Постанова

Іменем України

15 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 667/1493/15-ц

провадження № 61-5984зпв18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,
відповідач - ОСОБА_3,
розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_3 про перегляд рішення апеляційного суду Херсонської області від 25 червня 2015 року у складі колегії суддів: Кузнєцової О. А.,

Іванової Л. П., Прокопчук Л. П. та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 червня 2017 року

у складі колегії суддів: Карпенко С. О., Євтушенко О. І., Ізмайлової Т. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми.

Позовна заява мотивована тим, що вироком Комсомольського районного суду міста Херсона від 05 серпня 2010 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за частиною третьою статті 286 КК України, засуджено до п'яти років позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі з позбавленням права керувати транспортними засобами на два роки. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 7 775 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 80 000 грн - моральної шкоди.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції у місті Херсоні

від 15 листопада 2010 року (далі - ВДВС Комсомольського РУЮ у місті Херсоні) відкриті виконавчі провадження з виконання виконавчих листів, виданих Комсомольським районним судом міста Херсона 05 серпня

2010 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 7 775 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 80 000 грн - моральної шкоди.

З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 було стягнуто 1 107,92 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 11 399,85 грн - моральної шкоди. Залишок боргу склав 72 267,23 грн.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_2 просив суд стягнути зОСОБА_3 на його користь 37 748,67 грн за несвоєчасне виконання вироку Комсомольського районного суду міста Херсона від 05 серпня

2010 року, з яких: інфляційні втрати - 27 759,80 грн; три проценти річних за період з листопада 2010 року по лютий 2015 року - 9 988,87 грн.

Заочним рішенням Комсомольського районного суду міста Херсона

від 05 травня 2015 року (у складі судді Скорика С. А.) у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що до правовідносин, які виникають з приводу виконання судових рішень, не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 25 червня 2015 року заочне рішення Комсомольського районного суду міста Херсона

від 05 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 37 748,67 грн, з яких: інфляційні втрати за період з листопада 2010 року по лютий 2015 року включно - 27 759,80 грн; три проценти річних за період з листопада

2010 року по лютий 2015 року - 9 988,87 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що вироком суду на користь позивача стягнуто з відповідача кошти, які останній не сплатив, тому спір стосується порушення грошового зобов'язання, визначеного судовим рішенням. Отже, у силу вимог статті 11 ЦК України, є підстави для стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 червня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення апеляційного суду Херсонської області від 25 червня 2015 року залишено без змін.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про стягнення трьох річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання вироку суду, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що на правовідносини, які виникли між сторонами, поширюються положення статті 625 ЦК України.

У заяві, поданій у листопаді 2017 року до Верховного Суду України, ОСОБА_3 просить переглянути рішення апеляційного суду Херсонської області від 25 червня 2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 червня 2017 року і залишити в силі рішення Комсомольського районного суду міста Херсона від 05 травня 2015 року з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судових рішень), посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: стаття 11, частина друга статті 625 ЦК України.

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_3 послався на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2013 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2016 року.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів дійшла висновку, що заява не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 353 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судових рішень) Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судових рішень) передбачено, що заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За змістом частини першої статті 360-5 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судових рішень) суд відмовляє у задоволенні заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися.

Судами установлено, що вироком Комсомольського районного суду міста Херсона від 05 серпня 2010 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за частиною третьою статті 286 КК України, засуджено до п'яти років позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі з позбавленням права керувати транспортними засобами на два роки. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 7 775 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 80 000 грн - моральної шкоди.

Постановами державного виконавця ВДВС Комсомольського РУЮ у місті Херсоні відкрито виконавчі провадження з виконання виконавчих листів, виданих Комсомольським районним судом міста Херсона 05 серпня

2010 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 7 775 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 80 000 грн - моральної шкоди.

Відповідно до довідки ДВС Комсомольського РУЮ у Херсонській області

від 30 січня 2015 року № 2177 станом на 30 січня 2015 року залишок боргу становить 68 600,15 грн та 6 667,08 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд, з яким погодився суд касаційної інстанції, встановивши, що грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, із факту наявності боргу, встановленого рішенням суду, дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин приписів частини другої статті 625 ЦК України.

Предметом позову у справі, яка переглядається, є стягнення на підставі статті 625 ЦК України трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих за невиконання грошового зобов'язання щодо відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, підтверджених вироком суду, тобто судовим рішенням.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов'язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов'язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Вказане свідчить, що грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 10 квітня 2018 року (провадження № 12-14гс18),

від 16 травня 2018 року (провадження № 14-16цс18).

У справі, що переглядається, відповідач має як невиконане повністю, так і прострочене виконанням грошове зобов'язання перед позивачем, що підтверджує вирок Комсомольського районного суду міста Херсона

від 05 серпня 2010 року про стягнення з відповідача на користь позивача 80 000 грн на відшкодування моральної шкоди та 7 775 грн матеріальних збитків.

Встановивши, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Крім того, апеляційний суд правильно визначив порядок і період нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат, а саме з листопада 2010 року по лютий 2015 року включно.

Разом з тим, у наданих для порівняння судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зроблено такі висновки:

- в ухвалі від 19 червня 2013 року у справі № 2/1522/4429/12 суд касаційної інстанції зазначив, що дія частини другої статті 625 ЦК про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. Оскільки правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, виникли з відшкодування матеріальної та моральної шкоди, помилковими є висновки судів про стягнення з відповідачів суми боргу з відшкодування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми згідно зі статтею 625 ЦК України.

- в ухвалі від 28 вересня 2016 року у справі № 638/10448/14-ц суд касаційної інстанції зазначив, що, стягуючи з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду з урахуванням індексу інфляції, суд апеляційної інстанції не врахував положень статті 625 ЦК України, не перевірив правових підстав заявлених вимог та не визначився з нормою закону, відповідно до якої підлягає стягненню матеріальна шкода з урахуванням індексу інфляції. Крім того, суд обмежився посиланням на статтю 1166 ЦК України, якою конкретно не визначено підстав відшкодування збитків з урахуванням індексу інфляції, не послався на норму закону, відповідно до якої стягується індекс інфляції у правовідносинах, що виникли між сторонами.

Наведені судові рішення свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Судові рішення, які заявник просить переглянути, є обґрунтованими, оскільки грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Суди вірно застосували норми матеріального та процесуального права, а обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, тому відповідно до статті 360-5 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судових рішень) в задоволенні заяви необхідно відмовити.

За таких обставин підстави для задоволення заяви ОСОБА_3 про перегляд рішення апеляційного суду Херсонської області від 25 червня

2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 червня 2017 року відсутні.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року, пунктом 4 частини першої статті 355, пунктом 1 частини першої статті 360-3, частиною першою статті 360-5 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судових рішень), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд рішення апеляційного суду Херсонської області від 25 червня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 червня 2017 року відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

С. П. Штелик

І. М. Фаловська