АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2018 року м. Чернівці

Справа №716/1743/17

Провадження № 22-ц/794/397/18

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Кулянди М.І.

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.

секретар Собчук І.Ю.

за участю: відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28 серпня 2017 року,

встановив:

В листопаді 2018 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

В позові посилалась на те, що їй на праві власності належить житловий будинок, який знаходиться по вул. Шевченка, 4 в с. Василів Заставнівського району Чернівецької області. У вказаному будинку проживали батьки позивачки разом з її неповнолітнім сином.

З 2015 року між ОСОБА_5 та відповідачами виникли неприязні стосунки, а тому вона звернулась до суду із позовом до останніх про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 12 грудня 2016 року позов позивачки задоволено. Виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з будинку №4 по вул. Шевченка в с. Василів Заставнівського району Чернівецької області.

При виселенні відповідачі самовільно вивезли з будинку належне їй майно: меблі, побутову техніку, предмети домашнього вжитку, вивезли міжкімнатні двері разом із дверними коробками.

Вважає, що зазначені дії відповідачів негативно відобразились на її здоровї, оскільки внаслідок стресу змушена була звернутись за медичною допомогою та на даний час потребує подальшого лікування.

Просить суд стягнути з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_1 на її користь 100 000 гривень моральної шкоди.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 25 січня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_5, подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просила суду скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзивах на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 та предстаник ОСОБА_2 ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки воно ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції, керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 являється власником житлового будинку з погосподарськми будівлями та спорудами, який знаходиться по вул. Шевченка, 4 с. Василів Заставнівського району Чернівецької області.

Між позивачем ОСОБА_5 та ОСОБА_2, ОСОБА_1, які є її батьками, в 2005 році була усна домовленість про тимчасовий порядок користування житловим будинком та здійснення догляду за неповнолітнім сином позивачки. Дані обставини не заперечувались сторонами по справі.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 12 грудня 2016 року задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про виселення останніх з житлового будинку №4 по вул. Шевченка в с. Василів Заставнівського району Чернівецької області.

З листа ТОВ «Асоціації охорони здоровя «Вівантес» Клініка Гумбольта (а.с. 15) ОСОБА_5 з 10 травня 2016 року перебуває на психіатрично-психологічному амбулаторному лікуванні в Центрі транскультурної психіатрії психіатричного відділення амбулаторії з діагнозом депресивний епізод важкого ступеню без психотичних симптомів; посттравматичний стресовий розлад.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції, виходив з того, що вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки факт завдання позивачу моральної шкоди в результаті винних дій або бездіяльності відповідачів не знайшов свого підтверджено, позивачем не надано будь-яких доказів на обґрунтування заявлених вимог, відсутнє обгрунтування щодо заявленого розміру моральної шкоди.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком

Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов'язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч.3 ст.12, та 81ЦПК України.

Відповідно до ч.1ст.1167 ЦК Україниморальна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов'язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч.3 ст.12, та 81ЦПК України.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.95р.№4 (із змінами та доповненнями) відшкодування моральної шкоди - це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загально соціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення у неї негативних психічних станів і процесів, викликаних приниженням її гідності внаслідок цього порушення. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду.

Як роз'яснено у п. 4 та 5 вказаної Постанови у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач; при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Наявність причинного зв'язку між протиправним діянням і моральною шкодою, що є третьою підставою відповідальності за завдану моральну шкоду, виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

Встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою і моральною шкодою дає можливість визначати суб'єкта її відповідальності та її межі, тобто особа має нести відповідальність лише за ту шкоду, яка викликана саме її поведінкою.

Звернувшись із даним позовом ОСОБА_5 не надала доказів суду щодо причинного зв'язку між порушеннями допущеними відповідачами, на які вона посилається, та завданою моральною шкодою, якщо така існує. Із наданих медичних документів вбачається, що заявниця переживає стрес після отриманої травми та депресію. При цьому не зазначено, що стан позивачки є наслідком саме дій відповідачів.

Апеляційний суд відхиляє доводи заявника про те, що внаслідок систематичного порушення її прав, з боку відповідачів, остання зазнала моральних страждань, на підтвердження яких надала довідку про перебування на обліку у Центрі транскультурної психіатрії з діагнозом депресивний епізод та посттравматичний стресовий розлади. Вказана довідка спростовує твердження заявника про те, що зазначене у довідці захворювання повязане із діями відповідачів, оскільки із змісту довідки встановлено, що захворювання ОСОБА_5 повязане із травмою (а.с.15).

Вказані обставини підтвердила в суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_6

Помилковими є доводи апелянта про те, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, поверхнево дослідив фактичні обставини справи і спростовуються зібраними у справі доказами, на підставі яких суд достатньо повно установив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а також правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами, які підлягають застосуванню.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на їх правильність.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 25 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови - 08 червня 2018 року.

Головуючий (підпис) М.І. Кулянда

судді : (підпис) ОСОБА_7

(підпис) ОСОБА_8

З оригіналом згідно: