Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2018 року

Попаснянський районний суд Луганської області

У складі:

головуючої судді: Архипенко А.В.

при секретарі судового засідання: Іваненко С.П.,Соловйової О.І.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

представника прокуратури Луганської області ОСОБА_2

представника Лисичанської місцевої прокуратури ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Попасна цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до

відповідачів:

Державної Казначейської служби України,

Міністерства фінансів України,

Лисичанської місцевої прокуратури в особі Попаснянського відділу (колишня прокуратура Попаснянського району Луганської області) ,

Попаснянського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Луганській області (колишій Попаснянський РВ ГУ МВС України в Луганській області) ,

Міністрества внутрішніх справ України,

Генеральної прокуратури України,

Попаснянського РВ Головного управління МВС України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії,

співвідповідачів:

Прокуратури Луганської області,

Попаснянського ВП Головного управління національної поліції в Луганській області

про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури і суду, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення кола відповідачів , просив стягнути на його користь на відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду у зв"язку з незаконними притягненням до кримінальної відповідальності з Державного Казначейства України 2 680 560 грн, а також просив стягнути на його користь витрати за наданя правової допомоги у розмірі 12955,00 грн. та за проведення судово-психологічної експертизи у розмірі 14880,00 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що 27 березня 2012 року прокурорм Луганської області щодо нього безпідставно було порушено кримінальну справу № 37/12/9054 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, якого він не скоював, бо 24.04.2012 року, як голова Калиниівської селищної ради Попаснянського району, не вимагав і не отримував від гр.ОСОБА_5 грошей в сумі 4500 грн. Досудове розслідування по справі проводилось старшим слідчим прокуратури Попаснянського району ОСОБА_6, який при виконанні слідчих дій грубо порушував норми процесуального права, його права на захист, честь та гідність.

12.04.2012 року слідчим Кіріним Д. йому було пред"явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України. 24 травня 2012 року кримінальна справа за його обвинуваченням у скоєнні злочину передбаченого ч.3 ст. 368 КК України була направлена до Попаснянського районного суду Луганської області для розгляду по суті.

01 червня 2012 року постановою Попаснянського районного суду йому було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, 12 червня 2012 року була винесена Постанова слідчого про відсторонення його від посади , яка була виконана, 16 травня 2012 року була винесена Постанова слідчого про накладання арешту на його майно (саме на земельну ділянку).

Вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 03.10.2013 року його було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на п"ять років з позбавленням права займати посади, пов"язані з організаційно-розпорядчими функціями строком на три роки з позбавленням 8-го рангу державного службовця, без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України суд звільнив його від відбуття основного покарання з випробуванням строком на три роки, з позбавленням 8-го рангу державного службовця без конфіскації майна.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 17 лютого 2014 року вирок Попаснянського районного суду від 03.10.2013 року скасовано та справу направлено прокурору Попаснянського району для організації проведення додаткового розслідування.

10 вересня 2015 року прокурор прокуратури Попаснянського району Луганської області ОСОБА_3 винесла постанову про закриття кримінального провадження № 0000138 від 25.02.2014 р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 368 КК України на підставі п.3 ч.1 ст. 276 та п.3 ч.1 ст. 284 КПК України у зв"язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

За викладених обставин, позивач зазначає, що вищезазначеним, були порушені його конституційні права та свободи незаконними діями органів досудового розслідування, оскільки фактично йому були заподіяні страждання внаслідок психологічного впливу при допитах слідчим та під час судових засідань, порушились та змінились у негативний бік життєві зв"язки, погіршились відносини з оточуючими, він був позбавлений можливості реалізації своїх звичок і бажань, його стан здоров»я погіршився, під час досудового розслідування, кримінальної справи відносно нього у 2012 році, у нього стався серцевий напад, він був вимушений пройти курс лікування. Також позивач зазначає, що було порушено його нормальні життєві звязки, оскільки він значний проміжок часу повинен був витрачати на захист своїх прав проти неправомірного обвинувачення.

Позивач, у судовому засіданні позов і оголошені його представником у судовому засіданні свої письмові пояснення (т.3 а.с.190-197), підтримав, також надав пояснення, аналогічні викладеному у позові, просив задовольнити свої позовні вимоги.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги та оголошені нею письмові пояснення позивача підтримала, також просила задовольнити позовні вимоги позивача.

Представник відповідача - Державної Казначейської Служби України у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про судовий розгляд, надав письмові заперечення (а.с.60-64 т.2), згідно яких позов не визнав, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність, зазначивши, що органи Казначейства здійснюють лише обслуговування державих коштів та не відповідають за рішення або бездійяльність органів державної влади також зазначив, що моральна шкода відшкодовується особою яка її завдала, за наявності її вини, посилається на положення ст.1167 ЦК України, справу просив розглянути за відсутності повноважного представника ДКСУ та відмовити у задоволенні позову позивачу.

Представник відповідача - Міністерства Фінансів України у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про судовий розгляд, у письмовому запереченні просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на недоведеність позову позивачем, справу просив розглядати за його відсутності та відмовити у задоволенні позову позивачу ( а.с.75-78 т.1).

Представник Міністерства Внутрішніх Справ України в судове засідання не з"явився, був належним чином повідомлений про судовий розгляд, у письмовому запереченні (а.с.228-230 т.1) просив у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі, посилаючись на недоведеність позовних вимог, в розумінні положень Пленуму ВСУ від 31.05.1995р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральнох (немайнової ) шкоди, клоптань про відкладання судового розгляду суду не надавав.

Представник відповідача - Попаснянського відділу поліції ГУНП у Луганській області, в судове засідання не з"явився, був належним чином повідомлений про судовий розгляд, у письмовому запереченні (а.с.257-260 т.1, 76-78 ч.2) позов не визнав, просив у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі, посилаючись на недоведеність позовних вимог, в розумінні положень Пленуму ВСУ від 31.05.1995р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральнох (немайнової ) шкоди, також просив розглянути позову без участі представника.

Представники відповідача - прокуратури Луганської області, позов не визнали, суду надали усні та письмові пояснення, згідно з якими вважали, що як саме спричинення моральної шкоди так і розмір моральної шкоди позивачем не доведений, висновок психологічної експертизи є безпідставним, оскільки сам по собі висновок є лише науковою думкою експерта, його власним суб"єктивним оціночним судженням щодо можливого, приблизного та орієнтованого розміру моральної шкоди заподіяної позивачу по справі, який необгрунтований точними конкретними та законодавчо встановленими методами та методиками визначення розміру моральної шкоди.

Крім того застосування методики та формули російського вченого ОСОБА_7, відповідно до Реєстру методик проведення судових експертиз Міністерства юстиції України припинено 29.01.2016.

Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Вважає, що компенсація моральної шкоди ОСОБА_4 може складати не менше 65600 грн. ( 1600 грн. х 41 місяць) за умови, якщо суд дійде висновку про наявність підстав, передбачених законом, а також доведеності позивачем понесених моральних страждань. При цьому, відповідно до п.5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи. Водночас, відповідно до п.3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 06.12.2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01.01.2017 року, установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 грн.

Представники відповідачів ОСОБА_8 місцевої прокуратури також надали до суду заперечення, аналогічні із запереченнями обласної прокуратури.

Судом буди допитні свідки.

Свідок ОСОБА_9 в суді пояснив, що знає ОСОБА_4 з 1970 року. Після порушення щодо ОСОБА_4 кримінальної справи переніс стрес. Стан здоров"я його дуже погіршився, без двох палиць він не може навітьсамостійно стояти чи пересуватись, також у нього погіршився зір. Він спостерігав як мешканці селища і працівники райадміністрації змінила своє ставлення до ОСОБА_4, що ОСОБА_4 постійно переносить душевні страждання, перебуває у пригнічиному стані.

Свідок ОСОБА_10 в суді пояснила, що знає ОСОБА_4 з 1971 року як порядну, працелюбну добру, чесну людину. Його декілька разів обирали головою селищної ради, бо з повагою до нього ставилися. З березня 2012 року його стан здоров"я різко погіршився. Це сталося через порушення щодо ОСОБА_4 кримінальної справи. Бачила, як він від цього психологічно страждає.

Також надали пояснення в якості свідків сам позивач та його представник, які повністю аналогічні обґрунтуванням викладеним в позові.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Предметом даного позову являється вирішення питання щодо стягнення моральної шкоди на користь особи, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, що урегульовано наступними законодавчими актами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, втілено в конституційні та цивільно-правові норми - ст. 56 Конституції України,статті 1173-1176 ЦК України, Законі України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду".

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 7 ст. 1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом. Таким законом є Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду".

Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема (п.2): закриття кримінального провадження за відсутністю подій кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. постановлення виправдувального вироку суду.

А так, враховуючи викладені правові положення, судом встановлено:

27 березня 2012 року прокурорм Луганської області щодо ОСОБА_4 було порушено кримінальну справу № 37/12/9054 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

Вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 03.10.2013 року його було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на п"ять років з позбавленням права займати посади, пов"язані з організаційно-розпорядчими функціями строком на три роки з позбавленням 8-го рангу державного службовця, без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України суд звільнив його від відбуття основного покарання з випробуванням строком на три роки, з позбавленням 8-го рангу державного службовця без конфіскації майна.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 17 лютого 2014 року вирок Попаснянського районного суду від 03.10.2013 року скасовано та справу направлено прокурору Попаснянського району для проведення додаткового розслідування.

Постановою прокурора прокуратури Попаснянського району Луганської області ОСОБА_3 від 10 вересня 2015 року закрито кримінальне провадження № 0000138 від 25.02.2014 р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 368 КК України на підставі п.3 ч.1 ст. 276 та п.3 ч.1 ст. 284 КПК України у зв"язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

А так, підстави для звернення до суду позивача за захистом своїх прав, в даному випадку ґрунтуються на вимогах закону і він має право на відшкодування за рахунок державного бюджету шкоди, передбаченої Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду".

Суд вважає, що позивач, за таких обставин перебував під кримінальним переслідуванням з дня порушення кримінальної справи - з 27.03.2012 року, по день закриття кримінального провадження щодо нього - по 10.09.2015 року - загалом 41 місяць.

Згідно з п. 5 ст. 3 Закону, у наведених в статті 1 цього закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода..

Згідно з ст..ст. 3, 56 Конституції України, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно вимог ч.1, ч.2, ч.7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.1, п.1 ч.1 ст.2, ч.5, 6 ст.4, ч.2,3 ст.13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи судом апеляційної інстанції за відсутністю в діях особи складу злочину.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до п.5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи.

Відповідно до Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Крім того, право на відшкодування шкоди в повному обсязі гарантоване й ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"є джерелом національного права.

Зазначене законодавство передбачає відшкодування такої шкоди (збитків) у повному обсязі, що відповідає положенню ст. 22 ЦК України.

Передбачене ч. 5 статті 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Крім того, відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Законом України "Про державний бюджет України на 2018 рік" з 1 січня 2018 року (на час вирішення справи) мінімальна заробітна плата (ст.8) встановлена в розмірі 3723 . грн.00 коп.

Враховуючи період перебування позивача під слідством і судом 41 місяць, то розмір відшкодування заподіяної йому моральної шкоди повинен бути 152 634 грн. з розрахунку 1378 грн. 00 коп. х 41 місяць .

При цьому, суд не погоджується зі ствердженням представників прокуратури щодо обрахунку суми відшкодування позивачу, виходячі із розміру прожиткового мінімуму для громадян в сумі 1600 грн. (із посиланням на положення п.3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 06.12.2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01.01.2017 року), тому що у зазначеному пункті Закону йдеться мова про здійснення виплат заробітної плати та інших виплат, а в даному випадку суд вирішує питання стягнення суми відшкодування особі (позивачу) за підстав, передбачених спеціальним законом.

При цьому суд вважає, що перебування позивача під слідством і судом,безумовно негативно вплинуло на його почуття та душевний стан і завдало йому душевних страждань, а інші слідчі дії безумовно також завдали йому моральних страждань, погіршились його стосунки з оточуючими людьми.

Внаслідок незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності, упередженого ставлення до нього працівників правоохоронних органів під час досудового слідства, останньому спричинено значної моральної шкоди, яка виразилась у фізичних та моральних стражданнях, це повністю знайшло підтвердження як в поясненнях самого позивача, якого суд вислухав безпосередньо та переконався в його стані та наслідках, що настали після періоду, під час якого позивач зазнав моралтих страждань , так і його представника, яка надала пояснення в якості свідка і свідків, які надали свої пояснення і суд переконався в їх достовірності.

Також на підтвердження отриманих моральних страждень, суд приймає і висновок експерта, згідно якого : ситуація, що досліджується за справою є психот мувальною для ОСОБА_4. Через події, що розглядаються по справі, ОСОБА_4 завдані страждання ( моральна шкода) у вигляді відчутт образи та приниження через факт притгнення до кримінальної відповідальності та відстороне6ння від посади з втратою високого соціального статусу, страху через неможливість опинитися за гратами, відчуття безсилля через неможливість довести свою невинуватість протягом періоду досудового розслідуванн та розглду справи в суді, що викликали у нього стан тривалої психічної напруженості (стресу) з ознаками виснаження компенсаторних ресурсів особистості, протягом періоду досудового розслідування та розгляду справи в судах. ОСОБА_4 спричинені страждання (моральна шкода) за умов ситуації (незаконне порушення кримінальної справи 27.03.2012 р., притягнення його до кримінальної відповідальності в якості обвинуваченого 12.04 2012 року за ч. З ст. 368 КК України; незаконне накладення арешту на його майно постановою слідчого прокуратури Попаснянського району від 16.05.2012 року; незаконне застосування до нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання з 01 червня 2012 року постановою Попаснянського районного суду; незаконне відсторонення його з посади (роботи) голови Калинівської селищної ради Луганської області, постановою слідчого прокуратури Попаснянського району від 14 травня 2012 року; незаконне визнання його винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. З ст. 368 КК України, вироком Попаснянського районного суду Луданської області, який було скасовано 17 лютого 2014 року ухвалою Апеляційного суду Луганської області; незаконне застосування до нього в порушення вимог п. 2 ст. 8 Закону' України «Про оперативно-розшукову діяльність» технічних засобів з метою отримання інформації 23.03.2012 року у відсутність судового рішення на їх використання; порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як з 25 лютого 2014 року до 10 вересня 2015 року розумні строки розслідування були порушені, строк слідства не продовжувався), що досліджується у справі. В межах наданих на дослідження матеріалів справи, можливий орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) позивачеві ОСОБА_4, може складати 720 (сімсот двадцять) розмірів мінімальної заробітної плати на момент винесення відповідного рішення суду (а.с.86-87)

В результаті неправомірних дій правоохоронних органів, які виразились в незаконному притягненні позивача до кримінальної відповідальності за діяння, яке неможливо довести внаслідок недостатніх доказів для доведеності винуватості особи у суді та вичерпанням можливостей їх отримати і як наслідок тривалому відриві позивача від звичного способу життя, руйнації життєвих планів та соціальних зв'язків, приниженні його честі, гідності та ділової репутації, він впродовж тривалого часу був позбавлений можливості вести звичайний спосіб життя, переносив дискомфортні умови існування, був вимушений пристосовуватись до несприятливих обставин. Його нормальні життєві зв'язки були порушені, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 9 Постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Саме тому, з врахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, виходячи з вимого закону та засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що моральна шкода підлягає частковому відшкодуванню в розмірі, визначеному судом що становить 152 634 грн. з наведеного вище розрахунку.

Щодо відповідачів, суд зазначає наступне.

Згідно з Положенням про Державне казначейство, затвердженим постановою КМУ від 21.12.2005 року № 1232 Державне казначейство України є юридичною особою. Відповідно до ст. 176 ЦК Україниюридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов'язаннями держави.

Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу Українив Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах.

Відповідно до п. 8 ст.7, пунктів 1,2ст.23 Бюджетного Кодексу - бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України "Про державний бюджет України".

Отже, відшкодування громадянинові шкоди у випадках, передбачених Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", провадиться за рахунок коштів державного бюджету, тобто грошові суми відшкодовуються за рахунок Державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що необхідно стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача суми 152 634 грн. моральної шкоди.

Таким чином, ДКС України, яка здійснює безспірне списання коштів, та МФУ, який попередньо інформується про виконання рішення суду та повідомляється при недостатності коштів для відшкодування, є належними відповідачами у справі.

Також є належним відповідачем у справі прокуратура Луганської області, чий підрозділ - прокуратура м. Лисичанська, здійснювала процесуальне керівництво за проведенням досудового розслідування кримінального провадження відносно позивача.

Суд відмовляє у позові до ГУНП у Луганській області, оскільки згідно з постановою КМУ №730 від 16.09.2015 р. було утворене ГУНП в Луганській області, а ГУ МВС України, чий слідчий проводив досудове розслідування, ліквідоване (т.2 а.с.27). При цьому постановою не передбачено правонаступництво новоствореного ГУНП після ГУ МВС, а тому ГУНП в Луганській області не є належним відповідачем у справі.

Не можуть бути згідно ст.48 ч.2 ЦПК України стороною у справі і Лисичанська місцева прокуратура та Лисичанський ВП ГУНП в Луганській області, т.я. вони не зареєстровані у якості юридичних осіб (т.1 с.а.182, 183), тому суд відмовляє у задоволенні позову і до них.

Оскільки позивач просить стягнути судові витрати, понесені ним під час розгляду цієї цивільної справи, а не кримінального провадження, норми Закону на ці вимоги не поширюються.

Згідно ст.141 ч.2 п.3 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.139 ч.6 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

На підставі ст.137 ч.1, 2 п.1 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Оплата за судово-психологічну експертизу проведена позивачем у розмірі 14 880,00 грн. на підставі рахунку від 15.03.2017 р. (т.3 а.с.182-183).

Судові витрати на правничу допомогу підтверджуються договорами позивача з адвокатом ОСОБА_1 (т.1 а.с.90), розрахунком витрат на участь у справі (т.4 а.с.4-5) і квитанціями про проведення оплати правничої допомоги (т.4 а.с.3) у сумі 12 955,00 грн.

Суд стягує судові витрати позивача тільки з прокуратури Луганської області, бо за змістом спірних правовідносин та їх правового регулювання безпосередньо спір існує між позивачем та органами, чиї незаконні дії потягнули за собою моральну шкоду, а оскільки органи ДКСУ та Мінфіну є відповідно до Закону тільки розпорядниками бюджетних коштів та виконують рішення суду шляхом безспірного списання коштів, а іншого способу відшкодування цієї шкоди не існує, стягнення з них судових витрат є безпідставним.

На даний час діюча редакція ст.141 ЦПК України «Розподіл судових витрат між сторонами» не містить жодної норми, яка визначає порядок стягнення судового збору на користь держави у разі звільнення позивача від його сплати при подачі позову, тим більш, що держава не є стороною у справі.

У зв'язку з цим, судові витрати із судового збір у розмірі 640 грн. суд відносить на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 12,81,258,259,319,352-354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_4 до

відповідачів:

Державної Казначейської служби України,

Міністерства фінансів України,

Лисичанської місцевої прокуратури в особі Попаснянського відділу (колишня прокуратура Попаснянського району Луганської області) ,

Попаснянського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Луганській області (колишій Попаснянський РВ ГУ МВС України в Луганській області) ,

Міністерства внутрішніх справ України,

Генеральної прокуратури України,

Попаснянського РВ Головного управління МВС України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії,

співвідповідачів:

Прокуратури Луганської області,

Попаснянського ВП Головного управління національної поліції в Луганській області

про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури і суду, -

- задовольнити частково.

Стягнути з Державного Казначейства України (м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ) на користь ОСОБА_4 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 , вул Клубна - 9) - на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури 152 634 грн. (сто п"ятдесят дві тисячі 634 грн.).

Зобов'язати Державне Казначейство України списати у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України кошти в розмірі 152 634 грн. (сто п"ятдесят дві тисячі 634 грн.).

Стягнути з прокуратури Луганської області на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 27 835 грн. (двадцять сім тисяч 835 грн.)

В решті вимог ОСОБА_4 - відмовити.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання до Попаснянського районного суду апеляційної скарги у 30-тиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 27.08.2018 року

Суддя: