ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/309/18 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.

секретар Прушинська О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 26 вересня 2018 року, у складі судді Єпішина Ю.М., у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю "ФК" Еліт-Фактор", ОСОБА_4 (треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5, приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Воєводіна Ірина Миколаївна) про визнання недійсним та скасування рішення реєстратора про реєстрацію права власності на будинок, визнання недійсною реєстрації, вчиненої реєстратором щодо реєстрації права власності на будинок, визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просили:

--- визнати недійсним та скасувати рішення реєстратора ОСОБА_5 про реєстрацію права власності від 01.06.2018 року в Державному реєстрі прав на розмір частки "0", будинку АДРЕСА_1;

--- визнати недійсною реєстрацію, вчинену реєстратором ОСОБА_5 щодо реєстрації права власності від 06.06.2018 року в Державному реєстрі прав на розмір частки "0" будинку АДРЕСА_1 за ТОВ "ФК" Еліт-Фактор";

--- визнати недійсним нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1, укладений між ТОВ "ФК" Еліт-Фактор" та ОСОБА_4;

--- відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації права власності на будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

В обґрунтування позову позивачі, пославшись, зокрема, на положення ст.ст.330, 388 ЦК України, ст.ст.33, 35, 36, 37 Закону України "Про іпотеку", ст.ст.10, 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", зазначили наступне.

11 лютого 2005 року між Комерційним банком "Західінкомбанк" та ними (позивачами) був укладений кредитний договір на суму 150000,00грн. З метою забезпечення його виконання 11 лютого 2005 року був укладений договір іпотеки, за умовами якого вони (позивачі) передали в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок та магазин загальною площею 54,2кв.м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

23 серпня 2017 року було здійснено заміну кредитора у зобов'язаннях, що діють на підставі вказаного кредитного договору, на ТОВ "ФК" Еліт-Фактор".

У серпні 2018 року вони отримали від ОСОБА_4, який послався на те, що є новим власником зазначених житлового будинку та магазину, письмову вимогу про їх звільнення.

Як з'ясувалось, було проведено в позасудовому порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, в результаті чого власником вказаного нерухомого майна стало ТОВ "ФК" Еліт-Фактор", а потім за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу - відповідач ОСОБА_4

Посилаючись на порушення звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, просили задовольнити позов.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26 вересня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви позивачів про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3просять скасувати зазначену ухвалу й забезпечити позов шляхом заборони громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, а також будь-яким іншим стороннім особам вселятися і користуватися будинком АДРЕСА_1 до рішення суду, посилаючись на порушення норм процесуального права. Зокрема вказав, що суд не врахував того, що у належному їм будинку протизаконно проживають сторонні особи, які самоправно та незаконно проникли 21.09.2018 року до нього, створюючи перешкоди в користуванні будинком, де проживає та зареєстрована їх сім'я з неповнолітньою дитиною, 21.09.2018 року пошкодили двері, зламали замки, замінили замки на вхідних дверях будинку. Також зазначив, що поза увагою суду залишилось і те, що невжиття заходів забезпечення позову, про яке просили вони (позивачі), може утруднути чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки вказані особи можуть пошкодити будинок або взагалі його знищити. Також вказав, що судом не враховано й те, що, заборонивши громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, а також будь-яким іншим стороннім особам вселятися і користуватися вказаним будинком до вирішення спору судом, суд фактично зобов'язав би відповідачів та інших осіб діяти в рамках закону.

Заслухавши доповідача, перевіривши відповідність ухвали вимогам процесуального закону, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на такій підставі.

Згідно положенням ЦПК України:

--- забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися дог суду (ч.2 ст.149);

--- позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов'язку вчинити певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору тощо (п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст.150);

--- позов забезпечується іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у п.п.1-9 цієї частини (п.10 ч.1 ст.152);

--- залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково (ч.5 ст.153).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову": єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі (п.1.); розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи-підприємця; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку з застосуванням цих заходів (п.4.).

З матеріалів справи вбачається, що позивачі звернулися до суду з вказаним позовом у вересні 2018 року (а.с.5-13).

Позов обґрунтований порушеннями процедури звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, що стало наслідком укладених у 2005 році за участю позивачів кредитного договору та договору іпотеки, предметом якого було належне позивачам нерухоме майно, а саме житловий будинок та магазин загальною площею 54,2кв.м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1. Також в позові зазначається про те, що новим власником вказаного житлового будинку, в якому проживають вони, є відповідач ОСОБА_4

Провадження у справі відкрито ухвалою судді від 25.09.2018 року і призначено підготовче судове засідання на 25.10.2018 року о 1000 год. (а.с.26).

Ухвалою Херсонського міського суду від 17.09.2018 року в цивільній справі (справа №766/17675/18 за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю "ФК" Еліт-Фактор", ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Воєводіна Ірина Миколаївна про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним) було задоволено заяву позивачів про забезпечення позову, а саме було накладено арешт на нерухоме майно, будинок АДРЕСА_1 загальною площею 135,9кв.м та будинок АДРЕСА_1 загальною площею 54,2кв.м, а також було заборонено ТОВ "ФК" Еліт-Фактор" та ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії, в тому числі пов'язані з відчуженням, користуванням, володінням чи розпорядженням будинком АДРЕСА_1 (а.с.44-45).

Сторони не заперечують, що вказана ухвала була предметом перегляду в апеляційному порядку, постановою Херсонського апеляційного суду від 20.11.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 було залишено без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 17 вересня 2018 року в оскаржуваній частині (в частині заборони ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії, в тому числі, пов'язані з користуванням, володінням чи розпорядженням будинком) - без змін. Також сторони не заперечують проти того, що на даний момент власником спірного майна є відповідач ОСОБА_4

У вересні 2018 року позивачі подали заяву про забезпечення позову, в якій просили забезпечити позов шляхом заборони громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, а також будь-яким іншим стороннім особам вселятися і користуватися будинком АДРЕСА_1 (а.с.42-43).

Вказана заява обґрунтована тим, що 28 вересня 2018 року громадяни ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 без дозволу власника, самоправно, всупереч вказаної вище ухвали суду від 17.09.2018 року вселились до спірного житла і тимчасово його використовують без згоди його власника ОСОБА_2 Є підстави вважати, що вказані особи, які протиправно вселились до спірного житла, можуть його пошкодити або взагалі знищити.

Оскаржуваною ухвалою суду від 26 вересня 2018 року заяву було відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову (а.с.46-47).

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з відсутності будь-яких доказів на підтвердження наміру вказаних осіб здійснити дії, спрямовані на пошкодження або знищення спірного майна, також виходив з того, що з огляду на предмет спору обраний заявниками вид забезпечення позову не впливає на розгляд справи і виконання можливого рішення. Також суд виходив з того, що наявність заборони стосовно спірного майна, яка встановлена вказаною ухвалою суду від 17.09.2018 року в іншій справі в повній мірі забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів.

Апеляційний суд не може погодитися з таким висновком суду, оскільки до нього він дійшов з порушенням норм процесуального права.

Так, закон пов'язує забезпечення позову з неможливістю чи ускладненням виконання судового рішення. Позивачами пред'явлено позов про визнання недійсним та скасування рішення реєстратора про реєстрацію права власності на будинок, визнання недійсною реєстрації, вчиненої реєстратором щодо реєстрації права власності на будинок, визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку.

Відповідно, задоволення позову тягне за собою наслідки, передбачені ч.1 ст.216 ЦК України (двостороння реституція).

Разом з тим, відповідно до долученого при апеляційному розгляді справи договору найму від 01.09.2018 року наймодавець ОСОБА_4 дозволяє тимчасове проживання наймачам (тимчасовим мешканцям) ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 у житловому приміщенні, розташованому в будинку АДРЕСА_1 без стягнення плати за користування житлом на строк - до пред'явлення вимоги про звільнення приміщень (до 2 років 11 місяців) (а.с.88).

З наведеного вбачається, що власник вказаного житлового приміщення ОСОБА_4, право власності якого оспорюється колишніми власниками (позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3.), якому суд в якості забезпечення позову у справі №766/17675/18 заборонив вчиняти будь-які дії, в тому числі, пов'язані з користуванням, володінням чи розпорядженням будинком, дозволив вказаним іншим фізичним особам тимчасово проживати в зазначеному будинку, в якому на теперішній час проживає сім'я ОСОБА_2.

При розгляді справи апеляційним судом представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_10 пояснив, що і ОСОБА_4 й інші вказані особи, яким ОСОБА_11 договором найму надав право користуватися житлом, намагаються створити для сім'ї ОСОБА_2, яка довгий час проживала в цьому житлі і вважає його своїм, нестерпні умови проживання, змусити їх покинути своє житло до вирішення в судовому порядку спору щодо недійсності договору купівлі-продажу будинку та законності набуття ОСОБА_4 права власності на нього. Також зазначив, долучивши відповідні документи, що наразі за зверненням його довірителя ОСОБА_2 за фактом невиконання ухвали суду про забезпечення позову у справі №766/17675/18 Херсонською місцевою прокуратурою до ЄРДР внесено 02.10.2018 року відомості із попередньою правовою кваліфікацією правопорушення за ч.2 ст.382 КК України.

Як вбачається з долучених при апеляційному розгляді справи матеріалів, ОСОБА_2 звертався 21.09.2018 року до органів поліції з заявою про самовільне вторгнення в його житло невідомих осіб. Орган поліції вважав, що вбачаються ознаки цивільно-правових відносин.

Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_12 підтвердила факт передання її довірителем як новим власником спірного будинку за договором найму право користування ним вказаним особам - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9. Вважає, що як власник, її довіритель мав право це робити.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Апеляційний суд вважає, що з огляду на наявність конфлікту між новим та колишнім власником спірного житла, наразі є неможливим одночасне користування цим житлом сім'єю ОСОБА_2, як колишнім власником, та сторонніми особами (наймачами), яким новий власник надав право користуватися цим житлом. При цьому апеляційний суд вважає, що перевагу в наданні права користування спірним житлом слід надати сім'ї ОСОБА_2 з неповнолітньою дитиною як колишнім власникам, оскільки вони довгий час користуються ним, оспорюють набуття ОСОБА_4 право власності на нього, а також враховуючи, що наймачі ніколи раніше в ньому не проживали. Також апеляційний суд враховує й те, що постановою суду апеляційної інстанції було залишено без змін ухвалу суду першої інстанції, якою ОСОБА_4 було заборонено вчиняти будь-які дії, в тому числі, пов'язані з користуванням, володінням чи розпорядженням будинком.

Крім того, як вважає апеляційний суд, важливим при цьому є й те, що захід забезпечення позову, який слід вжити, в будь-якому випадку носить тимчасовий характер, унеможливлює різке погіршення прав сім'ї ОСОБА_2 з неповнолітньою дитиною та не створює жодних нових незручностей наймачам, які вільні у своєму виборі укласти новий договір найму житла з іншим наймодавцем, а також новому власнику житла ОСОБА_4, якому вже іншим судовим рішенням про забезпечення позову заборонено вчиняти будь-які дії, в тому числі, пов'язані з користуванням, володінням чи розпорядженням будинком.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні заяви позивачів про забезпечення позову.

Прийшовши до свого висновку, апеляційний суд враховує те, що хоча ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 і не є відповідачами у цій справі, проте, з огляду на побоювання позивачів (які обґрунтували це посиланнями на вчинені вказаними особами дії), що вказані особи можуть пошкодити будинок або взагалі його знищити, є необхідність відповідно до п.4 ч.1 ст.150 ЦПК України застосування заходів забезпечення позову, які просять позивачі.

При цьому апеляційний суд зважає й на те, що вказаною вище ухвалою про забезпечення позову у справі №766/17675/18 ОСОБА_4 вже заборонено вчиняти будь-які дії, в тому числі, пов'язані з користуванням, володінням чи розпорядженням будинком, а тому, оскільки заявники просять вчинити щодо ОСОБА_4 інший захід забезпечення позову (заборона вселятися в спірний будинок), то є необхідним його застосування.

Крім того, з огляду на необхідність забезпечення прав заявників, які оспорюють в судовому порядку набуття ОСОБА_4 права власності на спірний будинок, унеможливлення в майбутньому виникнення інших конфліктів з будь-якими іншими сторонніми особами, є необхідність заборонити вселятися і користуватися спірним будинком й іншим стороннім особам.

Отже, апеляційну скаргу слід задовольнити.

Оскільки суд першої інстанції вирішив питання про забезпечення позову з порушенням норм процесуального права, то відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України це є підставою для того, щоб апеляційну скаргу задовольнити, а оскаржувану ухвалу суду - скасувати й постановити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 26 вересня 2018 рокускасувати й ухвалити нове рішення.

Заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом заборони громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, а також будь-яким іншим стороннім особам вселятися і користуватися будинком АДРЕСА_1 задовольнити.

Заборонити ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, а також будь-яким іншим стороннім особам вселятися і користуватися будинком АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання безпосередньо до Верховного Суду касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 13 грудня 2018 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська