Дата документу 30.11.2018
Справа № 320/3554/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2018 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі головуючого судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання - Левандовська О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Онищенко Марини Андріївни, за участю третьої особи: ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,

за участі:

позивача - ОСОБА_1, яка діє і як представник ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5,

представника третьої особи - ОСОБА_6, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися з позовом до суду, в якому просять визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_7 22.08.2016 приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Онищенко М.А., яке зареєстроване в реєстрі за № 3257. В обґрунтування позову посилались на те, що 07.07.2000 між ОСОБА_8, ОСОБА_9 та матір'ю позивачів ОСОБА_10 було укладено договір купівлі-продажу трикімнатної квартири АДРЕСА_1, який того ж дня був зареєстрований ТОВ «Мелітопольська міська біржа нерухомості» м. Мелітополь за реєстраційним номером 0148/2455.

11.07.2000 на підставі даного договору Мелітопольським бюро технічної інвентаризації за їх матір'ю ОСОБА_10 було зареєстровано право власності на вищезазначену квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_7 мати померла.

22.08.2016 приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Онищенко М.А. їх батькові ОСОБА_7 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстроване в реєстрі за № 3257, відповідно до якого спадкове майно складається з квартири, що заходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого ТОВ «Мелітопольська міська біржа нерухомості» м. Мелітополь Запорізької області 07.07.2000 за реєстраційним номером 0148/2455. Право власності спадкодавця зареєстроване ДКП "Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації" Запорізької області 11.07.2000р. в реєстровій книзі № 25, за реєстровим № 281.

На час укладення вказаного договору купівлі-продажу квартири був чинним Цивільний кодекс Української РСР 1963 року і тому підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.02.2010 у справі № 10/14, висновок судів першої та касаційної інстанції про те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на товарній біржі, не підлягає нотаріальному посвідченню, не ґрунтується на вимогах закону. З цього питання спеціальними є норми ЦК, а не Закону України «Про товарну біржу». Таким чином, договори щодо придбання на біржових торгах об'єктів нерухомого майна вимагають оформлення в письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню.

Проте, всупереч вимогам законодавства України, приватний нотаріус Онищенко М.А. усвідомлюючи, що договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири не був нотаріально посвідчений, видала свідоцтво про право на спадщину за законом батькові позивачів - ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_6 в кардіологічному відділенні Мелітопольської міської лікарні ОСОБА_7 помер. Після його смерті стало відомо, що 04.04.2017 він уклав шлюб з ОСОБА_4 На випадок своєї смерті ОСОБА_7 заповіту не склав. Таким чином, ОСОБА_4, згідно з положеннями ст. 1261 ЦК України, входить до першої черги спадкоємців за законом разом з позивачами у справі. Позивачам відомо, що вказана особа наприкінці листопада 2017 року звернулася до приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Чудської О.О. за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, яка діє і як представник позивача ОСОБА_2, її представник - ОСОБА_5 підтримала позовну заяву по вказаним у ній доводам та підставам, просили її задовольнити. Вказували, що звернення до суду з даними позовними вимогами зумовлено лише їх незгодою щодо того, що спадкоємицею майна після їх померлого батька - ОСОБА_7 є його дружина - ОСОБА_4.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, в матеріалах справи наявна її заява про розгляд справи за її відсутності. У своєму відзиві на позов вказувала, що у зазначеній справі вона як приватний нотаріус, який вчинив певну нотаріальну дію, не може брати участь як відповідач з наступних причин. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - сторін нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість, саме сторони є суб'єктами правовідносин, з приводу якого виник спір. Як свідчить аналіз судової практики, нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Таким чином, нотаріус не є належним відповідачем у спорах, що виникають із цивільних відносин, пов'язаних з нотаріальною дією.

Крім того, станом на 07.07.2000 р. діяла редакція ЦК України (в редакції 1963 р.), та ст.15 Закону України «Про товарну біржу», яка передбачала перелік укладених угод біржами, які не підлягали обов'язковому нотаріальному посвідченню. Тобто на момент придбання матір'ю позивачів ОСОБА_10 квартири АДРЕСА_1, по зареєстрованому Договору ТОВ «Мелітопольська міська біржа нерухомості», за реєстраційним №0148/2455, право власності спадкодавця було зареєстровано КП «Мелітопольське МБТІ» 11.07.2000 р. за реєстровим номером №281. На той час Угода відповідала діючим нормам цивільного законодавства. Станом на 07.07.2000 р., під час придбання квартири, право власності наступало не з моменту підписання Договору купівлі-продажу сторонами, а з моменту його реєстрації в відповідних компетентних органах (КП «Мелітопольське МБТІ» з 11.07.2000 р), що здійснено належним чином. А відповідно вона, як нотаріус, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.08.2016 р., на квартиру АДРЕСА_1, батьку позивачів ОСОБА_7, діяла згідно норм ЦК України, та нормативних актів, які регламентують нотаріальну діяльність в Україні. Крім того, посилання позивачів на норму ст.227 ЦК України 1963 р., взагалі є недоцільним, так як вказаною нормою передбачено обов'язкове нотаріальне посвідчення Договорів купівлі-продажу лише будинків. В Цивільному Кодексі України (в редакції 1963 р.), окремі норми регламентуючі купівлю-продаж квартир, взагалі не передбачені. На той час, поняття приватної власності на житлові квартири було відсутнє. Також, позивачі навмисно не згадують, що підставою для видачі спірного свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.08.2016 р., на квартиру АДРЕСА_1, батьку позивачів ОСОБА_7, був Договір про розподіл спадкового майна від 22.08.2016 р., згідно якого спадкоємці померлої - три сторони: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 сумісно погодили об'єкти спадкування, а саме: - за ОСОБА_1 - АДРЕСА_2; - за ОСОБА_2- квартира АДРЕСА_3; - за ОСОБА_7 - квартира АДРЕСА_1. В цей же день, 22.08.2016 р. сторонам були видані Свідоцтва про право на спадщину на вказані об'єкти. А підставою для укладення Договору про розподіл спадкового майна від 22.08.2016 р., та видачі вказаних Свідоцтв на спадщину, були правовстановлюючі документи, самостійно надані позивачами і ОСОБА_7, у тому числі і Договір купівлі-продажу від 07.07.2000 р., зареєстрований ТОВ «Мелітопольська міська біржа нерухомості», за реєстраційним №0148/2455, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Факт вимоги скасування спірного свідоцтва на спадщину, яке є в причинному зв'язку з Договором про розподіл спадкового майна від 22.08.2016 р., укладеного між позивачами та померлим ОСОБА_7, повинен тягти скасування самого Договору та Свідоцтв на спадщину від 22.08.2016 р., виданих на ім'я позивачів, на садовий будинок та квартиру АДРЕСА_3. Але такі вимоги, які є логічними з заявленою, позивачі не заявляють.

У відповіді на відзив відповідача позивачі зауважували, що право власності ОСОБА_10 на квартиру визначає договір купівлі-продажу квартир АДРЕСА_1 через Мелітопольську міську біржу нерухомості від 07.07.2000р, який не був нотаріально посвідчений. Оскільки правовідносини за вказаним договором виникли у 2000 році, тобто під час дії ЦК України у редакції 1963 року, то при розгляді даної справи повинні бути застосовані саме норми ЦК України редакції 1963 року. Твердження відповідача, що в ЦК України значиться про обов'язкове нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу лише будинків, а про квартири нічого не сказано, не відповідає дійсності. У розумінні ч. 1 ст. 382 ЦК України квартира не може існувати окремо від будинку, квартира - невід'ємна частина будинку. Відповідач бачила, що при оформленні вказаного договору не було дотримано вимоги ст. 227 ЦК УРСР в частині його нотаріального посвідчення, що спричинило його недійсність. Тому відповідач мала відмовити у вчиненні нотаріальної дії. Закон України «Про товарну біржу» є спеціальним нормативним актом щодо визначення правових умов створення і діяльності товарних бірж на території України та загальним стосовно укладення договорів. А в даному випадку спеціальними нормами є норми Цивільного кодексу України.

Представник третьої особи - ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви. В запереченнях зазначав, що ОСОБА_4 одружилася з ОСОБА_7 та після одруження взяла прізвище «ОСОБА_4». В позові позивачі зазначають, що їх права порушені фактом видачі Свідоцтва на спадщину квартиру АДРЕСА_1, на ім'я їх батька ОСОБА_7 та що їм стало відомо про укладення ним за життя шлюбу з ОСОБА_4, яка відповідно ст.1261 ЦК України, входить до кола спадкоємців 1-ї черги, яка теж заявила свої права на спадкування після смерті їх батька. Тобто права позивачів, по суті порушені лише тим, що ОСОБА_4 теж прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_7, а спадковою масою являється квартира АДРЕСА_1. Також, у своїх запереченнях вказував, що приватний нотаріус, який вчинив певну нотаріальну дію, не може брати участь як відповідач. Крім того, станом на 07.07.2000 р. діяла редакція ЦК України (в редакції 1963 р.), та ст.15 Закону України «Про товарну біржу», яка передбачала перелік укладених угод біржами, які не підлягали обов'язковому нотаріальному посвідченню. Тобто на момент придбання матір'ю позивачів ОСОБА_10 квартири АДРЕСА_1, по зареєстрованому Договору ТОВ «Мелітопольська міська біржа нерухомості», за реєстраційним №0148/2455, право власності спадкодавця було зареєстровано КП «Мелітопольське МБТІ» 11.07.2000 р. за реєстровим номером №281. На той час Угода відповідала діючим нормам цивільного законодавства. Крім того, в запереченні вказані підстави для відмови у задоволенні позову, аналогічні за своєю сутністю зазначеним у відзиві відповідача.

В судовому засіданні 30.11.2018 позивачем заявлено клопотання про зупинення провадження у даній цивільній справі до набрання законної сили судового рішення у цивільній справі № 320/ 3557/18 за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання шлюбу між ОСОБА_4, та ОСОБА_7 недійсним.

Ухвалою суду від 30.11.2018, постановленою судом не виходячи до нарадчої кімнати відмовлено у задоволенні клопотання за відсутністю підстав, передбачених п.6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено наступне.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 є дітьми ОСОБА_10 та ОСОБА_7, про що свідчать копії свідоцтв про народження та укладення шлюбу. /а.с. 14-16/.

ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. /а.с.137-зворотна сторінка/.

Після смерті ОСОБА_10 відкрилася спадщина на належне їй майно.

Відповідно до спадкової справи № 94/2015 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_10, заведеної у приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Онищенко Марини Андріївни, чоловік померлої - ОСОБА_7, донька та син померлої ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після померлої. /а.с. 137,146-зворотна сторінка, 150/.

Крім того, як убачається з копій матеріалів вказаної спадкової справи, 22.08.2016 ОСОБА_7, ОСОБА_1, яка діяла за себе особисто та від імені ОСОБА_2 подали нотаріусу заяву, в якій просять здійснити розподіл спадкового майна, що складається з: - садового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; - земельної ділянки площею 0, 0659 га, розташованої за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, Мирненська селищна рада; - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3; - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; - грошових коштів у сумі 23758, 72 грн з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходиться на картковому рахунку, відкритому 02.08.2012 у Публічному акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк». Просять видати свідоцтва про право на спадщину за законом таким чином: ОСОБА_7 на: - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; - грошові кошти у сумі 23758, 72 грн з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходиться на картковому рахунку, відкритому 02.08.2012 у Публічному акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк»; ОСОБА_2 на: - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3; ОСОБА_1 на: - садовий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; - земельну ділянку площею 0, 0659 га, розташованої за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, Мирненська селищна рада. /а.с. 174-зворотна сторінка,175/.

За наслідками поданої заяви, 22.08.2016 ОСОБА_7, ОСОБА_1, яка діяла за себе особисто та від імені ОСОБА_2 уклали договір про розподіл спадкового майна, який був посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Онищенко Мариною Андріївною та зареєстрований в реєстрі за № 3253. /а.с. 182-183/.

Відповідно до укладеного договору про розподіл спадкового майна, 22.08.2016 приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Онищенко Мариною Андріївною було видано ОСОБА_7, зокрема - свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 дружини ОСОБА_10. Спадщина складається з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу, зареєстрованого Товариством з обмеженою відповідальністю «Мелітопольська міська біржа нерухомості» м. Мелітополь Запорізької області за реєстраційним номером 0148/2455. Право власності спадкодавця зареєстроване ДКП "Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації" Запорізької області 11.07.2000 року в реєстровій книзі № 25, за реєстровим № 281, що стверджується реєстраційним написом. /а.с. 188-зворотна сторінка/.

Також, 22.08.2016 приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Онищенко Мариною Андріївною були видані позивачам свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 матері ОСОБА_10 на майно, визначене ними у договорі про розподіл спадкового майна від 22.08.2016. /а.с. 184,185-зворотна сторінка, 187/.

