справа № 759/8377/18 головуючий у суді І інстанції Ул`яновська О.В.
провадження № 22-ц/824/3573/18 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції ФінагеєвВ.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_6 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 серпня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом та просивстягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №SAMDN3476 від 25 січня 2007 року у розмірі 16 696 грн. 91 коп. станом на 31 березня 2018 року, яка складається із наступного: 2 909 грн. 87 коп. -заборгованість за кредитом; 10 344 грн. 24 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 442 грн. 80 коп. - заборгованість за пенею та комісією.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, щоОСОБА_6 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розміру 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.Відповідач не виконує належним чином зобов'язання за договором, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 29 серпня 2018 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що у 2007 році він звернувся до позивача з проханням надати кредит на 3000 грн. терміном на один рік. 09 жовтня 2008 року сума кредиту відповідачем була погашена. Позивач у порушення вимог Закону України «Про банки та банківську діяльність» передав персональні дані відповідача третім особам. Суд не проаналізував за який саме період банк здійснив нарахування заборгованості по процентах, пені та комісії та правильність їх нарахування. Позивач пропустив строк позовної давності при зверненні до суду з позовом, оскільки з 30 серпня 2008 року відповідач не здійснював жодних оплат по картці до моменту звернення банку з позовом. Відповідач не мав можливості своєчасно подати заперечення, оскільки у визначений ухвалою суду строк для їх подачі перебував на довготривалому лікуванні.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 25 січня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір №SAMDN3476, згідно умов якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.10).

Згідно розрахунку, наданого ПАТ КБ «Приватбанк», заборгованість ОСОБА_6 за кредитним договором станом на 31 березня 2018 рокустановить16696 грн. 91 коп., яка складається із наступного: 2909 грн. 87 коп. - заборгованість за кредитом; 10344 грн. 24 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3442 грн. 80 коп. - заборгованість за пенею та комісією (а.с.4).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, щовідповідачем не було належним чином виконано умови кредитного договору, а також ним не було спростовано заявлених позовних вимог.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «Приватбанк» зазначає, що ОСОБА_6 отримавкредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов договору утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути на його користь.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав кредитний договірта розрахунок заборгованості. Згідно наданого розрахунку заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2 909 грн. 87 коп., яку банк просить стягнути, утворилася ще 29 жовтня 2010 року та з цього часу рахувалася як прострочена.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_6 не заперечує факт укладення кредитного договору та отримання ним коштів.

Однак, відповідач зазначає про те, що позивач пропустив строк позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_6 не заявляв про застосування строку позовної давності.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що в ухвалі про відкриття провадження у справі суд першої інстанції надав відповідачу строк на подачу відзиву на позовну заяву не пізніше п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі. ОСОБА_6 отримав копію ухвали та позовної заяви 21 серпня 2018 року, а тому строк для подачі відзиву на позовну заяву закінчується 05 вересня 2018 року. Рішення у справі було ухвалено 29 серпня 2018 року, тобто до закінчення строку, у межах якого відповідач мав право заявити про застосування строку позовної давності.

За таких обставин апеляційний суд приймає до уваги доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності при зверненні до суду та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з положеннями статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правилами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З розрахунку заборгованості, який надано позивачем, вбачається, що прострочена заборгованість у розмірі 2 909 грн. 87 коп., яку банк просить стягнути, утворилася ще 29 жовтня 2010 року. З цього моменту відповідач не здійснював погашення заборгованості. Отже, у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Разом з тим, з позовними вимогами банк звернувся 30 травня 2018 року. Заборгованість відповідача за тілом кредиту в сумі 2 909 грн. 87 коп.рахувалась непогашеною з жовтня 2010 року. Саме цю заборгованість банк просить стягнути в позовній заяві, поданій до суду в травні 2018 року.

Таким чином, строк позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту сплив.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Оскільки строк позовної давності сплив до основної вимоги, а саме стягнення заборгованості по тілу кредиту, відсутні підстави для стягнення заборгованості по процентам, пені такомісії у зв'язку зі спливом строку позовної давності у силу вимог ст. 266 ЦК України.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності при зверненні до суду.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ВідповідачОСОБА_6 звільнений від сплати судового збору, а тому судовий збір у розмірі 2 643 грн., який підлягав сплаті при подачі апеляційної скарги, необхідно стягнути з позивача у дохід держави.

На підставі викладеного та керуючись статтями 256, 257, 261, 526, 1054 ЦК України, статтями 141, 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуОСОБА_6 задовольнити.

РішенняСвятошинського районного суду міста Києва від 29 серпня 2018 року скасувати та прийняти постанову.

У задоволенні позовуПублічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», місце знаходження - вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, , у дохід держави судовий збір у розмірі 2 643 (дві тисячі шістсот сорок три) гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 12 грудня 2018 року.

Судді: Фінагеєв В.О.

КашперськаТ.Ц.

Яворський М.А.