Дата документу 12.12.2018 Справа № 314/2050/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1103/18 Головуючий у 1-й інстанції: Капітонов Є.М.
Є.У.№ 314/2050/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

секретар: Остащенко О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес-Агро» про визнання договору оренди недійсним,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес-Агро» на заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 червня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом. Зазначав, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 6,13 га, розташована на території Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, яку він у 2007 році передав в оренду ТОВ Прогрес-Агро» на строк до 31 грудня 2015 року, про що сторони уклали відповідний договір. По закінченню строку дії договору він попередив орендаря про свій намір передати земельну ділянку іншому господарству, проте орендар відмовився повертати земельну ділянку, пославшись на підписання у липні 2015 року нового договору оренди, згідно якому строк оренди продовжено на сім років. Посилаючись на те, що додатковий договір він ніколи не підписував та про його існування дізнався тільки у 2017 році, просив на підставі ст.ст.203, 215 ЦК України визнати його недійсним.

Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 червня 2018 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 6,13 га, кадастровий номер НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Прогрес-Агро».

Скасовано запис про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки № 12689458 від 18.12.2015, здійснений державним реєстратором Вільнянського районного управління юстиції Плахутою Л.В..

Стягнуто з ТОВ «Прогрес-Агро» на користь ОСОБА_3 судові витрати у виді судового збору в розмірі 640 грн .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач як власник земельної ділянки спірний договір не підписував, що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи, своєї згоди на продовження орендних відносин з відповідачем не надавав, а отже в силу ст.ст.203,215 ЦК України договір є недійсним.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 вересня 2018 року заява ТОВ «Прогрес-Агро» про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

Відмовляючи у перегляді заочного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, в заяві про перегляд заочного рішення не навів нових обставин, що мають істотне значення для справи, нові докази не надав.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові ТОВ «Прогрес Агро» посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає, що сумлінно виконував умови договору оренди, після підписання спірного договору впродовж двох років продовжував користуватися земельною ділянкою, проти чого ОСОБА_3 не заперечував і отримував орендну плату. Вказані обставини свідчать про те, що сторони договору дійшли згоди щодо продовження орендних відносин, а тому висновки суду першої інстанції про невідповідність договору волі орендодавця не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що суд порушив порядок виклику сторін у судове засідання, бо повістку про виклик до суду він отримав у день засідання, що позбавило його можливості прийняти участь у розгляді справи. Суд вирішив питання про права і обов'язки державного реєстратора, не залучивши його до участі у розгляді справи, розглянув справу за відсутності позивача, який не надавав згоди на ухвалення заочного рішення. Судом неповно з'ясовані обставини справи, не допитано жодного свідка, дана неправильна оцінка зібраним у справі доказам.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Наголошує на тому, що спірний договір він не підписував, мав намір по закінченні строку попереднього договору передати земельну ділянку іншому орендарю на більш вигідних умовах. Суд дослідив усі докази, що надавалися сторонами. Оскільки відповідач не заявляв клопотань про виклик і допит свідків, суд першої інстанції їх і не допитував.

В засідання апеляційного суду представник відповідача не з'явився, направив клопотання про відкладення судового засідання, пославшись на свою зайнятість в іншому процесі. Суд визнав причини неявки представника відповідача неповажними і такими, що спрямовані на затягування строків розгляду справи. Як вбачається із матеріалів справи, яка знаходилася в провадженні суду з червня 2017 року, представництво інтересів відповідача здійснювали ОСОБА_5 на підставі довіреності від 04 квітня 2017 року, строком дії до 31 грудня 2017 року (а.с.20), а також ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на підставі довіреності від 02 травня 2018 року (а.с.126). По справі призначалося 4 судових засідання, із яких у першому засіданні 22 серпня 2017 року приймала участь представник ОСОБА_5, в наступні судові засідання представники агрофірми жодного разу не з'являлися, направляли клопотання про відкладення розгляду справи з підстав своєї зайнятості. Заява про перегляд заочного рішення, апеляційна скарга на судове рішення подавалися з недоліками, у зв'язку із чим судовими ухвалами процесуальні документи залишалися без руху з наданням строків на усунення їх недоліків. Вказані дії представників відповідача свідчать про зловживання своїми процесуальними обов'язками, спрямованими на зволікання у розгляді справи. Зважаючи на те, що за довіреністю від 02 травня 2018 року товариство уповноважило трьох осіб на представництво своїх інтересів у суді, зайнятість одного із представників в іншій справі не є поважною причиною для неявки до суду двох інших представників.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника позивача, яка заперечувала проти апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив із того, що оспорюваний договір оренди землі є недійсним, оскільки позивач його не підписував, що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та ґрунтуються на матеріалах справи.

Встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 6,13 га, розташованої на території Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. Вказана земельна ділянка до 2015 року перебувала в оренді ТОВ «Прогорес-Агро» , що не оспорювалося сторонами по справі.

По закінченню строку договору 31 липня 2015 року сторони уклали новий договір оренди земельної ділянки, яким продовжили строк дії договору на сім років (а.с.42-44).

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 14, частиною 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, спірний договір укладений сторонами у письмовій формі та зареєстрований Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що 18 грудня 2015 року було зроблено відповідний запис за №12689458 (а.с.12).

Проте, згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи №4-147 від 13.04.2018 року Запорізького Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України підпис від імені в графі «ОСОБА_3» в розділі «реквізити та підписи сторін» на лицьовій стороні третьо8го аркуша договору оренди землі від 31.07.2015 року виконані не ОСОБА_3, а іншою особою (а.с.89-95).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, посилаючись на вищезазначений висновок експертного почеркознавчого дослідження, виходив із того, що оскільки позивач договір оренди не підписував, то договір слід визнати недійсним.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначеному висновку експерта дав належну оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не брав участі в укладанні оспорюваної угоди, а відтак волевиявлення останнього на йог укладання було відсутнє.

Користування орендарем земельною ділянкою впродовж двох років після закінчення попереднього договору, отримання власником землі орендної плати за 2016-2017 р.р. за обставин не підписання ОСОБА_3 самого договору та наявності факту його оспорювання не має будь-якого правового значення та не тягне за собою виникнення прав та обов'язків.

Виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли із оспорюваного правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права являються безпідставними і не відповідають фактичним обставинам справи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції порушено переважне право орендаря на продовження орендних відносин після спливу строку дії попереднього договору оренди є неспроможними, оскільки предметом позову у цій справі є недійсність договору оренди від 31.07.2015 року. Питання щодо реалізації орендарем свого переважного права на поновлення орендних відносин у спосіб, передбачений ст.33 Закону України «Про оренду землі» не було предметом обговорення у цій справі, оскільки з відповідними позовними вимогами орендар до суду не звертався, заперечення проти позову такими обставинами не обґрунтовував, доказів належного виконання умов договору оренди, сплати орендної плати у 2016, 2017, 2018 роках, направлення власнику земельної ділянки листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі та проекту додаткової угоди суду не надавав.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, вирішення питання про права і обов'язки державного реєстратора, якого не було залучено до участі у розгляді справи, порушення порядку виклику сторін і відсутність підстав для заочного розгляду справи тощо є також неспроможними.

Як вбачається із рекомендованого повідомлення, судова повістка про виклик ТОВ «Прогрес-Агро» у судове засідання, призначене на 07.06.2017 року, вручена його представникові 10 травня 2018 року, тобто з дотриманням вимог ст. 130 ЦПК України (а.с.101).

Від представника позивача адвоката ОСОБА_9 07.06.2018 року надійшло клопотання про проведення заочного розгляду справи (а.с.102).

Питання щодо прав і обов'язків державного реєстратора судом не вирішувалося, оскільки оскаржуване судове рішення є підставою для скасування державної реєстрації права оренди відповідача на спірну земельну ділянку.

Посилання в апеляційній скарзі на неповне з'ясування фактичних обставин справи є також неспроможними.

За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

При цьому, за вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, представники відповідача самоусунулися від виконання своїх процесуальних обов'язків з надання доказів, розпорядилися своїми процесуальними правами на власний розсуд, клопотання про допит свідків суду не заявляли, а тому суд їх і не допитував.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 375 ЦП К України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст.374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес Агро» залишити без задоволення.

Заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 червня 2018 року по цій справі залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено і підписано 13 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді: