КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/2996/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/132/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Серафіменка Володимира Олександровича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року у складі судді Яценко Н.О.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», третя особа: ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії та за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання дій банку неправомірними,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» (надалі - ПАТ АБ «Укргазбанк»), в якому, з урахуванням уточнень, просив :

визнати неправомірними дії ПАТ АБ «Укргазбанк» щододо неповідомлення його про зміну адреси Оболонського відділення № 52 АБ «Укргазбанк», зобов'язати відповідача в особі Оболонського Відділення № 52 повідомитиписьмово ОСОБА_2 про нову адресу Оболонського відділення № 52 АБ «Укргазбанк» та визнати неправомірними дії банку щодо вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту у розмірі 31 421,30 дол. США за кредитним договором № 36/08/840 від 18квітня 2008року згідно претензії б/н від 10жовтня 2014року.

В обґрунтування позову зазначав, що 18 квітня 2008 року між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 було підписано кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит, в сумі 45 000 дол. США, на строк з 18 квітня 2008 року по 18 квітня 2028 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,3 % річних.

18 січня 2008 року між ПАТ «Укргазбанк» та позивачем був підписаний договір поруки, згідно з умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов'язань по кредитному договору від 18 квітня 2008 року, у свою чергу банк зобов'язується у випадку зміни адреси або банківських реквізитів в 3-денний строк інформувати поручителя про це в письмовій формі.

На момент укладення договору поруки Оболонське відділення № 52 АБ «Укргазбанк», де відбувалося підписання договору поруки, знаходилося за адресою: м. Київ, вул. Тимошенка, 18, а на даний час вказане відділення знаходиться в м.Києві по вул. Тимошенка, 21, корп. 4, між тим, всупереч умовам договору поруки відповідач будь-яких письмових повідомлень про зміну адреси позивачу не надіслав, а 13 жовтня 2014 року на адресу позивача відповідачем було направлено претензію від 10 жовтня 2014 року про повернення заборгованості по кредиту в розмірі 31 421,30 дол. США.

Позивач вказував, що зазначена претензія є протиправною, оскільки ПАТ АБ «Укргазбанк» у лютому 2014 року звернулося до Подільського районного суду м.Києва з позовними вимогами до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, чим змінило строк виконання зобов'язання за кредитним договором, а отже, порука за цим договором поруки припинилася ще в серпні 2014 року після спливу шестимісячного строку з дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором.

Посилаючись на вищенаведене та те, що прострочена заборгованість по кредиту становить 174,77 дол. США, що є меншою ніж обов'язковий 1-місячний платіж по кредиту (187,50 дол. США), а прострочена заборгованість по процентам становить 347,93 дол. США, що приблизно відповідає розміру нарахованих процентів лише за 1 місяць жовтень 2014 року (347,45 дол. США), тоді як орієнтований щомісячний платіж по кредиту та відсоткам складає 600 дол. США, що вказує на те, що відправлення претензії, на його думку, було передчасним, а умови договору не передбачали передчасного звернення всієї суми кредиту, ОСОБА_2 просив позов задовольнити.

У серпні 2017 року третя особа по справі ОСОБА_3 звернулася у суд із самостійними вимогами до ПАТ АБ «Укргазбанк» щодо предмета спору та просила визнати неправомірними дії відповідача щодо вимоги дострокового повернення поточної суми кредиту у розмірі 30 562,50 дол. США за кредитним договором №36/08/840 від 18 квітня 2008 року згідно претензії б/н від 10 жовтня 2014 року.

Свої позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовувала також тим, що відправлення претензії відповідачем було передчасним, а умови договору не передбачали передчасного повернення всієї суми кредиту.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року відмовлено у задоволенні позовів, заявлених по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи та просить скасувати рішення районного суду і постановити нове - про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, за змістом, що всупереч вимогам ч. 5 ст. 265 ЦПК України, резолютивна частина рішення суду складена без включення обов'язкових висновків щодо кожної із заявленої вимог, а районним судом не враховано того факту, що в договірних зобов'язаннях у цивільному праві діє презумпція вини (ст. 614 ЦК України), а тому тягар доказування виконання договірного зобов'язання покладено на відповідача.

