Справа № 466/7069/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

10 грудня 2018 року м. Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Свірідової В.В.

з участю секретаря Шаповалової Ю.О.

№466/7069/18; 2/466/2225/18

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Львівська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

31.08.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2, (22.09.1957р.н., зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №109 в будинку №366Б по вулиці Шевченка у м. Львові.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_1 є наймачем квартири АДРЕСА_1 «б» в м.Львові на підставі ордеру №196 від 21.04.1987р., що виданий на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради м. Львова №230 від 14.04.1987 р.

Власником вказаної квартири є Львівська міська рада.

Вказана квартира №109 складається з однієї кімнати, кухні, ванни, коридору, загальна площа 21,7 м.кв., житлова площа 11,20 м.кв.

У вказаній квартирі окрім позивача значиться також зареєстрованим ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (колишній чоловік).

В листопаді 2016 року відповідач нічого не пояснюючи зібрав речі і покинув позивача. З цього часу в спірній квартирі не проживає, не повертався, його місцезнаходження їй невідоме, однак із розповідей спільних знайомих стало відомо, що він перебуває у фактичних шлюбних стосунках з іншою жінкою, в якої і проживає.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Факт не проживання ОСОБА_2 в спірній квартирі має підтвердження актами ЛКП «Рясне-402» від 10.10.2017р., 23.03.2017р., 05.05.2018р.

Після вибуття із спірного житла ОСОБА_2 не знявся з реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 «б» в м. Львові, основним наймачем якої є позивач, на даний остання не має з ним жодного звязку, добровільно свою реєстрацію він не скасовує.

Крі того, після вибуття із вказаного житлового приміщення в листопаді 2016 року ОСОБА_2 більше в квартиру не повертався, будь-які його особисті речі або документи відсутні, будь-яких витрат по утриманню квартири, в т.ч. по оплаті комунальних послуг він не несе, втратив будь-який зв'язок із спірним житлом.

Прописка ОСОБА_2 у квартирі №109 обмежує права позивача як наймача, оскільки ОСОБА_1 несе витрати по квартплаті та по утриманню житла також за відповідача, який в квартирі не проживає та вказаними послугами не користується, а позивач не може оформити субсидію, що ставить її в скрутне матеріальне становище.

За таких підстав, позивач не бажає, щоб ОСОБА_2 був зареєстрований в квартирні №109 по вул. Шевченка, 366 «б» в м.Львові.

У звязку з тим, що ОСОБА_2 більше півтора року без поважних причин не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3 «б» в м.Львові, що порушує права позивача як наймача, ставить ОСОБА_1 в скрута матеріальне становище, відповідача слід визнати таким, що втратив право користування квартирою №109 по вул. Шевченка, 366 «б» в м.Львові. Відтак враховуючи вищевикладене, вимушена звернутися з позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання, яке призначено на 10 грудня 2018 року не зявилися, однак подали до суду заяву, в якій підтримують позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують та просять суд розглядати справу у їх відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, відзив відповідачами до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

Представник третьої особи Львівської міської ради у судове засідання не зявився, однак надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутності.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне.

Відповідно до ордеру Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Львова на жиле приміщення №196 від 21.04.1987 року, виданого на підставі рішення райвиконкому від 14.04.1987р. №230, ОСОБА_1 являється основним квартиронаймачем житлового приміщення квартири АДРЕСА_2 (а.с.8).

У відповідності до довідки з місця проживання про склад сімї і прописки №4061, виданої 03.07.2018 року ЛКП «Рясне - 402», в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_1 основний квартиронаймач та відповідач ОСОБА_2 чоловік (а.с. 9).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18.09.2018 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 в спірній квартирі АДРЕСА_3 стверджується актами ЛКП «Рясне - 402» від 23.03.2017 року, від 10.10.2017 року, від 15.05.2018 року, згідно яких ОСОБА_2 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_4, однак не проживає за вищевказаною адресою (а.с. 5-7).

Так, судом встановлено, що відповідач жодним чином не цікавиться станом квартири, в якій зареєстрований, не здійснює оплату за комунальні послуги, не приймає участі в спільному побуті та його особистих речей в квартирі немає.

Відповідно до ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України особа, яка більше шести місяців не проживає без поважних причин за місцем свого проживання може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Обставини не проживання відповідача без поважних причин більше шести місяців за місцем реєстрації стверджуються також поясненнями позивача та письмовими доказами по справі.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Виходячи з вищенаведеного, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов є підставним та обґрунтованим і підлягає до задоволення, а саме слід визнати ОСОБА_2, (22.09.1957р.н., зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №109 в будинку №366Б по вулиці Шевченка у м. Львові.

Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідачів в користь позивача підлягає розмір судових витрат.

У звязку з наведеним, з відповідача підлягають стягненню в користь позивача 704,80 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, (22.09.1957р.н., зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №109 в будинку №366Б по вулиці Шевченка у м. Львові.

Стягнути з ОСОБА_2, 22.09.1957р.н. в користь ОСОБА_1, 16.12.1953р.н., судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте Шевченківським районним судом м. Львова, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлено 13 грудня 2018 року.

Суддя ОСОБА_4