунків у національній валюті, що на думку апелянта є підставою для задоволення його позовних вимог у повному обсязі, в той час як у самому договорі зазначено що відповідач взяв в борг суму еквівалентну 2000 дол. США, тому апеляційний суд відхиляє їх як такі, щоне ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта, у відповідності до ч. 2 ст. 192 ЦК України, може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Крім того, відповідно до ст. 193 ЦК України види майна, що вважаються валютними цінностями, та порядок вчинення правочинів з ними встановлюються законом.

Отже, використання іноземної валюти в якості засобу платежу є обмеженим випадками та порядком, встановленими законами України.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

З цієї норми слідує, що грошові зобов'язання сторін, в тому числі за договорами позики, мають бути виражені або в гривні, або в гривневому еквіваленті відповідної іноземної валюти.

Щодо відмови у задоволенні стягнення інфляційних витрат за період з січня 2015 року по листопад 2017 року, слід зазначити, що відповідно до змісту статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року № 6-771цс15, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Судом першої інстанції наведені вимоги закону було враховано при винесенні рішення.

Щодо розподілу судових витрат, рішенням суду першої інстанції відповідає вимогам норм цивільного законодавства, а саме ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої, у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, так само як і інші судові витрати пов'язані з розглядом справи.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права і процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом дана належна правова оцінка.

Ураховуючи наведене та положення ст.375 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.7, 369, 374, 375, 381,389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий :

Судді :