УХВАЛА

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 442/3299/15-ц

провадження № 61-14611св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Стрільчука В. А., суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4).

Позов обґрунтовано тим, що 20 листопада 2012 року між ним та відповідачем укладено договір оренди нежилого приміщення, загальною площею 18 кв.м, яке знаходиться по АДРЕСА_1. За умовами зазначеного договору він передав ФОП ОСОБА_4 вказане приміщення, а останній зобов'язався щомісячно сплачувати орендну плату у розмірі 1 200,00 грн готівковими коштами не пізніше 20 числа кожного місяця.

Посилаючись на те, що відповідач у повному обсязі свої фінансові зобов'язання не виконав, просив суд стягнути з ФОП ОСОБА_4 30 000,00 грн заборгованості за договором оренди, 9 875,47 грн пені за невиконання умов договору, 4 074,73 грн процентів, відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), 15 670,80 грн інфляційних втрат, 964,50 грн трьох процентів річних та відшкодувати 6 000,00 грн моральної шкоди. Позивач також просив зобов'язати відповідача повернути йому нежиле приміщення по АДРЕСА_1.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 липня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 30 000,00 грн заборгованості з орендної плати, 15 670,80 грн інфляційних втрат, 964,50 грн трьох процентів річних, 9 875,47 грн пені та 4 074,73 грн процентів за безпідставне користування грошовими коштами. Зобов'язано ФОП ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3 нежиле приміщення по АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 28 грудня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення 4 074,73 грн процентів за безпідставне користування грошовими коштами та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у позові. Рішення суду в частині судового збору змінено, зменшено його розмір до 565,11 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 липня 2015 рокута рішення Апеляційного суду Львівської області від 28 грудня 2015 року.

18 квітня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4

30 серпня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 липня 2015 рокуу нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Львівської області від 28 грудня 2015 року залишено без змін.

16 жовтня 2017 року ОСОБА_4 подав до суду касаційної інстанції клопотання про ухвалення додаткового рішення, мотивоване тим, що 16 липня 2015 року у судовому засіданні він заявив відвід головуючому судді, який залишив його заяву поза увагою та не розглянув. Посилаючись на те, що суди апеляційної та касаційної інстанцій також не звернули уваги на його доводи про розгляд справи суддею, якому заявлено відвід, просив суд касаційної інстанції ухвалити додаткове рішення, яким це питання вирішити.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

21 березня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи заяви, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відмову в ухваленні додаткового судового рішення, з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи, 30 серпня 2017 року колегією у складі п'яти суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відхилено касаційну скаргу ОСОБА_4, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін. Суд касаційної інстанції виклав мотиви, за яких дійшов висновку про відхилення касаційної скарги. У судовому рішенні суд касаційної інстанції також зазначив про те, що «заявник посилається на порушення судом норм процесуального права, зокрема, при вирішенні питання про відвід судді». Суд касаційної інстанції зазначив, що порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 11 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України №-2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

Підстави та процедура ухвалення додаткового рішення визначенні статтею 270 ЦПК України.

Частиною першою статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Перелік підстав, за яких суд ухвалює додаткове судове рішення, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Аналогічна норма містилася у статті 220 ЦПК України у редакції від 18 березня 2004 року №1618-IV (далі - ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини другої статті 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Враховуючи те, що суд касаційної інстанції постановив ухвалу у складі п'яти суддів (частина четверта статті 18 ЦПК України 2004 року), тому додаткове рішення Верховний Суд ухвалює у тому ж складі.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін. Зазначене судове рішення не підлягає виконанню.

Цивільний процесуальний закон не передбачає як підставу для ухвалення додаткового судового рішення - не вирішення судом першої інстанції заяви про відвід судді.

З огляду на викладене колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що клопотання про ухвалення додаткового рішення із вказаної ОСОБА_4 підстави задоволенню не підлягає.

Керуючись статтею 270 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за заявою ОСОБА_4.

Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В.О. Кузнєцов

А.С. Олійник

Г.І. Усик