АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2018 року м. Київ

Справа 759/2210/16-ц

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

секретарі: Луговий Р.В., Довгопола А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 та апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Сенька М.В. 30 листопада 2017 року у м. Києві о 17:45 год., дата складення повного тексту не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю, визнання право власності на майно, визнання недійсним свідоцтва про право власності, -

№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/2919/2018
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
В С Т А Н О В И В

В лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. З урахуванням уточнень позовних вимог просила в порядку поділу майна визнати :

за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, житловою площею 44,10 кв.м., загальною 79,20, вартістю 1000000 грн. та на 167/480 часток квартири АДРЕСА_2, вартістю 835000 грн.,

за відповідачем визнати право власності на легковий автомобіль «Сіат» 2006 р.в., вартістю 270000 грн., та право власності на 313/480 часток квартири АДРЕСА_2, вартістю 1565000 грн., припинивши право спільної сумісної власності на вказане майно.

В обгрунтуванння позову вказувала на те, що вказне майно придбано в період перебування сторін у шлюбі, є їх спільною сумісною власністю, проте вони не можуть прийти до згоди щодо поділу.

Відповідач ОСОБА_3 подав зустрічний позов, в якому просив визнати все вказане майно таким, що належить йому на праві особистої приватної власності. До того ж просив визнати недійсним свідоцтво про право власності ОСОБА_4 на гаражний бокс НОМЕР_2 в ГБК «Кооперативна-6» по проспекту Академіка Палладіна, 13/1 в м. Києві, і визнати за ним право власності на цей гаражний бокс. Дані вимоги мотивовані тим, що все це майно було придбане за його особисті кошти, отримані в дарунок.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30.11.2017 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_4 право власності на: 1/4 частину квартири АДРЕСА_1; 1/2 частину квартири АДРЕСА_2; 1/2частину легкового автомобіля SEAT Leon Stylance 1,6 кузов НОМЕР_3, 2006 р.в., р.н НОМЕР_1.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_3 право власності на: 1/4 частину квартири АДРЕСА_1; 1/2 частину квартири АДРЕСА_2; 1/2частину легкового автомобіля SEAT Leon Stylance 1,6 кузов НОМЕР_3, 2006 р.в., р.н НОМЕР_1.

Право спільної сумісної власності сторін на вказане майно припинено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 6890 (шість тисяч вісімсот дев'яносто) грн. судового збору.

В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю, визнання права власності на майно, визнання недійсним свідоцтва про право власності відмовлено.

Не погодився із зазначеним судовим рішенням відповідач ОСОБА_3, його представником адвокатом ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність, необґрунтованість рішення суду у зв'язку з неповним дослідженням обставин справи. Зокрема, суд першої інстанції в порушення вимог процесуального законодавства безпідставно відхилив належні та допустимі докази ОСОБА_3, а саме договори дарування грошових коштів,а також відмовив в допиті свідка - ОСОБА_8. У зв'язку з неповним з'ясуванням обставин справи, суд прийшов до помилкового висновку, що гаражний бокс НОМЕР_2 в ГБК «Кооперативна - 6» є особистою приватною власністю ОСОБА_4, а дві квартири та автомобіль є об'єктами спільної сумісної власності подружжя. Також суд залишив поза увагою ту обставину, що позивачем не було надано повного переліку спільного майна подружжя, не враховано майно домашнього вжитку, побутова техніка, меблі, об'єкти інтер'єру, які на сьогодні знаходяться у володінні позивача, яка самовільно вивезла їх з квартири.

Враховуючи наведені обставини, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити вимоги зустрічного позову, в задоволенні первісного позову відмовити. Стягнути з ОСОБА_4 на його користь судові витрати в сумі 10080 грн.

Також не погодилась з судовим рішенням позивач, нею подана апеляційна скарга. Вказує на те, що в цілому погоджуючись із рішенням суду в частині задоволення позову про поділ спільного сумісного майна, вона не погоджується із тим, що суд фактично визначивши ідеальні частки для кожного з подружжя у спірному майні, так і не вирішив спору по суті. На думку позивача суд вірно вказав на те, що виділення їй частини квартири АДРЕСА_1 відповідає її інтересам, оскільки рештою квартири володіє її син, який після розлучення сторін проживає з нею. Саме виходячи з цього, а також факту реєстрації права власності на спірний автомобіль за відповідачем, позивач запропонувала варіант розподілу, який враховував, що об'єкти нерухомого майна не є співмірними по ціні від самого початку, а також погодилась з оцінкою вартості майна, запропонованою відповідачем, для того, щоб вирішити спір по суті.

На підставі викладеного просить змінити резолютивну частину рішення в частині часткового задоволення позову про поділ спільного сумісного майна подружжя наступним чином:

визнати за нею право власності на: 1/2частину квартири АДРЕСА_1, вартістю 742294 грн. та на 3643/10000 частин квартири АДРЕСА_2, вартістю 734535 грн.;

визнати за ОСОБА_3 право власності на: легковий автомобіль SEAT Leon Stylance 1,6 кузов НОМЕР_3, 2006 р.в., р.н НОМЕР_1, вартістю 194998 грн. та на 6357/10000 квартири АДРЕСА_2, вартістю 1281757 грн..

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

А отже Апеляційний суд м. Києва є компетентним судом щодо розгляду даної справи.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача адвокат ОСОБА_9 підтримав апеляційну скаргу позивача, просив про скасування рішення суду першої інстанції, ухвалення нового рішення, яким здійснити поділ речей в натурі, так як спільне володіння майном, навіть з урахуванням виділу частко кожного з них, є неможливим внаслідок складних особистих відносин сторін. Апеляційну скаргу відповідача просив відхилити, так як її доводи не підтверджені належними та допустимим доказами у справі.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_7 підтримали подану ними апеляційну скаргу, наголошували на тому, що все майно придбане у шлюбі з позивачем є особистою власністю відповідача, так як кошти на його придбання були отримані ним у дарунок. У зв'язку з цим просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги зустрічного позову, первісний позов залишити без задоволення.

Третя особа: ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_4, щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 заперечував. Після оголошення перерви в судове засідання не з'явився, участі в судових дебатах не приймав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.

Судом апеляційної інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

Громадянка України ОСОБА_4 та громадянин Ірану ОСОБА_3 17.08.1996 уклали шлюб, про що в Центральному відділі реєстрації шлюбів з державним центром розвитку сім'ї зроблено відповідний актовий запис №1020 (т. 1, а.с.143).

В цьому шлюбі у них народились син ОСОБА_5 -ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_11 - ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а.с.181).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.04.2016 шлюб між сторонами розірвано (т. 1, а.с.181).

На час припинення шлюбних відносин за позивачем зареєстрований на праві приватної власності гаражний бокс НОМЕР_2 в ГБК «Кооперативна-6» по проспекту Академіка Палладіна, 13/1 в м. Києві.

За відповідачем на час припинення шлюбних відносин на праві приватної власності зареєстровано:

§ 1/2частина квартири АДРЕСА_1;

§ квартира АДРЕСА_2;

§ легковий автомобіль SEAT Leon Stylance, 1,6 кузов НОМЕР_3, 2006 р.в., р.н НОМЕР_1, що зареєстрований в органах ДАІ згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ 11.01.2007.

Право власності на 1/2частину квартири АДРЕСА_1, набуте на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.12.2009, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Некриловим К.Ю. за реєстровим №8021 (т. 1 а.с.15-17,186-188). За умовами п. 3 цього договору продаж квартири за домовленістю сторін був вчинений за 150000 (сто п'ятдесят тисяч гривень, які отримані продавцем від покупців до оформлення договору). ОСОБА_4 була надана згода на придбання цього майна як спільного (т.2 а.с.94).

Згідно Звіту про оцінку ТОВ «Укрекспертиза-Центр» вартість квартири АДРЕСА_1 станом на 03.11.2017 становить 1484587,00 грн., відповідно вартість ? частини становить 742239,5 грн. (т.2 а.с.195-214).

Квартира АДРЕСА_2 (загальна площа - 85,80 кв.м., житлова площа - 41,20 кв.м), відповідно до свідоцтва про право власності від 27.02.2012, виданого Головним управлінням житлового забезпечення на підставі наказу № 266-С/КІ від 20.02.2012, зареєстрована за відповідачем ( т. 1 a.c.33,185).

Разом з тим, договір про резервування вказаного житлового приміщення був укладений 03.12.2007 між ОСОБА_3 та ТОВ «Екобуд». Умовами цього договору передбачено придбання облігацій 30% у термін до 07.11.2007 і 70% до 01.02.2008 (т. а.с.145-147). За договором купівлі-продажу облігацій № к-15/11/05/1-176 від 03.12.2007 укладеного між ТОВ «Компанія з управління активами «Інвестиційний альянс» та ОСОБА_3, останній зобов'язався оплатити цінні папери в у термін до 07.12.2007 в кількості 2555 шт., що становить 30 % і до 01.02.2008 у кількості 5959 шт., що становить 70% (т.1 а.с.148-151).

Згідно з довідкою від 05.12.2007 покупець ОСОБА_3 виконав умови договору та здійснив оплату в розмірі 245152,25 грн., що складає 30% вартості пакету (т.1 а.с.151). Вказане також підтверджується квитанцією ВАТ «РодовідБанк» № 1254_4 від 05.12.2007 (т.1 а.с.154).

Згідно з довідкою ТОВ «Екобуд» від 30.01.2008 та від 10.01.2012 покупець ОСОБА_3 виконав умови договору та здійснив оплату в розмірі 819918,3 грн., що складає 100% вартості пакету (т.1 а.с.157,207). За квитанцією ВАТ «РодовідБанк» № 1333_5 від 30.01.2008 ОСОБА_3 здійснив платіж на суму 572350,00 грн. (т.1 а.с.158)

Вартість квартири АДРЕСА_2 відповідно до Звіту про оцінку ТОВ «Укрекспертиза-Центр» становить 2016292,00 грн. (т.2 а.с.174-194).

Легковий автомобіль SEAT Leon Stylance, 1,6 кузов НОМЕР_3, 2006 року випуску, р.н НОМЕР_1, зареєстрований в органах ДАІ згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ 11.01.2007 на ім'я відповідача (т.1 а.с.34). Станом на 03.11.2017 його вартість, згідно зі звітом про оцінку ТОВ «Укрекспертиза-Центр», становить 194998,00 грн (т.2 а.с.239-251).

Право власності ОСОБА_4 на гаражний бокс НОМЕР_2 в ГБК «Кооперативна-6» по проспекту Академіка Палладіна, 13/1 в м. Києві підтверджується свідоцтвом виданим Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 20.12.2006 (т.1 а.с.183). Згідно з довідкою Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних стоянок «Кооперативна-6» № 2/10 від 09.10.2006 виданий ОСОБА_4 пайовий внесок за зазначений гаражний бокс був сплачений в жовтні 1993 року у повному обсязі. Балансова його вартість становить 2000 грн. (т. 1, а.с.190). Станом на 26.10.2017 вартість цього гаражного боксу, згідно зі звітом про оцінку ТОВ «Укрекспертиза-Центр», становить 100449,00 грн (т.2 а.с.182-238).

З листа Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних стоянок «Кооперативна-6» № 01/04 від 04.04.2018 вбачається, що ОСОБА_4 був переданий вказаний гаражний бокс у 2006 році, а включення її в члени кооперативу відбулося 07.11.2006, що підтверджується її заявою та заявою попереднього користувача (т.3 а.с.90-93).

Матеріали справи місять копії договорів дарування укладених в Ісламській Республіці Іран та посвідчених нотаріально (т.1 а.с. 228-251; т.2 а.с.1-17).

Так, за цими договорами, відповідач отримав в дар від ОСОБА_14: 04.06.1996 - 15000 доларів США; 12.02.1997 - 11000 німецьких марок та 232 долари США.

Також відповідач отримав в дар від Будівельної Компанії «Тарг Афшан Опум'є»: 23.02.2002 - 9000 доларів США; 10.06.2005 - 30000 доларів США; 05.05.2006 - 45000 доларів США; 11.11.2007 - 50000 доларів США; 22.06.2009 - 35000 доларів США; 07.10.2009 - 20000 доларів США. Існування компанії підтверджується відповідними документами (т1.а.с. 162-179).

Відповідачем були опубліковані за митною декларацією від 23.02.1997 1000 ДМ або 1000 ДМ, так як вказана декларація містить ряд виправлень здійснених власноручно (т.1 а.с.213).

За період спільного життя сторін ними було придбано і відчужено і інше нерухоме майно. А саме, на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.1999 на ім'я відповідача та ОСОБА_5 була придбана квартира АДРЕСА_8 (т.2 а.с.97). Вказана квартира була продана 25.12.2009 за ціною 240000 грн.. При цьому ОСОБА_4 була надана згода чоловіку ОСОБА_3 на продаж, як майна набутого в період перебування у шлюбі (т.2 а.с.95,96).

На підстав договору купівлі-продажу від 20.07.2004 ОСОБА_3 набув право власності на квартиру АДРЕСА_9 (т.2 а.с.151). Дана квартира була продана 29.01.2008, що вбачається з договору купівлі-продажу від 29.01.2008 (т.2 а.с.66). ОСОБА_4 була надана згода як на придбання, так і на продаж цього майна як спільного (т.2 а.с.67,152-153). Вартість цієї квартир за договором становить 125000 грн., за звітом - 555500 грн. (т.2 а.с.68-75).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4 з 07.10.2002 здійснює підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець (т.2 а.с.114-128). Проте, дані про розміри доходу відсутні. Також відсутні дані про джерела та розміри доходів відповідача.

Відповідно до вимог ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В силу ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з положеннями ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( ч.1 ст.70 СК України).

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 71 СК України).

Задовольняючи первісні позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що всі договори на придбання спірного нерухомого майна були укладені за згодою дружини покупця. При цьому, нотаріусами роз'яснювались відповідачу правові наслідки передбачені ст.ст. 57-74, 97 СК України про спільність та роздільність майна подружжя. З характеристик квартир, що були набуті сторонами раніше і були продані з метою придбання іншого житла, вбачається, що сторони бажали поліпшити свої житлові умови та забезпечити на майбутнє житлом своїх дітей. Отже, вказане спірне майно було придбане в інтересах сім'ї. Джерелом коштів на придбання майна є зокрема доходи сторін від підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (т.2 а.с. 82-116), де відповідач був оформлений найманим працівником. Враховуючи, що суду не надано доказів про те, що подаровані кошти відповідачем легалізовані на території України, судом відхилені посилання відповідача на внесення цих коштів в рахунок вартості придбаного сторонами майна. Тому суд вважав доведеними вимоги первісного позову щодо визнання спільною сумісною власністю переліченого позивачем майна.

Оскільки пайовий внесок за гаражний бокс був сплачений ОСОБА_4 в жовтні 1993 року у повному обсязі, тобто до укладення шлюбу з відповідачем, то суд прийшов до висновку, що він є особистою власністю позивача. А тому, підстав для визнання недійсним свідоцтва про право власності на гаражний бокс не вбачав.

Вказане у свою чергу виключає можливість задоволення вимог зустрічного позову про визнання цього майна особистою власністю відповідача.

Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повному обсязі не вважає за можливе.

З наведених вище норм слід дійти висновку, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості, і це є її процесуальним обов'язком.

Сторона відповідача наголошує на тому, що все майно придбане у шлюбі, є його особистою власністю, так як воно придбано за кошти отримані в дарунок та від реалізації майна, що належало йому особисто.

Сторони перебували у шлюбі з 17.08.1996. Матеріалами справи підтверджується факт придбання у 1999 році квартири АДРЕСА_8 та у 2004 році квартири АДРЕСА_9. Твердження відповідача про реалізацію в 1998 році належної йому на праві особистої приватної власності квартири не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому не можуть бути прийняті до уваги суду. А отже, доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції обставин реалізації об'єктів особистої приватної власності відповідача відхиляються апеляційним судом.

Не заслуговують на увагу посилання відповідача на укладені договори дарування, за умовами яких він отримував в дар грошові кошти. Матеріали справи містять копії вказаних договорів, які нотаріально посвідчені і здійснено їх переклад, однак в матеріалах справи відсутні дані, що підтверджували б їх ввезення на територію України, що виходячи із сум, мало бути офіційно оформлено при проходженні митного контролю.

З наведених вище обставин вбачається, що платежі за квартиру АДРЕСА_2 були здійснені ОСОБА_3 05.12.2007 та 30.01.2008 . При цьому 29.01.2008 здійснюється продаж квартири АДРЕСА_9, і ОСОБА_4 надає згоду на відчуження майна, як спільного з відповідачем.

Вартість 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 була сплачена 29.12.2009, в той же день був здійснений продаж квартири АДРЕСА_8. ОСОБА_4 була надана згода як на відчуження, так і придбання майна, як спільного майна подружжя.

Слід зазначити, що існує значна різниця між сумами отриманими від продажу майна та сумами внесеними при придбані майна, проте відсутні і достовірні дані належності грошових коштів на праві особистої власності одному з подружжя, наявні дані про здійснення підприємницької діяльності позивачем, та враховуючи наявність надання згоди іншим з подружжя, слід дійти висновку про здійснення вказаних правочинів в інтересах сім'ї. Вказане у своїй сукупності свідчить про те, що придбання спірних квартир відбувалось як спільного майна сторін, за рахунок коштів отриманих від реалізації спільного майна та з внесенням додаткових коштів, визначення яких, як особистих коштів відповідача не вбачається можливим. Посилання відповідача на те, що надання згоди дружиною вважав такими, що не впливають на його право власності, і є лише обов'язковою умовою нотаріального посвідчення договорів, не можна визнати обґрунтованим, оскільки вказане свідчить про волевиявлення сторін, їх домовленість та визначають правовідносини, що виникли між ними. До того ж сторони у справі не були позбавлені права надати заяву про визнання майна особистою власністю. А отже, вказане нерухоме майно є об'єктом спільної сумісної власності сторін у справі. Вартість цього майна на час розгляду справи, за погодженням сторін, визначається на підставі висновків ТОВ «Укрекспертиза-Центр».

Легковий автомобіль SEAT Leon Stylance, 1,6 кузов НОМЕР_3, 2006 р.в., р.н НОМЕР_1, був набутий у власність 11.01.2007, і враховуючи відсутність даних про придбання його за рахунок особистих коштів відповідача, він також є об'єктом спільної сумісної власності сторін у справі. В матеріалах справи відсутні дані про вартість автомобіля на час його придбання, при розгляді справи позивач погодилась із визначеною ТОВ «Укрекспертиза-Центр» оцінкою.

Право власності ОСОБА_4 на гаражний бокс НОМЕР_2 в ГБК «Кооперативна-6» по проспекту Академіка Палладіна, 13/1 в м. Києві підтверджується свідоцтвом виданим Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 20.12.2006. Суд першої інстанції пославшись на те, що пайовий внесок за нього був сплачений в 1993 році, і відніс вказаний гаражний бокс до особистої приватної власності позивача. Проте такий висновок здійснений без повного дослідження обставин щодо його придбання. Так, у наданій ОСОБА_4 довідці дійсно вказано на те, що пайовий внесок за зазначений гаражний бокс був сплачений в жовтні 1993 року у повному обсязі, однак не зазначена особа яка здійснила цей внесок.

З листа Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних стоянок «Кооперативна-6» № 01/04 від 04.04.2018 вбачається, що ОСОБА_4 вказаний гаражний бокс був переданий у 2006 році, а включення її в члени кооперативу відбулося 07.11.2006, що підтверджується її заявою та заявою попереднього користувача (т.3 а.с.90-94).

Вказані докази були прийняті апеляційним судом, оскільки як вбачається вони були отримані на адвокатський запит представника позивача після ухвалення рішення.

Так, в силу ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Разом з тим, в силу ч. 3 ст. 264 ЦПК України судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Згідно з ч.5 цієї норми законодавства, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 14 Постанови Пленуму № 12 від 24.10.2008 «Про судову практику розгляду справ в апеляційному порядку» вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не були подані до суду першої інстанції, апеляційний суду повинен врахувати як вимоги ч. 3 ст. 27 ЦПК України (в редакції чинній до 15.12.2017) щодо зобов'язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати свої обов'язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Враховуючи, що процесуальний закон зобов'язує суд повно і всебічно з'ясувати всі обставини справи, встановити характер правовідносин, що виникли між сторонами у справі, здійснити справедливий та неупереджений розгляд справи з метою ефективного захисту порушених прав осіб, даний доказ не може бути залишений поза увагою суду.

У зв'язку з цим, вказаний гаражний бокс є таким, що придбаний в період спільного подружнього життя сторін у справі, підстав для віднесення його до об'єктів особистої приватної власності одного з них не вбачається, а тому він є об'єктом їх спільної сумісної власності. Його вартість зі звітом про оцінку ТОВ «Укрекспертиза-Центр», становить 100449,00 грн.

Таким чином доводи апеляційної скарги відповідача щодо помилковості висновків суду першої інстанції про віднесення цього об'єкту до особистої приватної власності позивача слід визнати обґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що в ході розгляду справи доведений наступний склад набутого сторонами у спільну власність майна :

§ 1/2частина квартири АДРЕСА_1, вартістю742239,5 грн.;

§ квартира АДРЕСА_2, вартістю 2016292,00 грн;

§ легковий автомобіль SEAT Leon Stylance, 1,6 кузов НОМЕР_3, 2006 р.в., р.н НОМЕР_1, що зареєстрований в органах ДАІ згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ 11.01.2007, вартістю 194998 грн.;

§ гаражний бокс НОМЕР_2 в ГБК «Кооперативна-6» по проспекту Академіка Палладіна, 13/1 в м. Києві, вартістю 100449,00 грн.

Загальна вартість спільного майна становить 3053978,5 грн. і, відповідно частка кожного з них становить суму 1526989,25 грн.

Виходячи з наведених вище норм чинного законодавства, здійснення подружжям права спільної сумісної власності передбачає їх рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними.

Сторони у справі не дійшли згоди з приводу виділення у власність одному з них конкретного майна, а також розміру компенсації на користь іншого за втрачену частку у праві спільної сумісної власності, така компенсація не вносилась на депозитний рахунок суду. Разом з тим, виділення ідеальних часток у спільному майні без його реального розподілу і виділу в натурі, не вирішує спір по суті, так як відносини, що склались між ними свідчать про неможливість спільного володіння, користування і розпорядження об'єктами рухомого і нерухомого майна, що і стало підставою звернення до суду. Таким чином апеляційний суд погоджується з доводами позивача про те, що рішенням суду першої інстанції не вирішений спір по суті, а враховуючи обсяг спільного майна, значна його частина може бути поділена шляхом виділення в натурі.

Суд першої інстанції вірно вказав на те, що виділення позивачу частини квартири АДРЕСА_1 відповідає її інтересам, оскільки рештою квартири володіє її син, який після розлучення сторін проживає з нею, однак з огляду на наведене доцільним буде виділення їй всієї ? частини цієї квартири, вартістю 742239,5 грн..

Враховуючи, що автомобіль зареєстрований за відповідачем, ним реалізовуються права володіння та користування, а також відсутність претензій на це майно зі сторони позивача, даний автомобіль слід виділити у власність відповідача. Вартість автомобіля становить 194998,00 грн.

З огляду на виділення позивачеві об'єкту нерухомого майна, яке є житловим, інший об'єкт нерухомості, що відноситься до житлового фонду має бути віднесений до власності відповідача для забезпечення його житлом. Проте вартість іншої квартири становить 2016292,00 грн., що значно перевищує вартість майна, виділеного позивачу навіть з урахування зменшення частки відповідача на вартість автомобіля. Тому апеляційний суд, з метою додержання рівності часток кожного з подружжя, вважає за доцільне виділити у власність позивача гаражний бокс вартістю 100449,00 грн. та 31/100 частин цієї квартири. Таким чином, у власності відповідача залишається 69/100 частин АДРЕСА_2. Слід зазначити, що такий поділ здійснений із застосування округлення чисел, тому має місце певна розбіжність у їх вартості, проте такий поділ найбільш відповідає принципу рівності часток без присудження компенсації і сприяє реалізації кожної із сторін своїх прав власника.

З наведеного вище вбачається, що апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги позивача та частково визнає обґрунтованими доводи відповідача. Хоча суд першої інстанції в певних частинах дійшов вірних висновків, проте невірно визначив обсяг спільного майна сторін у справі та не вирішив спір, не здійснив заходів на усунення конфлікту сторін, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в цілому. Ухвалюючи нове рішення апеляційний суд виходить із наявних в матеріалах справи доказів, вимог заявлених в суді першої інстанції, гарантованого права власності, принципів рівності часток подружжя, прав сторін при розгляді справи, а також принципів розумності і справедливості.

В порядку ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог .

Оскільки як вимоги первісного, так і вимоги зустрічного позовів задоволені частково і сторонами понесені судові витрати пропорційно до розміру заявлених вимог, то підстав для їх стягнення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

№ апеляційного провадження:22-ц/796/2919/2018
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Апеляційну скаргу ОСОБА_4- задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 30 листопада 2017 рокускачувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю, визнання права власності на майно, визнання недійсним свідоцтва про право власності - задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на:

· ? частину квартири АДРЕСА_1;

· гаражний бокс НОМЕР_2 загальною площею 16,00 кв.м., за адресою: м. Київ, пр-т. Палладіна, 13/1;

· 31/100 частин квартири АДРЕСА_2.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_3 право власності на:

· 69/100 частин квартири АДРЕСА_2;

· Легковий автомобіль SEAT Leon Stylance 1,6 кузов НОМЕР_3, 2006 року випуску, р.н. НОМЕР_1.

Право спільної сумісної власності сторін на вказане майно припинити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді:

Повний текст постанови складений 04.06.2018.