Постанова

Іменем України

07 червня 2018 року

м. Київ

справа № 725/5551/16-ц

провадження № 61- 9600 св 18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на постанову апеляційного суду Чернівецької області від 20 грудня 2017 року у складі суддів: Перепелюк І. Б., Яремка В. В., Одинака О. О.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права власності.

Позовна заява мотивована тим, що 2 листопада 2016 року на електронних торгах придбала нежилу будівлю магазину загальною площею 76, 9 кв.м по АДРЕСА_1, попереднім власником якої був відповідач.

Посилаючись на те, що відповідач самовільно, всупереч її волі та без належних правових підстав продовжує користуватися спірним об'єктом нерухомості, чим чинить перешкоди у здійсненні права власності, ОСОБА_4 просила усунути такі перешкоди шляхом визнання ФОП ОСОБА_5 таким, що втратив право користування нежилою будівлею та звільнення приміщення магазину від належних йому майна, речей та предметів.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 вересня 2017 року у складі судді Галичанського О. І. позов задоволено. Усунено перешкоди ОСОБА_4 у здійсненні нею права власності на нерухоме майно - нежилу будівлю-магазин, що знаходиться по АДРЕСА_1, шляхом визнання ФОП ОСОБА_5 таким, що втратив право користування нежилою будівлею-магазином та звільнення даної будівлі від належних ФОП ОСОБА_5 майна, речей, предметів.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що унаслідок відчуження майна на електронних торгах відповідач, як попередній власник, втратив право користування спірним майном й незаконно чинить позивачу перешкоди у здійсненні нею особистого права власності.

Постановою апеляційного суду Чернівецької області від 20 грудня 2017 року апеляційну скаргуФОП ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 вересня 2017 року в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування нежилою будівлею-магазином, що знаходиться по АДРЕСА_1 скасовано й в задоволенні зазначених позовних вимог відмовлено. У іншій частині рішення районного суду змінено, а саме усунуто ОСОБА_4 перешкоди у здійсненні права власності на нежилу будівлю-магазину, що знаходиться по АДРЕСА_1, загальною площею 76, 9 кв.м, шляхом звільнення приміщення магазину від майна, що належить ФОП ОСОБА_5

Частково скасовуючи та змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування нежилою будівлею не передбачений законом, а при задоволенні вимог про усунення перешкод шляхом звільнення спірного приміщення від речей відповідача слід зазначити площу будівлі, яка має бути звільнена від вказаного майна.

09 лютого 2018 року ФОП ОСОБА_5 подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду в частині задоволення вимог ОСОБА_4 скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції у порушення вимог статей 2, 3, 4, 5, 6, 10, 12, 13 ЦПК України (2004 року) самостійно змінив позовні вимоги ОСОБА_4, що призвело до зміни способу захисту обраного позивачем, а також всупереч нормам статті 391 ЦК України безпідставно дійшов висновку про усунення перешкод позивачу шляхом звільнення спірного приміщення від майна відповідача.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

13 квітня 2018 року ОСОБА_4 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для його скасування немає.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Судами встановлено, що позивачу на праві власності належить нежила будівля-магазину загальною площею 76, 9 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1, що підтверджується копію витяга з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 9 листопада 2016 року. Вказане нерухоме майно було придбано ОСОБА_4 на електронних торгах, про що свідчить протокол № 208788 проведення електронних торгів від 2 листопада 2016 року.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 20 квітня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4, державного підприємства «Сетам» про визнання прилюдних торгів від 02 листопада 2016 року та акта про проведення електронних торгів від 09 листопада 2016 року недійсними - відмовлено.

Письмові звернення ОСОБА_4 до відповідача з вимогою звільнити нежилу будівлю-магазину, залишені без реагування.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Аналогічні положення містяться у статті 319 ЦК України. Власність не тільки надає переваги, а й покладає певні обов'язки на власників майна. Це конституційне положення гарантує принцип поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об'єктами власності. Власність зобов'язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.

Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення і не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобов'язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об'єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов'язків власник зобов'язаний додержуватись моральних засад суспільства.

У статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З роз'яснень, які містяться у пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 05 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» слідує, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК Українипозов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Аналіз наведених норм права свідчить, що для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав, позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди та внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_4, яка є законним власником нежилої будівлі-магазину, у якій за відсутності правових підстав знаходиться майно відповідача, унаслідок чого чиняться перешкоди у здійсненні права власності позивача.

Доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування апеляційним судом норм статті 391 ЦК України є необґрунтованими, оскільки саме вказаною нормою права передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Посилання у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції у порушення вимог ЦПК України (2004 року) самостійно змінив позовні вимоги також є безпідставними, оскільки при розгляді даної справи суд керувався нормами ЦПК України (у редакції після 15 грудня 2017 року) й вимоги позивача не змінював, так як ОСОБА_4 керуючись статтею 391 ЦК України просила усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування нежилим приміщенням та шляхом звільнення такого приміщення від майна останнього.

Отже доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду щодо часткового задоволення позовних вимог та не дають підстав вважати, що апеляційним судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

В частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_4 про визнання ФОП ОСОБА_5 таким, що втратив право користування нежилою будівлею судове рішення не оскаржується.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Чернівецької області від 20 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А.С. Олійник
Г.І. Усик