Справа № 604/1331/14-ц
Провадження № 4-с/604/4/18
У х в а л а

04 червня 2018 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Сташківа Н.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кияшко М.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Підволочиського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 із скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Підволочиського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області ОСОБА_3 у зведеному виконавчому провадженні №51642804, що полягає у не скасуванні арешту з усього майна (коштів) боржника ОСОБА_1, накладеного згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 25 січня 2016 року. Крім того, просить стягнути в її користь понесені судові витрати у справі на професійну правничу допомогу в сумі 2600 гривень.

В обґрунтування скарги посилаються на наступне. Ухвалою Підволочиського районного суду від 24 травня 2017 року розстрочено виконання рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 17.11.2015 року про стягнення заборгованості шляхом сплати ОСОБА_1 40 відсотків від стягнутої судом суми, що становить 17738,26 євро, протягом трьох днів з дня набрання законної сили даної ухвали суду, а решта - 60 відсотків, що становить 27000 євро - протягом 36 місяців зі сплатою щомісячного платежу в сумі 750,00 євро в останній день місяця, починаючи з 30.06.2017 року. Суд першої інстанції прийшов до переконання, що заяву ОСОБА_1 слід задовольнити, оскільки остання у звязку із скрутним матеріальним становищем, що виникло з знеціненням гривні по відношенню до іноземної валюти не в змозі виконати дане судове рішення, натомість з метою належного виконання судового рішення зобовязалась сплати 40 відсотків (610609 грн. 54 коп.) від стягнутої з неї суми, а 60 відсотків зобовязалась сплатити на протязі 36 місяців про що і не заперечувала сторона позивача по справі. Згідно наявних в матеріалах виконавчого провадження квитанцій ОСОБА_1Л сплатила суму боргу в розмірі 523 660, 58 грн., що еквівалентно 17 738,26 Євро і також вчасно сплачує решту суму боргу, сплату якого розстрочена судом на 36 місяців, а тому слід констатувати факт добросовісного виконання рішення суду боржницею ОСОБА_1 Водночас, стягувач ПАТ «Державний ощадний банк України» своїм листом від 11 травня 2018 року повідомив державного виконавця, що боржник щомісячно сплачує заборгованість в сумі 750 Євро, відповідно до вищевказаної ухвали, заборгованість у неї відсутня, просять взяти до уваги той факт, що виконання рішення суду забезпечено добровільним виконанням, а тому немає необхідності звертати стягнення на майно боржника. 10 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Підволочиського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області із письмовою заявою про зняття арешту з усього її майна (коштів) у звязку із належним виконанням нею рішення суду та з підстав визначених у п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», однак станом на дату подання вказаної скарги головним державним виконавцем рішення за наслідком розгляду даної заяви не прийнято, що порушує права та законні інтереси скаржника, та у звязку з чим остання була вимушена звернутися до суду.

В судовому засіданні скаржник скаргу підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Крім того доповнила, що будь-яких обєктивних підстав для відмови ДВС у її клопотанні про зняття арешту із її майна не було. Зазначила, що вона отримувала кредит як фізична особи, і виконання зобовязань за кредитним договором забезпечене іпотечним договором, укладеним з майновим поручителем ОСОБА_4 Предметом іпотеки є житловий будинок, що в смт. Підволочиськ по вул. Заньковецької, 3, загальною площею 347,5 кв.м., вартість якого станом на 09 листопада 2007 року становила 885 000 грн., що є достатньо, для повного виконання рішення суду. З цих підстав просить скаргу задоволити.

Начальник Підволочиського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області ОСОБА_3 в судовому засіданні категорично заперечив проти задоволення скарги, вважає свої дії законними, в задоволенні скарги просить відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Судом встановлено, що 10 травня 2018 року боржник ОСОБА_1 звернулася до Підволочиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області із письмовою заявою про зняття арешту з усього її майна (коштів) у звязку із належним виконанням нею рішення суду.

Станом на день подання даної скарги головним державним виконавцем Підволочиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3 рішення за наслідком розгляду даної заяви не прийнято.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 04 вересня 2015 року у цивільній справі №2/604/6/15, задоволено позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіального відокремленого без балансового відділення №10019/039 філії Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк», вирішено стягнути з ОСОБА_1, заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №4 від 13 листопада 2007 року в сумі 47 659, 19 євро, що еквівалентно 1185 760,95 грн. та 3654 грн. судового збору.

З метою забезпечення виконання рішення суду, та захисту інтересів стягувача ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» відносно боржника ОСОБА_1 при відкритті виконавчого провадження головним державним виконавцем ВДВС Підволочиського РУЮ ОСОБА_3, згідно заяви стягувача накладено арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (постанова від 25 січня 2016 року ВП №49919415).

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 24 травня 2017 року №6/604/5/17 вирішено розстрочити виконання рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області суду від 17 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_4 про стягнення заборгованості шляхом сплати ОСОБА_1 40 відсотків від стягнутої з неї судом суми, що становить 17 738,26 Євро, протягом трьох днів з дня набрання законної сили цією ухвалою суду, а решти 60 відсотків, що становить 27 000 Євро, - протягом 36 місяців зі сплатою щомісячного платежу в сумі 750 Євро в останній день місяця, починаючи з 30 червня 2017 року.

Судом встановлено, що скаржник повністю виконує свої зобовязання щодо сплати заборгованості згідно із ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 24 травня 2017 року №6/604/5/17, що стверджується листом начальника філії Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк» №117-20-12/1/451.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобовязаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання ( пункт 3 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно частини 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частини 2 статті 451 Цивільного процесуального кодексу України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

При розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобовязані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12) (Абзац 1 пункту 3 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або Бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах»).

Згідно частини 1 статті 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та юридичних осіб, інтересів держави.

Законодавцем у частинах 1, 2, 3 статті 12 Цивільного процесуального України визначено, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини першої статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 68 цього Кодексу (частина перша статті 81 Цивільного процесуального кодексу України).

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість даної скарги, оскільки, як встановлено в процесі розгляду справи, рішення суду боржником виконується добровільно, що підтверджується стягувачем ПАТ «Державний ощадний банк України», крім того, виконання зобовязань за кредитним договором забезпечене іпотечним договором, укладеним з майновим поручителем ОСОБА_4 та предметом іпотеки є житловий будинок, що в смт. Підволочиськ по вул. Заньковецької, 3, загальною площею 347,5 кв.м., вартість якого станом на 09 листопада 2007 року становила 885 000 грн, що дозволяє повною мірою здійснити захист прав стягувача та забезпечити виконання рішення суду.

Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України за рахунок бюджетних асигнувань Підволочиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області слід стягнути понесені скаржником судові витрати розміром 2600 (дві тисячі шістсот) гривень, що складається із наступного: 200 грн. за консультацію, 1500 грн. складання скарги та викопіювання доказів для учасників судового процесу, 900 грн. за представництво адвокатом в суді (квитанція до прибуткового касового ордера №63 від 17 травня 2018 року).

Керуючись ст.ст. 1,13,18,59 Закону України «Про виконавче провадження», ст..ст. 133, 447-452 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Підволочиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3 у зведеному виконавчому проваджені №51642804.

Зобовязати головного державного виконавця Підволочиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_5 скасувати арешт з усього майна (коштів) боржника ОСОБА_1 у зведеному виконавчому проваджені №51642804, накладений згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 25 січня 2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Підволочиського РВДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (ідентифікаційний код 34831434, юридична адреса: вул. Д. Галицького, 80, смт. Підволочиськ, Тернопільської області) в користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати у справі в сумі 2600 (дві тисячі шістсот) гривень за правничу допомогу.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Тернопільської області через Підволочиський районний суд протягом пятнадцяти днів з часу її проголошення.

Суддя Н.Б.Сташків