АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження в апеляційній інстанції №22-ц/796/1610/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

судді - доповідача: Білич І.М.

суддів: Болотова Є.В., Шахова О.В.

при секретарі: Довгопола А.В.

за участю: представника позивача Супрун В.В.

представника відповідача ОСОБА_2 (ОСОБА_3)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року, ухвалене під головуванням судді Шевченківського районного суду м. Києва Піхур О.В.

у цивільній справі № 761/4115/16-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Простір» до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Простір» звернулось до суду з позовом простягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в лютому 2012 року між сторонами по справі були укладені договори про надання послуг з утримання будинків та споруд та при будинкової території та договір про надання послуг з центрального опалення, постачання гарячої та холодної води і водовідведення. Враховуючи положення ЖК України наймач щомісячно зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. В порушення вищевказаних зобов'язань боржник не здійснював оплату наданих заявником послуг. Тому з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд стягнути з відповідача заборгованість за житлово - комунальні послуги в розмірі 93 874, 29 гривни за період з жовтня 2013 року по липень 2016 року та понесені судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28.11.2017 року позовні вимоги ТОВ „Управляюча компанія „Простір" задоволено. Стягнено з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Управляюча компанія «Простір» заборгованості у розмірі 93874,29 гривень, 1508,04 гривень витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду представником відповідача ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу. Де ставилосяпитання про його скасування та ухвалення нового про залишення позовних вимог про стягнення за період з вересня 2015року по липень 2016 року без розгляду, в решті позовних вимог відмовити. З посиланням на те, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права, а саме ст.ст.10, 60, 179, 309, 360-7 ЦПК України

05.03.2018 року судом апеляційної інстанції отримано відзив ТОВ «Управляюча компанія «Простір» на апеляційну скаргу в якому останній зазначає, що судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального права до даних правовідносин та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України „Про судоустрій і статус суддів", апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ &q?ак;Про судоустрій і статус суддів&q?ок; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць) , та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Представник позивача у судовому засіданні не визнавподану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Третя особа, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи в судове засідання не з'явилася, поважність причин своєї неявки суду не повідомила ( т.3 а.с.164).

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність особи, що не з'явилася в силу вимог ст. 372ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що зявилися в судове засідання,перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконує належним чином своїх зобов'язань за договором про надання послуг з утримання будинку та прибудинкових територій № 605/46/оф від 01.02.2012 року та договором про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення № 605-1/46/оф від 01.12.2012 року, у зв'язку з чим утворилася заборгованість перед позивачем. Взявшидо уваги рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21.12.2016 року, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28.02.2017 року, суд прийшовдо висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. А саме стягнення заборгованості у розмірі 93874, 29 гривень за період з жовтня 2013 року по липень 2016 року .

Зазначаючи при цьому також, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Так, судом при розгляді справи було встановлено, що 01.02.2012 року між ТОВ «Сервісна компанія «Простір» та відповідачем було укладено договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкових територій № 605/46/оф, відповідно п. 1 договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку АДРЕСА_2, а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором (а.с. 9-10 том 1).

01.02.2012 року між ТОВ «Сервісна компанія «Простір» та відповідачем було укладено договір про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення № 605-1/46/оф, відповідно п.1. договору про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, виконавець зобов'язується своєчасно надавати відповідні послуги з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строк і на умовах, що передбачені договором (а.с. 11-13 том 1).

Звертаючись із позовом до суду позивач вказував на те, що відповідач не здійснює оплату наданих заявником послуг. Незважаючи на попередження про необхідність сплати заборгованості свої зобов'язання не виконує.

Не визнаючи заявлені позовні вимоги відповідач як в ході розгляду справи в суді першої так і апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги виходив з того, що

у позивача відсутнє право звернення до суду з позовом, оскільки він не є балансоутримувачем відповідного майна відповідача, тобто між ними відсутній договір про утримання майна, та надання послуг. Крім того, на балансі позивача не відображено зазначений будинок, а отже він не є балансоутримувачем будинку.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи.

Як вбачається із матеріалів справи в серпні 2016 року ОСОБА_3зверталасядо Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ТОВ „Сервісна компанія „Простір" іпросила визнати недійсним договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкових територій № 605/46/оф, укладений між сторонами 01.02.2012 року. Зазначаючи, що спірний договір повинен бути визнаний недійсним з тих підстав, що відповідач умисно замовчував ту обставину, що він не є балансоутримувачем будинку по АДРЕСА_2 та ту обставину, що у останнього відсутні повноваження щодо укладення договорів з надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій із кінцевими споживачами, чим ввів позивача в оману щодо прав відповідача на укладання договору з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.12.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.02.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 від імені та в інтересах ОСОБА_3 - відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21.12.2016 року залишено без змін (а.с. 62-63).

Відтак обставини встановлені зазначеними судовими рішеннями, зважаючи на положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України ( в редакції 2004 року) та ч.4 ст.82 ЦПК України ( на час перегляду рішення за апеляційною скаргою) що набрали законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також рішенням від 15.12.2011 року№ 844/7080 «Про впорядкування прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Києва житлового фонду, гуртожитків, інженерних мереж та об'єктів соціальної інфраструктури» делеговано районним в м. Києві державним адміністраціям право визначати балансоутримувачів прийнятих в експлуатацію новозбудованих та відомчих житлових будинків, в яких не створені об'єднання співвласників багатоквартирних будинків.

Із листа Департаменту житлово-комунальної інфраструктури від 25.07.2016 року вбачається, що у період оголошення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку до моменту визначення переможців конкурсу і укладення договорів про надання послуг з управління багатоквартирним будинком послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій продовжують надавати у відповідних багатоквартирних будинках виконавці таких послуг, які надавали їх до початку проведення конкурсу.

Відповідно Статуту ТОВ «Управляюча компанія «Простір» в новій редакції, затвердженої Загальними зборами Учасників, протокол №2 від 19.09.2016 року, ТОВ «Сервісна компанія «Простір» іменоване надалі «Товариство» створено на засадах угоди між Учасниками, шляхом об'єднання їх грошей, майна та підприємницької діяльності. Товариство є повним правонаступником всіх прав та обов'язків Дочірнього підприємства «Сервісна компанія «Простір» у зв'язку з припиненням діяльності Дочірнього підприємства «Сервісна компанія «Простір» шляхом перетворення у ТОВ «Сервісна компанія «Простір», зміни назви Товариства.

Товариство продовжує здійснювати свою діяльність на підставі цього Статуту, який є установчим документом Товариства (т. 2 а.с. 108-127).

За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягала стягненню сума заборгованості за надання послуг по утриманню будинку та прибудинкової території за період з жовтня 2013 року по липень 2016 року в сумі 14 107, 51 гривни виходячи з тарифу визначеного сторонами умовами договору з жовтня 2013 року по січень 2015 року в розмірі 881, 38 гривень щомісячно ( п.3 договору а.с. 9 том 1) а з лютого 2015 року по липень 2016 року в розмірі 405,69 гривень щомісячно ( розмір був зменшений позивачем з урахуванням рішення суду, за яким за колишнім чоловіком відповідача ( третьою особою по справі) було визнано в порядку поділу майна подружжя право власності на ? частину спірних нежитлових приміщень).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України „Про житлово - комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово -комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону та ч. 2 п. 7 Правил користування приміщеннями ( Постанова КМУ № 572 від 24.01.2006 року) власники квартир багатоквартирних будинків повинні оплачувати житлово - комунальні послуги у встановлені договором або законом строки, утримувати приватизовані квартири ( будинки) за свій рахунок.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено у ході судового розгляду між сторонами у справі 01.02.2012 року було укладено договір про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення № 605-1/46/оф, який на час визначеної позивачем заборгованості був діючим.

Відповідно п.1.цього договору про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, виконавець зобов'язується своєчасно надавати відповідні послуги з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строк і на умовах, що передбачені договором.

Пунктом 5 даного договору між сторонами були погоджені тарифи на послуги, які становили:

- з централізованого постачання холодної води 6, 27 гривень за куб. метр;

- з централізованого постачання гарячої води 59,11 гривень за куб метр;

- з централізованого опалення 991, 58 гривень за Гкал;

- з водовідведення (ГВП) 2, 77 гривень за куб. метр

Пунктом 6 договору сторони погодили розмір щомісячної плати за надані послуги згідно з нормативами ( нормами ) споживання на момент укладення цього договору ( а.с 11 том 1).

Відповідно до п. 18.2 виконавець має право вносити за погодженням із споживачем зміни у цей договір, що впливають на розмір плати за послуги з оформленням додатку до нього.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що з жовтня 2013 року по липень 2016 року сторонами складалися та підписувалися додатки до договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення в частині щодо розміру плати за надані послуги.

Відповідач заперечуючи проти позову не надала у ході розгляду справи доказів на підтвердження відсутності у оспорюваний період часу надання позивачем послуг передбачених умовами зазначеного вище договору.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підлягають коригуванню розмір визначеної позивачем заборгованості, так як без внесення відповідних змін ( шляхом укладення додаткових угод за умовами договору) до укладеного договору позивач самостійно змінював тарифи без відповідних на те договірних відносин між сторонами, що підтверджується оборотно -сальдовою відомістю нарахування та оплати послуг власником ОСОБА_3 ( а.с. 161 том 1)

Відтак застосування позивачем при розрахунку ХВП тарифу 7, 42 гривни за куб. метр при затвердженому умовами договору тарифу 6, 27 гривень за куб. метр вказує на необхідність зменшення нарахованої позивачем заборгованості протягом з жовтня 2013 року по жовтень 2014 року з 431,22 гривни до 389,17 гривень.

Затверджений умовами договору тариф на ГВП - 59.11 гривень за куб. метр розраховувався також позивачем в період часу з жовтня 2013 року по жовтень 2014 року за показниками 61,57 та 69,92 гривни за куб. метр. Відтак, визначений розмір заборгованості 2098, 12 гривень підлягає зменшенню до 2078,51 гривни.

Також позивачем за вищевказаний період часу збільшувалися показники за тарифом по водовідведенню з 2, 77 гривень за куб. метр до 3, 57 гривень та 9, 44 гривень за куб. метр. Нарахована сума заборгованості 65, 29 підлягає зменшенню до 57,96 гривень.

Були також збільшені позивачем і тарифи на опалення, а саме із 991, 58 гривень за Гкал виходячи з умов договору до 1108,00; 1326,46; 1892, 29; 1631,68; 1503,40; 1575,90; 1550, 60 гривень за Гкал протягом листопада 2014 року - квітня 2016 року. Крім того починаючи з лютого 2014 року, колегія суддів вважає, що позивач повинен був здійснювати розрахунок плати за опалення враховуючи те, що ? частина спірних нежитлових приміщень згідно рішення суду стала належати на праві власності третій особі по справі. Тобто обсяг отриманого теплового забезпечення підлягав щомісячному зменшенню на ? частину. Відтак визначений розмір заборгованості за опалення в розмірі 74 813, 36 підлягає зменшенню до - 52200,71 гривни.

Крім того слід також враховувати, що позивачем було сплачено 12 611, 47 гривень.

За таких обставин загальна сума заборгованості становить 56 222,39 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак до стягнення з відповідача підлягає сума інфляційних втрат 4497,79 гривень та три відсотки річних - 1686, 67 гривень.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 376 ЦПК України про часткове задоволення вимог позивача з зазначених вище підстав.

У той же час колегія суддів вважає, що не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову доводи відповідача в частині того, що суд при ухваленні рішення вирішив питання про права і обов'язки іншої особи яка не була залучена у справі. ОСОБА_5 нежиле приміщення було придбано під час шлюбу у зв'язку з чим вони обоє володіють приміщенням на праві спільної сумісної власності. Тобто у приміщення є співвласник, а саме ОСОБА_5 Тягар утримання майна та сплати рахунків відповідно до ст.322 ЦК України покладено на всіх власників.

Як вбачається із матеріалів справи судом першої інстанції ОСОБА_5 був залучений до участі у справі у якості третьої особи. Крім того, згідно з наданим позивачем розрахунком дані обставини були враховані ними, відтак з моменту отримання інформації ними було зменшено тариф з надання послуг з утримання будинку та при будинкової території з 811, 38 гривень до 405, 69 гривень. Апеляційним судом при ухвалені нового рішення також ці обставини були враховані при визначенні розміру заборгованості за опалення нежитлових приміщень.

Також відповідачем вказувалось, що судом не взято до уваги допущені позивачем порушення щодо порядку подачі позовної заяви, а саме відповідно до ч.3 ст.118 ЦПК України позовна заява щодо вимог, визначених у ч. 1 ст.96 ЦПК України, може бути подана тільки у разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи не ґрунтуються на матеріалах справи, так як у ході розгляду справи судом було встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 грудня 2015 року було скасовано судовий наказ у справі № 761/29267/15 -ц виданий за заявою ТОВ „Сервісна компанія „Простір" про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за житлово - комунальні послуги в сумі 100 535, 87 гривень за період з жовтня 2013 року по серпень 2015 року та витрат по сплаті судового збору.

Вимоги щодо стягнення заборгованості за період з жовтня 2013 року по липень 2016 року, були збільшені позивачем в процесі розгляду справи, що не суперечить діючим нормам ЦПК.

Доводами апеляційної скарги є також те, що судом безпідставно не було в'язко до уваги здійснення позивачем опалення будинку АДРЕСА_2 від дахової котельні, яка є невід'ємною складовою усього будинку № 46-56 по даній вулиці. Оскільки, за результатами ліцензійної комісії було видано розпорядження КМДА від 15.12.2011 № 2375 про видачу позивачу ліцензій на право виробництва та постачання теплової енергії та рекомендовано останньому подати до Головного управління цінової політики КМДА документи для затвердження тарифу на теплопостачання. При цьому п.8.5 договору встановлено, що у разі постачання теплової енергії даховою котельнею, оплата за опалення проводиться за тарифом щомісячно розрахованим калькуляцією витрат дахової котельні в опалювальний період. Позивач не надав затверджений тариф з розрахунку м2 площі, як не надав і розрахунку тарифу, щомісячно розрахованого калькуляцією витрат дахової котельні.

Зазначаючи також, що відповідач згідно договору № 605-1/46/оф зобов'язувалась своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами, тобто обов'язок відповідачки щодо сплати стосується виключно послуг, за які нарахування відбувається за тарифами, що були затверджені позивачу у встановленому порядку. Позивач не надав доказів стосовно встановлення органом місцевого самоврядування йому тарифів на комунальні послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання.

У ході розгляду справи було встановлено, що позивачем по справі на час її розгляду не було встановлено та затверджено у встановленому законом порядку тарифу на постачання теплової енергії даховою котельнею, яка згідно наданих до суду відповідачем документів прийнята в експлуатацію.

З урахуванням відсутності доказів щодо затвердження та встановлення зазначених вище тарифів, колегія суддів при ухваленні нового рішення щодо визначення розміру заборгованості відповідача перед позивачем виходила з умов договорів № 605-1/46/оф від 01.02.2012 року про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій, які на час визначеного позивачем терміну заборгованості були чинними з урахуванням п. 20 та п. 31 цих договорів, та узгоджених сторонами тарифів за умовами договорів.

З урахуванням зазначених обставин доводи апеляційної скарги в частині того, що Розпорядження КМДА від 10.11.2010 №933 на підставі якого позивач розрахував заборгованість за утримання будинку не може бути застосовано судом так як не містить посилання на дату і номер державної реєстрації; законодавчо закріплену заборону на участь позивача у відносинах між теплопостачальною організацією та власниками приміщень, що свідчить про недійсність угоди не можуть бути оцінені судом, так як такі вимоги відповідачем ( повна, часткова недійсність договору) не висувалися.

Не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи і доводи апеляційної скарги в частині неправомірності нарахування позивачем ПДВ, в той час як він платником ПДФ не є, що підтверджується довідкою з Державного реєстру платників ПДФ від 07.09.2016 року. Так як надана оборотно - сальдова відомість нарахувань, відомостей щодо нарахування ПДВ взагалі не містить ( а.с. 161 том 1).

Вказуючи в апеляційній скарзі на те, що позивач з січня 2014 року припинив надання централізованого опалення, а з листопада 2014 року і надання гарячого водопостачання, що свідчить про необхідність припинення також нарахувань сплати за послуги, відповідач будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин не надав. Хоча у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Також відповідач зазначала, що 13.11.2015 року вона повідомила позивача про розірвання договору, укласти новий договір позивач не пропонував, у зв'язку з чим з 20.11.2015 року вважала взагалі повністю зникли підстави надання позивачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Колегія суддів вважає, що дані доводи не ґрунтуються на матеріалах справи, так як відповідачем не береться до уваги відсутність за умовами укладених між сторонами договорів підстав за якими договори можуть бути припинені в односторонньому порядку.

Відсутність наданих відповідачем контрозрахунків заборгованості не спростовує доводів позивача щодо їх механізму розрахування.

Не знайшли свого підтвердження у доводи апеляційної скарги відповідача щодо ухвалення рішення неповноважним складом суду. На аркушах справи №№ 57, 61, 138, 242 том 1 та а. с 14 том 2 містяться процесуальні документи суду першої інстанції прийняті за результатами заявлених відводів представником відповідача щодо упередженості дій суду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 374, 376, 381-383, 384, 387 ЦПК України, п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, ч.6 ст.147, п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ &quor;Про судоустрій і статус суддів&qun>;, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року скасувати та постановити нове рішення за яким;

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Простір» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Простір» (, р/р 9160 в ПАТ «Універсал Банк» у м.Києві) заборгованість за житлово - комунальні послуги у сумі 56222,39 гривень, інфляційних втрат - 1197, 79 гривень, 3% річних - 1686,67 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Простір» (, р/р 9160 в ПАТ «Універсал Банк» у м.Києві) витрати по сплаті судового збору у сумі 1408,11 гривень.

Повернути з державного бюджету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Простір» (, р/р 9160 в ПАТ «Універсал Банк» у м. Києві) суму судового збору за подання позовної заяви у розмірі 99,93 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 червня 2018 року .

Суддя - доповідач:

Судді: