КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді І інстанції - Матійчук Г.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/150/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 березня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», третя особа - ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що 12 грудня 2016 року близько 10 год. 00 хв. в м.Києві по вулиці Набережно-Хрещатицькій, 9, ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки Hyundai Sonata, державний номер НОМЕР_1, порушив правила дорожнього руху, в результаті чого сталося зіткнення з автомобілем марки Land Rover Range Rover Evoque Pure, державний номер НОМЕР_2, який належить позивачу на праві власності.

Позивач також зазначив, що ОСОБА_3 свою вину у дорожньо-транспортній пригоді визнав й відповідно до постанови Подільського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до наданого позивачем звіту №749 про оцінку автомобіля Land Rover Range Rover Evoque Pure, державний номер НОМЕР_2, складеного 03 березня 2017 року, розмір завданого матеріального збитку 150 094, 67 грн. Вартість проведеної оцінки складала 1700 грн.

Позивачем також було зазначено, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант» на момент заподіяння шкоди й відповідно до Полісу №АК/1958404 розмір страхової суми на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн.

ТДВ СК «Альфа-Гарант» в добровільному порядку відшкодувало шкоду в розмірі 23 397, 12 грн.

Враховуючи викладене ОСОБА_2 просила стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на її користь страхове відшкодування в розмірі 76 602, 88 грн., а також понесені витрати на проведення оцінки збитку в розмірі 1 700 грн.

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі, стягнуто з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на її користь страхове відшкодування в розмірі 76 602, 88 грн. та витрати на проведення оцінки збитку в розмірі 1 700 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ТДВ «СК «Альфа-Гарант» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість рішення суду першої інстанції, на неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просило скасувати заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 березня 2018 року й призначити судову автотоварознавчу експертизу й у випадку відмови у призначенні даної експертизи ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На обґрунтування своєї апеляційної скарги ТДВ «СК «Альфа-Гарант» зазначило, що 28 грудня 2016 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» направило представника ТОВ «Промислова компанія «СЕЛТИМ» для оцінки шкоди, завданої власнику транспортного засобу Land Rover, державний номер НОМЕР_2. За результатами оцінки шкоди було складено протокол огляду пошкодженого транспортного засобу оцінювачем ОСОБА_4, який був підписаний з боку позивача без жодних поправок та зауважень.

Апелянт також зазначає, що на підставі зазначеного протоколу було складено звіт №08-D/27/8 від 05 березня 2017 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку складає 29 277, 50 грн. (з урахуванням ПДВ) та 24 397, 92 грн. (без урахування ПДВ), який не був врахований судом першої інстанції.

Апелянт наголошує, що звіт №749, наданий позивачем, виконаний з порушенням вимог закону, оскільки протокол огляду транспортного засобу Land Rover, державний номер НОМЕР_2 складено оцінювачем, який не є судовим експертом та не має на це відповідних повноважень.

15 травня 2018 року на адресу суду надійшов відзив від представника позивача, відповідно до якого представник позивача наголошує на обґрунтованості рішення суду першої інстанції, яке прийнято відповідно до норм матеріального і процесуального права. Вважає клопотання апелянта про призначення автотоварознавчої експертизи зловживанням своїми правами і затягуванням процесу, з метою невиплати страхового відшкодування. Також зазначає, що апелянтом не було надано жодних доказів, які б підтверджували, що наданий позивачем висновок експерта є неправильним, а доводи зводяться лише до того, що замовником даного висновку є позивач.

При апеляційному розгляді справи, представник апелянта ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги підтримав та просив апеляційний суд вирішити вказаний спір з врахуванням висновку експерта № 12-2/529 від 06 серпня 2018 року проведеного згідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 31 травня 2018 року, та врахувати при цьому, що страховик добровільно здійснив часткову виплату страхового відшкодування в сумі 23397,92 грн. Тому з врахуванням висновку експертизи та вимог Закону України «Про обов'язкове страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів» в частині того, що страховик не сплачує втрату товарного вигляду та податок на додану вартість, а також з врахуванням франшизи в розмірі 1000 грн, до стягнення підлягає сума менше 20000 грн.

Представник позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_6 заперечив щодо доводів апеляційної скарги та просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, та не враховувати висновок експертизи від 06 серпня 2018 року оскільки він проведений не кваліфіковано, містить арифметичні помилки та проведений з не дотримання методики оцінки пошкодженого майна.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, та експерта ОСОБА_7, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд встановив та з матеріалами справи підтверджується, що 12 грудня 2016 року близько 10 год. 00 хв. в м. Києві по вул. Набережно-Хрещатицькій, 9, ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки Hyundai Sonata, державний номер НОМЕР_1, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції руху, чим порушив п.12.1 ПДР України та скоїв зіткнення з автомобілем позивача марки Land Rover, державний номер НОМЕР_2. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за вказане ДТП (а.с.5-6).

На момент вказаної ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» відповідно до полісу №АК/1958404 (а.с.34).

05 березня 2017 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» замовило у ТОВ «Промислова компанія «СЕЛТИМ» складення звіту №08-D/27/8 щодо вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Land Rover, державний номер НОМЕР_2, відповідно до якого матеріальний збиток складає 29 277, 50 грн. (а.с.69-75).

31 березня 2017 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило страхове відшкодування у розмірі 23 397, 92 грн., що підтверджується платіжним дорученням №ID-92249 від 31 березня 2017 року (а.с.88).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 виходив з того, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» не спростувало наданий позивачем звіт щодо матеріального збитку завданого транспортному засобу позивача й розмір суми самого страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивачки до відповідача щодо необхідності відшкодування спричиненої шкоди, оскільки вказані вимоги ґрунтуються на нормам матеріального права.

Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV &q?но;Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів&q?-п;

Пунктом 3 частини 1 статті 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити виплату у строк встановлений договором.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 та 29 ЗУ &que:;Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів&q?-п; передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, а у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до норм ст. 32.7 вище вказаного Закону не підлягає виплаті страховиком шкода, пов'язана із втратою товарної вартості транспортного засобу.

З матеріалів справи вбачається, що з вини третьої особи у справи ОСОБА_3 сталася ДТП. Разом з тим ОСОБА_3 застрахував свою відповідальність, як власник джерела підвищеної небезпеки в ТДВ СК «Альфа-Гарант» .

Також встановлено, що страховик - ТДВ СК «Альфа-Гарант», виконуючи свої зобов'язання перед ОСОБА_3 здійснила виплату страхового відшкодування позивачці в розмірі 23397,92 грн. визначеному звітом №08-D/27/8 складеного 5 березня 2017 року ТОВ «Промислова компанія «Селтим» .

Таким чином колегія суддів вважає, що суд прийшов до обґрунтованого висновку, що відповідач у справи повинен сплатити позивачці суму спричиненої шкоди.

Однак, визначаючи розмір суми шкоди, що підлягала стягненню з відповідача на користь ОСОБА_2 суд не врахував, що позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом обґрунтовував суму шкоди наявністю Звіту №749 від 03 березня 2017 року, а відповідач, заперечуючи проти вказаних доводів позивача обґрунтовував виплату суми шкоди в розмір 23397, 92 грн звітом №08-D/27/8 складеного 5 березня 2017 року, при цьому суд першої інстанції не дотримався норм процесуального законодавства ( ст.103 ЦПК України) щодо необхідності проведення судової експертизи та поклав в основу рішення суми відшкодування визначенні в звіті позивача, тому колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення суми відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Визначаючи вказаний розмір суд виходить із висновку експерта №12-2/529 проведеної 06 серпня 2018 року експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України на виконання ухвали Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2018 року по вказаній справі.

Так, відповідно до проведеного дослідження вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3, що належав на час спричинення шкоди та звернення до суду ОСОБА_2 становить 53196,13 грн. із яких вартість ремонтно-відновлювальних робіт становить 5530 грн., вартість необхідних для ремонту матеріалів 6687,71 грн, вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту становить 40978,42 грн.

З пояснень представника позивача у справі встановлено, що позивачка у справі самостійно здійснила ремонт вказаного автомобіля, тому колегія суддів враховуючи положення ст. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою визначено, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту, вважає за необхідне зменшити розмір вартості відновлювального ремонту в частині вартості необхідних для ремонту матеріалів з 6687,71 грн до 5350,17 грн. (6687,71 - 20%) та в частині вартості складових, що підлягають заміні під час ремонту з 40978,42 грн до 37782, 70 грн. (40978,42 - 20%), таким чином вартість відновлювального ремонту становить 48662,87 грн.

З врахуванням того, що страховик в добровільному порядку сплатив позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 23397,92 грн, що підтверджується відповідним платіжним дорученням від 31 березня 2017 року ( а.с. 88) та франшиза в розмірі 1000 грн. з врахуванням положення ст. 36.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому сума відшкодування повинна становити 19264,99 грн. ( 5530,00 вартість ремонтно-відновлювальних робіт + 5350,17 вартість необхідних для ремонту матеріалів + 37782,70 вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту - 23397,92 виплачена сума страховки - 1000 франшиза ).

З врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що сума матеріальної шкоди визначена судом першої інстанції підлягає зменшенню з 76602,88 грн до 19264,99 грн. та відповідно повинна бути зменшена і сума судових витрат що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з 776,03 грн до 192,65 грн.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи вимоги вказаної норми права та те, що суд апеляційної інстанції змінює судове рішення, тому з позивачки на користь відповідачки підлягає стягненню витрати понесені нею при подачі апеляційної скарги пропорційно до задоволеної частини апеляційної скарги в розмірі 861,79 грн.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, ст. 979, 988, 999 ЦК України, ст. 21, 29, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 березня 2018 року в частині визначення розміру відшкодування матеріального збитку змінити, зменшивши вказаний розмір з 76602, 88 грн. до 19264,99 грн., зменшити розмір судового збору стягнутого з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 з 766, 03 грн. до 192,65 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» понесені витрати по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги в сумі 861.79 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Мотивований текст постанови складено та внесено до ЄДРСР 13 грудня 2018 року.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв