Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 310/8429/16 Головуючий у 1-й інстанції Черткова Н.І.
Номер провадження 22-ц/778/1207/18 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

за участю секретаря Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі адвоката Безух Максима Ігоровича на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Сетам», ОСОБА_5, приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Дмитренко Марини Рафаелівни, відділу державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з електронних торгів та акту про проведення електронних торгів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який в процесі розгляду справ уточнила, до державного підприємства «Сетам» (далі- ДП «Сетам»), ОСОБА_5, приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Дмитренко М.Р., відділу державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області (далі- Відділ) про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з електронних торгів та акту про проведення електронних торгів.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 17.08.2007 р. між ВАТ "Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є AT "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 7-4163-087К, згідно умов якого відповідачу надано кредит в сумі 211 000,00 грн.

Того ж дня між вищеназваними сторонами був укладений договір іпотеки трикімнатної квартира АДРЕСА_1, який належить позивачу відповідно до договору купівлі-продажу № 1-2818 від 27.12.1996 року, посвідченого Бердянською державною нотаріальною конторою, та підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно та договором купівлі-продажу.

Рішенням Бердянського міськрайоного суду Запорізької області від 25.03.2013 року по справі № № 801/12089/2012 було стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (поручителя) на користь публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та кредит" заборгованість по кредитному договору № 7-4163-087К від 17.08.2007 р. та договору поруки № 7-4163-08 П від 17.08.2007 р. в розмірі 332 761 (триста тридцять дві тисячі сімсот шістдесят одну) грн., 59 коп.

Це рішення перебувало на примусовому виконанні у відділі ДВС Бердянського МУЮ.

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 дізналася, що ЇЇ квартира була продана на електронних торгах, оскільки до неї почали приходити додому якісь люди та називалися покупцями квартири, вимагали звільнити квартиру та виселитися.

Згідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вона дізналася, що 07.10.2016 року за відповідачем ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронних торгів, номер 1835, виданого 07.10.2016 року приватним нотаріусом Дмитренко М.Р. було зареєстровано право власності на вищезазначену трикімнатну квартиру.

Вважає проведені електронні торги незаконними та проведеними з порушеннями вимог законодавства, а саме, реалізація квартири відбулася без урахування положень Закону України «Про іпотеку», оскільки квартира є предметом іпотеки; торги відбулися з порушенням правил визначення оцінки майна та уцінення предмета продажу з торгів; торги відбулися за звітом про оцінку квартири, яка втратила чинність; державний виконавець не мав право виставляти квартиру на торги за боргами боржника перед іншими особами, відмінними від особи іпотекодержателя; квартира перебуває у спільній власності, оскільки є спільною власністю подружжя, а передача квартири на реалізацію відбулося без згоди іншого співвласника.

Таким чином, вищевказані порушення призвели до порушень прав боржника, оскільки квартира була продана не за актуальною ціною, явно заниженою, це призвело %о того, що борг не був погашений перед іпотекодержателем в повному обсязі, а боржник від реалізації предмета іпотеки зазнав майнових втрат.

На підставі викладеного, позивач просив суд, визнати недійсними електронні торги та акт державного виконавця відділу ДВС Бердянського МУЮ Тоцької Н.А. про проведення електронних торгів від 04.10.2016 року щодо реалізації вищезазначеної трикімнатної квартири в межах зведеного виконавчого провадження №49391411 та визнати незаконним та скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з електронних торгів, №1835, яке видано приватним нотаріусом Дмитренко М.Р. 07.10.2016 року відповідно до якого за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на вищезазначену трикімнатну квартиру.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі адвоката Безух М.і. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 367 ЦГЖ України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з електронних торгів та акту про проведення електронних торгів, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела належними та допустимими доказами наявності порушень законодавства під час проведення електронних торгів та що ці порушення вплинули на результати торгів і суттєво порушили права позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 17.08.2007 року між ВАТ «Фінанси та кредит», правонаступником якого є AT «Банк» Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 7-4163-087 К, згідно якого відповідачу надано кредит у розмірі 211 000 гривень.

У якості забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, 17.08.2007 року між позивачем та банком був укладений договір іпотеки, предметом якого є: трикімнатна квартира № АДРЕСА_1, за № 2126, який був посвідчений приватним нотаріусом Чуєвою Т.Т.

Зобов'язання за кредитним договором позичальником не були виконані належним чином.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25.03.2013 року по справі №№ 801/12089/2012 було стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (поручителя) на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість по кредитному договору № 7-4163-087 К від 17.08.20007 року та договору поруки № 7-4163-08 П від 17.08.2007 року в розмірі 332761,00 грн.

Це рішення перебувало на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Бердянського міського управління юстиції.

В межах даного виконавчого провадження 24.08.2016 року було проведено електронні торги по реалізації арештованого нерухомого майна ( квартири № 93, загальною площею 67,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1). Реалізація проводилася ТОВ «СЕТАМ». Торги відбувалися з 22.08.2016 року до 24.08.2016 року.

Торги розпочалися - 28.04.2016 року, про що свідчить протокол проведення електронних торгів № 162028 за стартовою ціною 402240 грн., торги не відбулися через відсутність допущених учасників торгів.

Наступні торги відбулися 04.07.2016 року за стартовою ціною 341904,00 грн. згідно протоколу проведення електронних торгів № 181377, торги також не відбулися через відсутність допущених учасників торгів.

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 197705, 22.08.2016 року почалися торги щодо продажу трикімнатної квартири АДРЕСА_1, вже за стартовою ціною 241344,00 грн.

24.08.2016 року торги були завершені і ціна продажу склала 255 824,64 грн.

За наслідками торгів складено протокол про проведення електронних торгів № 197705, в якому переможцем став учасник № 6, який запропонував ціну, що була перед ціною, запропонованою переможцем, що не сплатив належної грошової суми за придбане майно, а саме - 255824,64 грн.

Отже, за результатами електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, воно було продано.

Відповідно до свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронних торгів, номер 1835, виданого 07.10.2016 року приватним нотаріусом Дмитренко М.Р. було зареєстровано право власності на трикімнатну квартиру № АДРЕСА_1.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи підставою для проведення електронних торгів було виконавче провадження про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 ( поручителя) на користь ПАБ « Банк « Фінанси та кредит» заборгованості за кредитним договором в розмірі 332761 грн. 59 коп.

12.01.2016 року державним виконавцем складено акт опису й арешту майна, яким накладено арешт на вищезазначену квартиру.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека- вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цими Законом.

За положеннями частини першої і третьої статті 33 Закону України « Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

За змістом статті 41 Закону України « Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України « Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України « Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів ( посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанні у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Главою 4 цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стаття 44 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Положеннями статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України « Про іпотеку».

Отже, за змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 52 Закону України « Про виконавче провадження».

Таки чином, норми Закону України « Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що передбачений розділом V Закону України « Про іпотеку» та частиною 54 статті Закону України « Про виконавче провадження» спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя, застосовується за умови ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення виконавчого напису ( ст. ст. 39, 41 Закону України « Про іпотеку»).

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса паро звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України « Про виконавче провадження», а не нормами спеціального Закону Урани « Про іпотеку».

До такого ж правового висновку прийшов Верховний Суд України у постанові від 04.02.2015 року у справі № 6-238 цс 14, постанові від 28.01.2015 року у справі № 6-199 цс 14.

Приписами ч. 1, 2 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження передбачено, що реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій ст. 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Разом з тим, п. З розділу VII Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2015 року №2710/5, який діяв на час виникнення спірних правовідносин ( далі Порядок) визначено, що реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до вимог цього Порядку з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом та Законом України "Про іпотеку".

Однак, арештоване майно - трикімнатна квартира АДРЕСА_1 передана державною виконавчою службою Організатору торгів, не як предмет іпотеки.

Таким чином, організатором торгів не було порушено норми Порядку та Закону України «Про іпотеку», оскільки процедура реалізації спірного майна регулювалась Законом України « Про виконавче провадження» та Порядком.

Електронні торги, в розумінні порядку, це продаж майна за принципом аукціону засобами електронних торгів через Веб-сайт, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Продаж майна здійснюється за певною процедурою, яка складається з підготовки до проведення торгів, проведення торгів, визначення переможця та оформлення результатів торгів. Кожний з етапів даної процедури повинен здійснюватися за певними правилами.

Протокол електронних торгів з повною інформацією про переможця торгів є підставою для складання державним виконавцем акту про проведені електронні торги, який є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, а у випадку придбання нерухомого майна документом, на підставі якого нотаріусом видається свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Отже, акт про проведення, який складений за результатами торгів, стосується оформлення правового результату торгів, наслідком яких є виникнення цивільних прав та обов'язків, у зв'язку з чим торги є правочином у розумінні ст. 202 ЦК України.

З огляду на це, порушення встановлених порядком правил проведення торгів є підставою недійсності прилюдних торгів.

У постанові від 18 листопада 2015 року (справа № 6-1884цс15) Верховний Суд України зазначив, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав, установлених частиною першою ст.215 ЦК України.

Нерухоме майно передається на реалізацію з прилюдних торгів за ціною та в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», при цьому умови, процедура підготовки та порядок проведення торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а також розрахунків за придбане майно й оформлення результатів торгів визначено Тимчасовим положенням. Таким чином, дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов'язковою умовою правомірності правочину.

В постанові Верховного суду України від 13.04.2016 року у справі №6-2988цс15 зазначено, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

Враховуючи те, що відчуження майна з торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (ст.ст. 203, 215 ЦК України).

Відповідно до ч.І ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.4 ст.656 ЦК України, до договору купівлі-продажу аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше йе встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Оскільки продаж спірного нерухомого майна відбувся в належній формі та із досягненням згоди сторін з усіх істотних умов договору, відсутні підстави для визнання вищевказаного договору недійсним.

Позивач вказує на порушення порядку уцінки майна.

Однак, відповідно до частини 5 статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» не реалізоване на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах протягом двох місяців майно підлягає уцінці державним виконавцем, що проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися, або закінчення двомісячного строку реалізації майна на комісійних умовах. Майно може бути уцінено не більше, як на 30 відсотків.

У разі нереалізації майна в місячний строк з дня проведення уцінки воно повторно уцінюється в такому самому порядку, але не більш, як на 50 відсотків початкової вартості майна.

Встановлено, що стартова ціна арештованого майна - квартири № 93 за лотом № 138903 складала - 4024200 грн.

Після проведення уцінки майна та присвоєння лоту номера № 155068 стартова ціна складала 341904 гривні, що складає 85 відсотків від суми початкової вартості майна, тобто майно було уцінено на 15 відсотків.

Після проведення повторної уцінки майна та присвоєння лоту номера № 163272 стартова ціна складала 241344 грн., що складає 60 відсотків від суми початкової вартості майна, тобто майно було уцінено на 40 відсотків.

Отже, як вбачається з вищенаведеного, порушення Порядку та Закону України « Про виконавче провадження» не відбулось, підстави для визнання електронних торгів недійсними відсутні.

Доводи позивача про те, що вона не була ознайомлена з результатами оцінки майна, внаслідок чого була позбавлена можливості оскаржити результати оцінки не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи міститься реєстр на відправлення поштової кореспонденції, в якому зазначено, що 22 грудня 2015 року відділ державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області надіслав рекомендованим листом інформацію про результати оцінки.

В матеріалах доданих до заявки на реалізацію арештованого майна міститься довідка про відсутність надходження повідомлення про оскарження оцінки від 16.03.2016 року № 9960.

Крім того, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Відповідно до роз'яснень п. 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", під час розгляду позову про визнання публічних торгів недійсними і витребування майна в особи, яка придбала його на торгах, суд має дати оцінку тому, чи є порушення, на які посилається позивач, суттєвими та чи вплинули вони на результат торгів.

Проаналізувавши в сукупності зібрані у справі докази, дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами, що відбулося порушення вимог Порядку при проведенні електронних торгів та що ці порушення вплинули на результати торгів та законні інтереси позивача порушенні.

При цьому позивач також не обґрунтував та не довів, яким чином описані ним порушення вплинули на результати торгів, та як це порушило його права.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд неповно з'ясував всі фактичні обставини справи, та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

В позовній заяві та апеляційній скарзі позивач не наводила обставини, та порушення, які могли б вплинути на результати проведених електронних торгів.

Суд вірно виходив з того, що головною умовою, яка повинна бути встановлена судом, для визнання торгів недійсними є наявність порушень, які могли впливати на результати торгів. Позивач не довела, що ті порушення на які вона посилалась, якимось чином впливали на результати торгів та її законні права та інтереси.

Перевіривши матеріли справи апеляційним судом не встановлено порушень вимог норм законодавства при проведенні електронних торгів які б вплинули на результати електронних торгів, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

При цьому, апеляційний суд вважає, що порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" до призначення електронних торгів, підлягають оскарженню в порядку визначеному Законом, і не можуть бути підставою для визнання недійсним електронних торгів.

Також, апеляційний суд в даному випадку враховує і положення ст. 38 ЗУ "Про іпотеку", відповідно до якої позивач мала переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя, однак таким правом не скористалася.

Інші доводи скарги на правильність постановленого рішення не впливають та не спростовують його висновків.

Апеляційний суд погоджується з доводами, які викладені у відзивах на апеляційну скаргу та вважає, що відповідачами не порушувалось право позивача.

Рішення суду постановлене на повно з'ясованих обставинах, з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦІЖ України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі адвоката Безух Максима Ігоровича залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 грудня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 06.06.2018 року.

Головуючий

Судді: