КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/2559/18 Доповідач в П інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 грудня 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

судді-доповідача - Таргоній Д.О.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Приходька К.П.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 квітня 2018 року у справі позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2017 року позивач ТОВ «Кей-Колект» звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом посилаючись на те, що20 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0, згідно умов якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 62 000,00 доларів США, які позичальник зобов'язався повернути в порядку та на умовах визначених договором.

В забезпечення належного виконання грошових зобов'язань між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № 52761 від 20 квітня 2007 року, згідно умов якого в іпотеку було передано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

13 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» був укладений договір Договір факторингу № 2 від 13 лютого 2012 року, згідно умов якого ТОВ «Кей-Колект» набув право вимоги за кредитним договором, укладеним між банком та ОСОБА_2

Одночасно з договором факторингу між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» був укладений договір про відступлення прав за договорами іпотеки, тому ТОВ «Кей-Колект» набув прав кредитора та іпотекодержателя щодо ОСОБА_2, про що було внесено запис до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_2 не виконані.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що на квартирі, яка перебуває в іпотеці ТОВ «Кей-Колект», накладено арешт згідно постанови ВДВС Києво-Святошинського управління юстиції № 26006387 від 08 квітня 2011 року.

ТОВ «Кей-Колект», як іпотекодержатель має право на вчинення дій, спрямованих на захист прав іпотекодержателя, визначених умовами договору, в тому числі і шляхом подачі позову про зняття арешту з майна, в складі якого є предмет іпотеки, переданий в іпотеку позичальником на забезпечення задоволення вимог кредитора за рахунок предмету іпотеки.

На підставі викладеного, посилаючись на положення ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», позивач просив суд першої інстанції звільнити з-під арешту квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, який був накладений згідно постанови ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції № 26006387 від 08 квітня 2011 року

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішення суду, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не з'ясував всі обставини, що мають значення при вирішенні даного спору. Зокрема, не дослідив надані позивачем докази щодо того, що арешт на спірне нерухоме майно було накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08 квітня 2011 року, що не стосується виконавчого провадження в межах якого здійснювалося стягнення заборгованості.

Окрім того, скаржник зазначає, що суд помилково дійшов до висновку про відсутність доказів переходу до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» права вимоги за договором іпотеки, а тому не може звертатися з позовом про звільнення майна з-під арешту.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, скаржник просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, відзив на адресу суду апеляційної інстанції не надходив.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в межах заявлених позовних вимог, дійшла висновку про часткове її задоволення, враховуючи таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов п. 1.1. якого банк зобов'язався надати позичальнику ОСОБА_2 кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 62 000,00 доларів США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку та на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 313 100,00 грн. за курсом Національного банку України на день укладення договору.

Відповідно до умов п. 2.1 кредитного договору у забезпечення виконання зобов'язань позичальника за даним договором банк прийняв заставу нерухомості, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

20 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № 52761, відповідно до умов якого іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно - квартиру, зазначену в п. 1.4 цього договору. За домовленістю сторін вартість предмету іпотеки на день укладення цього договору складала 417 499,02 грн..

Згідно умов п. 1.4 договору іпотеки предметом іпотеки є квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2. Загальна площа квартири становить 37,4 кв.м., житлова площа 20,8 кв.м.. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Іщук Л.А. 20 квітня 2007 року за реєстровим № 706, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 20 квітня 2007 року, реєстраційний номер 2043080.

13 лютого 2012 року у відповідності до умов Договору відступлення прав вимоги ПАТ «УкрСиббанк» відступив право вимоги ТОВ «Кей-Колект» за кредитними та іпотечними договорами.

13 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» був укладений договір факторингу № 2, відповідно до умов якого клієнт ПАТ «УкрСиббанк» зобов'язується передати у власність фактору ТОВ «Кей-Колект» - прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив про те, що ТОВ «Кей-Колект», як іпотекодержатель до якого перейшло право вимоги, у разі виникнення підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, визначених ст. 33 Закону України «Про іпотеку», наділений правом на задоволення кредиторських вимог в позасудовому порядку за умови наявності відповідного іпотечного застереження. Однак, наявність арешту іпотечного майна не дає іпотекодержателю скористатись своїм правом на позасудове врегулювання.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивачем не доведено факт переходу до нього права вимоги до ОСОБА_2, а також, що ТОВ «Кей-Колект» набув статусу стягувача у виконавчому провадженні, в межах якого накладено арешт на майно, з якого позивач просить зняти арешт.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, оскільки вони не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 1077, 1078 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Факт переходу прав вимоги за Договором про надання споживчого кредиту від 20.04.2007 року та Договору іпотеки №52761 від 20.04.2007 року від ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Кей-Колект» підтверджується копією Договору факторингу № 2, що міститься в матеріалах справи (а.с. 8-15), та не заперечується стороною відповідача.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

З огляду на вказане, колегія суддів приймає доводи апеляційної скарги про безпідставність висновку суду першої інстанції щодо не доведення позивачем переходу до нього права вимоги за іпотечним договором.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта за № 101558467 від 26 жовтня 2017 року вбачається, що 20.04.2007 року до реєстру внесено запис про заборону на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_3, на підставі договору іпотеки від 20.04.2007 року. (а.с. 5)

10.08.2012 року до Державного реєстру іпотек внесено запис про реєстрацію обтяження на вищевказане нерухоме майно на підставі договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором,649-650, 13.02.2012р., іпотекодержатель: ТОВ «Кей-Колект». (а.с. 6)

Вбачається також, що 20.04.2011 року в Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна внесено запис про арешт нерухомого майна: квартири АДРЕСА_3 згідно постанови державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08 квітня 2011 року. (а.с. 6)

Відповідно до ст. 1 Закону України &quon;Про іпотеку&q?у ; іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України &q?о ;Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень&q?ор;, обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон повязує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна.

Відповідно до ст. 11 Закону України &q? д;Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень&q?ор; обтяження майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 14 Закону України &quun;Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень&q?ор;, якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог.

Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження

Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України &q?. ;Про виконавче провадження&qut;; встановлено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Звертаючись до суду із даним позовом, ТОВ «Кей-Колект» зазначав, що у зв'язку із накладенням арешту на нерухоме майно ОСОБА_2 товариство позбавлене можливості реалізувати своє право на позасудове врегулювання, як іпотекодержатель.

При цьому, як на правову підставу для задоволення позову послався на ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

На думку колегії суддів, положення вказаної норми закону не можуть бути застосовані до правовідносин, що виникли між сторонами, оскільки позивач - ТОВ «Кей-Колект» не є власником іпотечного майна, а являється іпотекодержателем.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 &q?д ;Про судове рішення у цивільній справі&quрі; розяснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З огляду на це до компетенції суду належить захист фактично порушених, невизнаних, оспорюваних прав, свобод, інтересів, а не таких, що можуть бути порушені на перспективу в майбутньому.

Разом із тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що після накладення арешту 20.04.2011 року на нерухоме майно державним виконавцем здійснювалися заходи по його реалізації, а отже і що відповідачами порушується пріоритетність права ТОВ «Кей-Колект» на задоволення своїх вимог за рахунок цього ж майна.

Також в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тих обставин, що ТОВ «Кей-Колект» як іпотекодержателю було відмовлено у задоволенні його вимог за рахунок предмету іпотеки в зв'язку із наявним арештом.

Виходячи із вищевикладеного, ТОВ «Кей-Колект» не доведено, яким чином внаслідок лише факту накладення арешту на майно порушуються його права, свободи та інтереси та в зв'язку із порушеннями підлягає захисту.

Згідно з положеннями ч. 1 ст 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи частково знайшли своє підтвердження, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції в частині мотивування причин для відмові в задоволенню позову підлягає зміні.

Апеляційний суд вважає правильним задовольнити апеляційну скаргу частково, визначивши, що підставою для відмови в задоволенні позову є не доведення порушення своїх прав, як іпотекодержателя, крім того, до даних правовідносин не можуть бути застосовані положення ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 квітня 2018 року змінити в частині мотивування підстав для відмови в задоволенні позову.

Резолютивну частину рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 квітня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач ТаргонійД.О.

Судді Ігнатченко Н.В. Приходько К.П.