Справа № 574/606/18 Провадження №2/574/321/2018
05 жовтня 2018 року Буринський районний суд Сумської області
в складі: головуючого судді Куцан В.М.
з участю секретаря Кошелєвої Н.В.
позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6, про визнання осіб такими, що втратила право на користування житловим приміщенням,
Позивачка звернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що вона та її син ОСОБА_6 є власниками житлового будинку, розташованого по вулиці Набережній,4 в м. Буринь, Сумської області, в якому і проживають. За цією адресою також значаться зареєстрованими її невістка ОСОБА_3 та онуки ОСОБА_4 і ОСОБА_4. У 2016 році шлюб між сином та невісткою був розірваний, остання забрала дітей та в добровільному порядку змінили своє місце проживання. З того часу вони проживають окремо і стосунків не підтримують. Вказані особи втратили право на проживання в будинку, однак добровільно вирішити питання зняття з реєстрації за цією адресою не бажають, у звязку з чим просила скасувати їх реєстрацію.
В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини зазначені в позовній заяві, доповнивши, що реєстрація відповідачів в її будинку створює для неї суттєві незручності в частині оплати комунальних послуг, отримання субсидії та користування своїм майном.
Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6 просив позов задовольнити, а розгляд справи провести без його участі, про що надав до суду письмову заяву.
Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_4 про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в судове засідання не зявилися по невідомій причині, клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву не надали.
За згодою позивачки, суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, кожен окремо, підтвердили, що відповідачі близько двох років не проживають в будинку позивачки.
Вислухавши пояснення позивачки та доводи її представника, покази свідків, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 та її сину ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності належить житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по вулиці Набережній,4 в м. Буринь, Сумської області, що вбачається з показів позивача, свідоцтва про право на власності, свідоцтва про право на спадщину за законом, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.5-8).
Син позивачки ОСОБА_6 після реєстрації шлюбу з ОСОБА_3, проживали в господарстві позивачки, де за згодою останньої була проведена реєстрація місця проживання невістки за вищевказаною адресою.
В період шлюбу в ОСОБА_6 та ОСОБА_3 народилися діти, доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2, які також почали проживати в житловому будинку, який на той час належав позивачці та її чоловіку ОСОБА_9, що вбачається з показів позивача, довідки про реєстрацію місця проживання та довідки про склад сімї, (а.с.10,11).
02.04.2016 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було розірвано, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Буринського РУЮ у Сумській області вчинено актовий запис №13 (а.с.9).
При цьому, відповідачка ОСОБА_3 разом із своїми повнолітніми дітьми - відповідачами по справі ОСОБА_4 і ОСОБА_4 в добровільному порядку змінили своє місце проживання і більш ніж один рік не проживають в домогосподарстві позивачки, що підтверджується показами свідків, довідкою про фактичне місце проживання осіб (а.с.11).
Як встановлено судом, на момент виникнення права у відповідачів на проживання в спірному будинку та на час їх добровільного виселення, ОСОБА_6 не був співвласником даного домоволодіння, і лише після смерті чоловіка позивачки ОСОБА_9, в порядку спадкування за законом, набув право власності на ? частку будинку, що видно із свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10.05.2017 року нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за №447. Також з матеріалів справи вбачається, що відповідачі хоча і проживали в спірному домоволодінні як члени сімї позивача, але не набули самостійного права на спірне житло.
Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
В силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 2 ст.405 цього Кодексу встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.10 своєї постанови від 02.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.
Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3, після розірвання шлюбу із сином позивачки ОСОБА_10 02.04.2016 року, разом із своїми доньками ОСОБА_4 та ОСОБА_4, які в теперішній час є повнолітніми, в добровільному порядку в травні 2016 року виїхали з будинку забравши всі свої речі, і вже протягом більш ніж двох років не проживають в ньому і не несуть будь-яких витрат на його утримання та на оплату витрат по оплаті житлово-комунальних послуг.
За таких обставинах, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право на користування житловим будинком, у звязку з чим вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Таким чином, керуючись 2, 3, 5, 7, 10, 12, 13, 23, 258, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст.391,405 ЦК України, ст.ст.150 ЖК Української РСР, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком, розташованим за адресою Сумська область, м. Буринь, вул. Набережна,4 шляхом визнання ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Буринський районний суд (а з початком функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області) шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий:
Повний текст рішення виготовлений 15.10.2018 року