АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Харків

справа № 641/6191/17

провадження № 22-ц/790/2541/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання : Плахотнікової І.О.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним - ОСОБА_1,

відповідач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_2

відповідач за первісним позовом - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди,

з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова, ухвалене 07 лютого 2018 року, під головуванням судді Боговського Д.Є.., в залі суду в місті Харкові,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеними позовом.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 03.03.2011 вона передала у борг своїй донці ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 145488,00 грн. строком повернення до 01.07.2015, на підтвердження чого останньою було надано розписку. Ці грошові кошти її донці були необхідні для задоволення побутових потреб її сім'ї, а саме для здійснення ремонтних робіт в належній чоловіку доньки квартирі АДРЕСА_1. Однак, передані в борг грошові кошти до теперішнього часу не повернуті, зобов'язання порушене, тому позивач вважає за необхідне вимагати повернення суми боргу з урахування 3% річних та встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Також позивач вказує, що під час отримання позики ОСОБА_3 перебувала у шлюбі із ОСОБА_2, позичені кошти були використані в інтересах сім'ї, тому і її донька, і ОСОБА_2 мають солідарно відповідати за укладеним ОСОБА_3 в інтересах сім'ї договором позики.

У зв'язку із чим просить стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку заборгованість за договором позики від 03.03.2011 з урахуванням 3% річних та індексу інфляції в загальному розмірі 198450,00 грн., відшкодувати судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2, заперечуючи проти позову ОСОБА_1, подав до суду зустрічний позов.

Обґрунтовуючи свої зустрічні вимоги, ОСОБА_2 посилається на те, що в результаті подання чергового позову про стягнення боргу за договором позики йому було спричинено моральну шкоду, розписка за договором була сфабрикована ОСОБА_1 та ОСОБА_3, обставини за позовом є вигаданими та такими, що принижують його честь і гідність, внаслідок чого він зазнав душевних страждань, змушений збирати документи до суду, замість того, щоб працювати і влаштовувати свої особисті справи та приділяти увагу своїм близьким та рідним. Розмір моральної шкоди він оцінює саме у заявленому ним розмірі.

У зв'язку із чим просить відшкодувати заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 64000,00 грн., яку просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 03 березня 2011 року з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в розмірі 198450,00 грн. (сто дев'яносто вісім тисяч чотириста п'ятдесят гривень 00 коп.)

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1984,50 грн.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що з тексту розписки не вбачається, що гроші були передані від ОСОБА_4 ОСОБА_3, а тому не має підстав вважати укладеним договір позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, в розумінні ст. 1046 ЦПК України. Також не було підтверджено в судовому засідання той факт, що ОСОБА_3 витратила отримані грошові кошти за розпискою в інтересах сім'ї. Судом не було враховано, що ним не було надано письмової згоди на укладання договору позики. Також вказує на те, що оригінал розписки в матеріалах справи відсутній, з моменту спливу строку повернення боргу позивачка жодного разу не зверталася до відповідача із проханням повернути грошові кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Визнаючи зобов'язання, що виникли за борговою розпискою спільним боргом подружжя, суд першої інстанції вважав доведеними ті обставини, що кошти, отримані ОСОБА_3 за договором позики витрачені в інтересах сім*ї. Колегія суддів із такими висновками не погоджується, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів цих обставин.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 березня 2011 року ОСОБА_5 передала у борг ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 145488,00 грн., які остання зобов'язалась повернути до 01.07.2015, на підтвердження чого надано власноруч написану розписку, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 10).

Так, згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що з тексту розписки не вбачається, що гроші були передані від ОСОБА_4 ОСОБА_3, а тому не має підстав вважати договір позики укладеним.

Зазначені доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України).

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, боргова розписка від 03.03.2011 року підтверджує факт отримання ОСОБА_3 коштів та зобов*язання їх повернути до 01.07.2015 року.

Наявність у неї невоконаних зобов*язань перед ОСОБА_1 ОСОБА_3 не оспорює.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення боргу з ОСОБА_3 відповідає вимогам закону та залишається без змін.

Із пояснень сторін встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 2008 року.

Із змісту розписки від 03.03.2011 року вбачається, що грошові кошти отримані ОСОБА_3 за згодою її чоловіка ОСОБА_2 для задоволення потреб подружжя, а саме здійснення ремонту в квартирі АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 звертає увагу на те, що розписку від 03.03.2011 року він не підписував.

Дійсно матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 у будь-якому вигляді надавав згоду на отримання позики у розмірі, що виходить за межі дрібного побутового та взагалі був обізнаний про зазначені обставини.

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби.

Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов'язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім'ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов'язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об'єктивний підхід, оскільки він не пов'язує виникнення обов'язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов'язаною особою, якщо об'єктивно цей договір було укладено в інтересах сім'ї та одержане майно було використано в інтересах сім'ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім'ї.

Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України в постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що кошти в розмірі 145488,00 грн., одержані ОСОБА_3 за договором позики, використані нею в інтересах сім'ї.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Ознаками доказів є їх достовірність та достатність.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. ст. 79, 80 ЦПК).

На підтвердження доводів позивача його представником суду надано: договір підряду на ремонтно-будівельні роботи від 01.03.2011, локальний кошторис, відомість ресурсів, акт приймання виконаних будівельних робіт, прибутковий касовий ордер та квитанцію до нього. Проте із зазначених документів не вбачається, що будівельні роботи були оплачені саме за рахунок коштів, що запозичені у позивача.

Позивачем не спростовано той факт, що ремонтні роботи були оплачені за рахунок інших коштів, які були заощаджені подружжям.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для визнання боргу за розпискою від 03.03.2011 року солідарним зобов*язанням подружжя та для стягнення суми боргу з ОСОБА_2 Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми за договором позики необхідно скасувати, у задоволенні позову в цій частині -відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Харківської області, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2018 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми за договором позики - скасувати, у задоволенні позову в цій частині - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1984,50 грн.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна

Повний текст постанови складено 01 червня 2018 року.