Згідно договору купівлі-продажу, укладеного 07.07.2000 члени біржі: ОСОБА_8 (від свого імені та від імені ОСОБА_15.), ОСОБА_9, які діяли через брокера брокерської контори продали, а ОСОБА_10, яка діяли через брокера брокерської контори, придбала трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. Того ж дня даний договір купівлі-продажу був зареєстрований ТОВ «Мелітопольська міська біржа нерухомості» м. Мелітополь за реєстраційним номером 0148/2455. 11.07.2000 на підставі даного договору ДКП "Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації" Запорізької області за ОСОБА_10 було зареєстровано право власності на вищезазначену квартиру, р№281. /а.с.13/.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно абзацу п.27 постанови Пленуму ВС України за №7, у відповідності до ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видано, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно п.7 постанови Пленуму ВС України за №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Позивач має довести, а суд встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб і залежно від установленного вирішити питання про задоволення позовних вимог чи відмову в їх задоволенні.

Як зі змісту позову, так і з пояснень позивача та представника не вбачається порушення прав позивача видачею нотаріусом свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_7, враховуючи викладене вище щодо подальшого укладення за наслідками поданої заяви про видачу свідоцтв про право на спадщину договору про розподіл спадкового майна між ОСОБА_7, ОСОБА_1 (позивачем), яка діяла за себе особисто та від імені ОСОБА_2.

Більш того, як підтвердила в судовому засіданні позивач, звернення до суду з даними позовними вимогами зумовлено лише незгодою позивачів щодо того, що спадкоємицею майна після їх померлого батька - ОСОБА_7 є його дружина - ОСОБА_4.

Вказане свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржують ся до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - сторін нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; сааме сторони є суб'єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.

Таким чином, нотаріус не є відповідачем у справах, що виникають із цивільних відносин, пов'язаних з нотаріальною дією.

Право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), стосовно яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі. Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду з відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших суб'єктів спірних матеріальних правовідносин, з приводу яких виник спір.

З наведеного можна зробити висновок, що нотаріус може бути відповідачем у справах цієї категорії лише в разі оскарження відмови від вчинення нотаріальної дії або процедури її вчинення

Таким чином, суд виходить з того, що даний позов пред'явлено до неналежного відповідача - приватного нотаріуса, який видав свідоцтво про право на спадщину за законом, що оспорюються позивачем, до того ж з встановленою відсутністю факту порушення його прав.

Як вбачається зі змісту п. 8 Постанови Пленуму ВСУ "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 N 2, пред'явлення позову до неналежного відповідача та відсутності подальшого залучення належного відповідача має наслідком відмову у задоволенні позову.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Закон України "Про товарну біржу" в редакції, діючій на час укладення договору купівлі-продажу, укладеного 07.07.2000 між членами біржі: ОСОБА_8 (від свого імені та від імені ОСОБА_15.), ОСОБА_9, які діяли через брокера брокерської контори продали, та ОСОБА_10, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об'єктів нерухомості.

При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", що дозволяли відмежувати об'єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році.

В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцями ОСОБА_8 (від свого імені та від імені ОСОБА_15.), ОСОБА_9, які діяли через брокера брокерської контори та покупцем ОСОБА_10

Отримавши державну реєстрацію в ДКП "Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації" права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яку ОСОБА_10 придбала за договором купівлі-продажу від 07.07.2000, держава цим самим визнала право власності позивача на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.

У редакції, що діяла на час укладення вищевказаного договору купівлі-продажу квартири, в самому Законі України "Про товарну біржу" не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі.

Тому в цьому контексті немає підстав для визнання нікчемним договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 07.07.2000, згідно якого члени біржі: ОСОБА_8 (від свого імені та від імені ОСОБА_15.), ОСОБА_9, які діяли через брокера брокерської контори продали, а ОСОБА_10, яка діяла через брокера брокерської контори, придбала трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Водночас зазначений договір купівлі-продажу у встановленому порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України "Про товарну біржу", не визнавався.

З огляду на викладене, оскільки сторони договору домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", підстав для відмови приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Онищенко М.А. у видачі свідоцтва на спадщину за законом від 22.08.2016 р. спадкоємцю ОСОБА_7, після смерті дружини ОСОБА_10 померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 р., були відсутні, процесуальні дії нотаріуса вчинені з дотриманням законодавства України.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому вважає необхідним у позові відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.12, 13, 76, 80, 81, 95, 258, 259, 265, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У позовній заяві ОСОБА_1, ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Онищенко Марини Андріївни, за участю третьої особи: ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_4.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_2, який проживає за адресою: АДРЕСА_5.

Відповідач: приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Онищенко Марина Андріївна, адреса місцезнаходження: АДРЕСА_7.

Третя особа: ОСОБА_4, яка проживає за адресою: АДРЕСА_6.

Повний текст рішення складено 10.12.2018.

СУДДЯ: Ю.В.Ковальова