ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6928/17
провадження № 2/753/4420/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2018 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Козін В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.Мотивуючи свої вимоги тим, що 05 грудня 2016 року о 18 год. 50 хв. на пр. Григоренка, 22/20 в м. Києві ОСОБА_3., керуючи автомобілем «Нісан», державний номерний знак НОМЕР_1, не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила з зіткнення з автомобілем «Форд», державний номерний знак НОМЕР_2., належним позивачу. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2017 року ОСОБА_3визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу. На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Нісан», державний номерний знак НОМЕР_1, була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» згідно договору обов»якового стархування власників наземних транспортних засобів серії АЕ 9082037, дійсного на час ДТП. З метою визначення розміру збитку, завданого пошкодженому транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ним замовлено проведення автотоварознавчого дослідження. Так, згідно висновку про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, зробленого суб»єктом оціночної діяльності, вартість збитку завданого автомобілю «Форд», державний номерний знак НОМЕР_2, визначено з урахуванням ст. 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та становить 89 394 грн. 03 коп. коп. А згідно акту виконаних робіт, проведеного ФОП ОСОБА_5 від 28 лютого 2017 року за його замовленням, збитки визначено в сумі 128 810 грн. 00 коп., й ним понесені згідно платіжної квитанції від 28 лютого 2017 року, частину з яких - 89 394 грн. 03 коп. йому виплатила 07 квітня 2017 року страхова компанія відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО». Відтак, візниця між фактичним розміром збитку і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 39 415 грн. 97 коп. (128 810 грн. 00 коп. - 89 394 грн. 03 коп. = 39 415 грн. 97 коп.), яку просить стягнути з відповідача, як винуватця ДТП, на підставі ст.1194 ЦК України. Окрім того, ним понесені витрати за проведення оцінки пошкодження автомобіля - 1 700 грн. 00 коп., витрати за стоянку автомобіля - 500 грн. 00 коп., які просить стягнути з відповідача.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6, діюча на підставі довіреності від 15 травня 2018 року (а.с.197), позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7, діючий на підставі ордеру про надання правової допомоги та договору від 02 травня 2018 року (а.с.187, 188), в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог, вважаючи, що страховик здійснив позивачу виплату страхового відшкодування - визначеного матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, зробленого суб»єктом оціночної діяльності, як вартість збитку завданого автомобілю, визначено з урахуванням ст. 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, в межах чинного законодавства.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, якимзокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що 05 грудня 2016 року о 18 год. 50 хв. на пр. Григоренка, 22/20 в м. Києві, ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Нісан», державний номерний знак НОМЕР_1, не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Форд», державний номерний знак НОМЕР_2, належним позивачу (а.с.10)

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2017 року ОСОБА_3визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу (а.с.10).

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Нісан», державний номерний знак НОМЕР_1, була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» згідно договору обов»якового стархування власників наземних транспортних засобів серії АЕ 9082037, дійсного на час ДТП, з «нульовою» франшизою (а.с.11, 12).

З метою визначення розміру збитку, завданого пошкодженому транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачем замовлено проведення автотоварознавчого дослідження.

Так, згідно висновку про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, зробленого суб»єктом оціночної діяльності, вартість збитку завданого автомобілю «Форд», державний номерний знак НОМЕР_2, визначено з урахуванням ст. 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та становить 89 394 грн. 03 коп. коп. (а.с.16-19, 21-31).

А згідно акту виконаних робіт, проведеного ФОП ОСОБА_5 від 28 лютого 2017 року за замовленням позивача, збитки визначено в сумі 128 810 грн. 00 коп. (а.с.15), й позивачем понесені згідно платіжної квитанції від 28 лютого 2017 року, частину з яких - 89 394 грн. 03 коп. йому виплатила 07 квітня 2017 року страхова компанія відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» згідно проведеної оцінки.

Відтак позивач вважає, що візниця між фактичними розміром збитку і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 39 415 грн. 97 коп. (128 810 грн. 00 коп. - 89 394 грн. 03 коп. = 39 415 грн. 97 коп.), яку просить стягнути з відповідача, як винуватця ДТП, на підставі ст.1194 ЦК України.

Проте з такою позицією погодитися не можна.

Так, вирішуючи питання про відшкодування матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, судом взято за основу висновок про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, зробленого суб»єктом оціночної діяльності 24 грудня 2016 року, на тій підставі, що він відповідає вимогам законодавства, що регулює професійну оціночну діяльність в Україні, а саме: Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», «Загальним засадам оцінки майна і майнових прав», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440, Методиці товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затверджений Мін»юстом, Фондом держмайна, реєстраційний № 1070/8395 від 24.11.2003 року (зі змінами) тощо; має всі необхідні розрахунки визначення вартості матеріального збитку та виконаний з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, відповідно повинен бути покладений в основу рішення.

Відповідно, оскільки страховиком відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО»позивачу 07 квітня 2017 року виплатило 89 394 грн. 03 коп. - вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, правових підстав для задоволення позову немає.

Статтею 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Проте частиною 3 зазначеної статті визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За таких правових підстав, суд застосовує спеціальну норму, регулюючу дані правовідносини - статтю 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за наслідками вимог частини 3 статті 22 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правові підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Автомобіль відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України - є джерелом підвищеної небезпеки. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди.

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України).

За таких правових підстав та наданих доказів позов є необґрунтованим, не доведеним й таким, що підлягає відмові у задоволенню, підстав для його задоволення судом не встановлено.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 22, 1166, 1187, ч.1 ст. 1172 ЦК України, 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п»ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судомому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

СУДДЯ: