Справа № 347/1910/15
Провадження № 22-ц/779/699/2018
Головуючий у 1 інстанції Гордій В. І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Ясеновенко Л.В., Горейко М.Д.,

секретарів Капущак С.В., Бойчука Л.М.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Косівського районного суду від 28 березня 2018 року під головуванням судді Гордія В.І. в м. Косів,

в с т а н о в и в:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до укладеного договору № б/н від 29.11.2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", які викладені на офіційному банківському інтернет-сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених вищенаведеним договором. Однак, взяті на себе зобов"язання ОСОБА_2 належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом в розмірі 13385,50 грн, яке у позивач просив стягнути з ОСОБА_2

Рішенням Косівського районного суду від 28 березня 2018 року відмовлено в задоволенні позову за пропуском строку позовної давності.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» на дане рішення подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що незгідний з даним рішенням, вважає його незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначає, що кредит відповідачем був отриманий у вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Як вбачається з розрахунку заборгованості 13.09.2012 року відповідачем була сплачена сума у розмірі 1500 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України, якщо особою вчинені дії, які свідчать про визнання нею свого боргу, то перебіг позовної давності переривається. Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Таким чином, строк позовної давності був перерваний та почався знову. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Тому банк звернувся із позовом у межах загального строку позовної давності.

Апелянт вказує на те, що пунктом 4.6 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачено право банку списувати кошти з поточних рахунків клієнта у рахунок погашення простроченої заборгованості за Кредитним договором та Клієнт доручає Банку здійснювати списання з поточних та інших рахунків. Тобто, у кожному випадку усі сплати за Кредитним договором відбулись за дорученням відповідача. Вказані платежі відповідач ніяким чином не оскаржував.

Апелянт вважає, що позивачем надані належні та допустимі докази по справі, також наданий розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до Кредитного договору. Відповідачем ці докази не були спростовані.

Укладаючи кредитний договір відповідач не мав сумнівів щодо його розумності та справедливості. А також підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Копії умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою додавалися до позовної заяви.

Суд при ухваленні рішення ототожнив поняття «договору та платіжної карти» однак банк зазначає, що це є різні поняття. Оскільки договір про надання банківських послуг це є форма договору, який укладає банком та держателем платіжної картки, а платіжна картка спеціальний платіжний засіб.

Тому закінчення строку картки не свідчить про припинення договірних відносин між ПриватБанком та відповідачем по справі.

Апелянт вважає, що банк звернувся із позовом у межах строку позовної давності, а по справі були надані усі належні докази по справі.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, зазначив що позивачем пропущений встановлений законом для даних правовідносин трирічний строк позовної давності, який слід рахувати із дати останнього здійсненого відповідачем платежу на погашення кредитної заборгованості, а саме з 13.09.2012 року. Оскільки до суду банк звернувся лише 25.09.2015 року, не заявивши клопотання про поновлення пропущеного строку, тому з цих підстав відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що до такого висновку суд першої інстанції прийшов передчасно, без належного дослідження обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно матеріалів справи, 29.11.2011 року ОСОБА_2, звернувся з письмовою анкетою - заявою б/н до ПАТ КБ «ПриватБанк» про надання йому кредиту у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У заяві відповідач висловив згоду з тим, що дана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. З Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому виді, - він ознайомився та згідний (а.с.6).

Судом встановлено, що відповідач, підписавши заяву-анкету, підтвердив своїм підписом те, що він ознайомився і згідний з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Тому договір є укладеним на вищенаведених Умовах та правилах і відповідно до Тарифів банку, що містяться у матеріалах справи.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Наслідки порушення договору позичальником передбачені ст. 1050 ЦК України.

Згідно поданого банком розрахунку заборгованості за договором № б/н від 29.11.2011 року (а.с.4-5), загальна заборгованість за кредитом становить 13385,50 грн., які банк і просить стягнути з відповідача, зокрема: заборгованість за кредитом 1960,67 грн.; заборгованість за процентами 7731,23 грн.; заборгованість за пенею та комісією 2580 грн.; заборгованість по судовим штрафам 1113,60 грн. (500грн.- штраф (фіксована частина), 613,60 грн. штраф (процентна складова)).

Згідно довідки банку, наданої представником суду апеляційної інстанції, вбачається, що ОСОБА_2 банком відповідно до умов даного кредитного договору була видана одна кредитна картка № 364648 з терміном дії з 29.11.2011 року по травень 2015 року.

З даним позовом до відповідача банк звернувся в суд 19.09.2015 року (а.с. 40 т.1). При цьому зняття готівки по рахунку здійснені відповідачем банківською карткою двічі 10 жовтня 2012 року, чим перервано трирічний строк позовної давності, який банком у даному спорі не пропущено.

Тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з цих підстав є неправильним.

Апеляційний суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Справа перебувала на розгляді Верховного Суду України яким у даній справі 11.10.2017 року винесено постанову з правовими висновками з приводу спірних питань саме по даній справі.

Згідно довідки розрахунку заборгованості ОСОБА_2 перед банком вбачається, що його заборгованість по процентах за користування кредитом нарахована наступним чином: - з 29.11.2011 року по 31.12.2012 року з розрахунку 36 % річних; - з 05.01.2013 року по 31.08.2014 року з розрахунку 30 % річних;

- з 31.08.2014 року по 31.03.2015 року з розрахунку 34.8 % річних;

- з 01.04.2015 року по 31.07.2015 року з розрахунку 43,2 % річних.

Щодо збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку з 01 квітня 2015 року до 31 серпня 2015 року, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг банк має право в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з наступною зміною його розміру у відповідності до кредитної історії.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У четвертій частині указаної статті передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобовязаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобовязаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобовязаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніше як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки зясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Саме такі висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року та 30 листопада 2016 року.

Згідно даних розрахунку заборгованості відповідача (а.с.4,5 т. 1) вбачається, що банк в односторонньому порядку збільшив з 01 квітня 2015 року по 31 липня 2015 року розмір процентної ставки з 34.8 % до 43.2%, належно не повідомивши відповідача про зміну процентної ставки, оскільки у банку відсутні дані про вручення адресатові під розписку такого повідомлення. Тому суд вважає, що за вказаний період розмір заборгованості по процентах слід зменшити виходячи з існуючої до збільшення процентної ставки 34.8 відсотка і загальна сума заборгованості відповідача по процентах становитиме 7 170,77 грн.

Щодо вирішення питання про стягнення неустойки (пені, штрафів) суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктами 1.1.5.21, 1.1.5.25 (а.с. 18-19 т.1) передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

Також згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 18, 31) передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобовязань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

Оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що на користь позивача слід стягнути тільки заборгованість по штрафах станом на 31.07.2015 року у розмірі 1 113,60 грн, а у задоволенні позову щодо стягнення пені відмовити.

Обґрунтованою відповідно до розрахунку заборгованості є заборгованість ОСОБА_2 перед банком по тілу кредиту у розмірі 1 960,67 грн станом на 31.07.2015 року, яку необхідно стягнути з відповідача на користь банку.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним у даній справі судовий збір.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення без додержання вимог матеріального і процесуального права, тому його слід скасувати і постановити в даній справі нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково. Рішення Косівського районного суду від 28 березня 2018 року скасувати.

Постановити нове рішення. Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідент.номер НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (01001 м. Київ вул.Грушевського 1Д, ) заборгованість за кредитним договором №б/н від 29.11.2011 року у розмірі 10 245,04 (десять тисяч двісті сорок пять гривень 04 коп) з яких: 1 960,67 грн заборгованість за кредитом; 7 170,77 грн заборгованість по процентах за користування кредитом; 1 113,60 грн штрафи (500 грн фіксована частина, 613,60 грн процентна складова), а також 1218 грн сплаченого судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07 червня 2018 року.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_3

ОСОБА_4