Окрім цього, не врахувавши п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, якою визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед іншого примусове виконання обов'язку в натурі, суд помилково встановив, що вимога про зобов'язання чинити дії не передбачена ст. 16 ЦК України і не може бути задоволена в розумінні цивільно-правового законодавства.

Посилаючись на вищезазначене та те, що суд першої інстанції помилково послався на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року, яке було ухвалено за іншим предметом позову та іншим способом захисту цивільних прав, при цьому, не надавши правової оцінки тому факту, що на момент пред'явлення банком претензії № б/н від 10 жовтня 2014 року порука ОСОБА_2 припинилася, а тому банк не мав права вимагати повернення всієї суми боргу, просив апеляційну скаргу задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши представника ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, представника відповідача, який просив апеляційну скаргу відхилити, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 18 квітня 2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за яким ПАТ АБ «Укргазбанк» надав ОСОБА_3 кредитні кошти у розмірі 45 000 дол. США під 13,3 % річних, на строк до 18 квітня 2028 року, шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника НОМЕР_1, відкритий в Оболонському відділенні № 52 ВАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320478 (а.с.9-14).

18 січня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_2 як поручитель зобов'язується перед кредитором за

виконання позичальником зобов'язань по кредитному договору № 36/08/840 від 18 квітня 2008 року. Відповідно до умов договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком в разі порушення виконання зобов'язань по кредитному договору (а.с.15-17).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2016 року, вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 18 квітня 2008 року № 36/08/840 в розмірі 31 813,59 дол. США та 13 971 грн. 13 коп. (а.с.74-77, 78- 85).

При цьому, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року встановлено, що ОСОБА_3 отримала від банку у кредит грошові кошти у розмірі 45 000 дол. США на споживчі потреби та ОСОБА_3 допустила неналежне виконання умов укладеного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 04 листопада 2014 року склала 31 813,59 дол. США та 13 971 грн. 13 коп. (а.с.74-77).

Положенням ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що у справі не міститься доказів того, що неповідомлення ОСОБА_2 банком щодо зміни адреси відділення порушило його права як боржника та поручителя і призвело до виникнення заборгованості, при цьому, наявність заборгованості позивача перед банком є встановленою судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Твердження апеляційної скарги вказаного не спростовують.

Відповідно до ст. ст. 6, 627, 638 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Встановлено, що ПАТ АБ «Укргазбанк» свої зобов'язання виконав, проте боржник умови договору не виконував, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, про стягнення якої постановлено судове рішення від 03 червня 2015 року, обставини встановлені в якому у відповідності до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно договору поруки від 18 січня 2008 року позичальник та поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники (а.с.15-17).

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Згідно ст. 14 ЦПК України при набранні рішенням законної сили воно є обов'язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобов'язана прийняти всі необхідні заходи для його виконання.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» наголошував, що право на звернення до суду, гарантовані статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого з самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправомірність дій ПАТ АБ «Укргазбанк» щодо вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, вказує на неврахування районним судом встановленої ст. 614 ЦК України презумпції вини, за якою тягар доказування виконання договірного зобов'язання покладено на відповідача, та помилковість посилання суду на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року, яке було ухвалено за іншим предметом позову та іншим способом захисту цивільних прав, при цьому, не надавши правової оцінки тому факту, що на момент пред'явлення банком претензії № б/н від 10 жовтня 2014 року порука ОСОБА_2 припинилася, а тому банк не мав права вимагати повернення всієї суми боргу.

Зазначені твердження скаржника колегія суддів визнає безпідставними, остільки предметом позову у вказаній справі було стягнення кредитної заборгованості, в тому числі законності та правомірності такого стягнення, а отже, заявлені позивачем вимоги є похідними від предмету розгляду цивільної справи, за результатом розгляду якої постановлені рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2016 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено, а тому, посилання апеляційної скарги на те, що всупереч вимогам ч. 5 ст. 265 ЦПК України, резолютивна частина рішення суду складена без включення обов'язкових висновків щодо кожної із заявленої вимог, колегія суддів визнає такими, які не є підставою до скасування постановленого по справі рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Серафіменка ВолодимираОлександровича в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: