КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2693/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2018 року м. Київ

Справа № 363/2328/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Даценко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником ОСОБА_2, на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 6 серпня 2018 року, постановлену у складі судді Рудюка О.Д.,

у справі за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа - Вишгородський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

У червні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Вишгородський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просить з метою забезпечення позову зупинити виконавче провадження ВП № 54363450 про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А., вчиненого 19 січня 2017 року, реєстровий № 525 до набрання відповідним рішенням у справі законної сили.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 6 серпня 2018 року заяву задоволено.

Зупинено виконавче провадження ВП № 54363450 про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А., вчиненого 19 січня 2017 року, реєстровий № 525 до набрання відповідним рішенням у справі законної сили

Не погоджуючись з ухвалою, представник АТ «Комерційний банк «Приватбанк»- ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на її незаконність, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказував, що матеріали справи не містять доказів чи обґрунтування доводів про те, що виконання рішення у майбутньому може бути утруднене. Забезпечуючи позов шляхом зупинення стягнення по виконавчому провадженню на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса, суд першої інстанції фактично ухвалив рішення без розгляду справи по суті, що є прямим порушенням ч. 10 ст. 150 ЦПК України. Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не зазначив жодних мотивів, з яких він дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, тобто суд першої інстанції не зазначив підстави і не обґрунтував їх причини, не вказав на ті обставини, які свідчать про необхідність прийняття даної ухвали. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, у заяві про забезпечення позову має бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позову; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Однак, позивач жодних доказів на підтвердження вимог, заявлених в заяві про забезпечення позову, суду не надав, не довів, що існує реальна загроза невиконання рішення суду, яке ще не ухвалено, та невжиття заходів забезпечення позову дійсно може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Проте суд задовольнив безпідставне клопотання про забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 заперечує проти доводів та вимог, викладених в скарзі, вважає її необґрунтованою та безпідставною, а оскаржувану ухвалу законною, обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Стверджувала, що як в позовній заяві, так і в заяві про забезпечення позову нею зазначені обставини, які свідчать про ризик утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову, адже наразі ВДВС відкрито та провадиться виконавче провадження за оспорюваним виконавчим написом, в рамках якого накладено арешт на належне їй майно та кошти, в тому числі на соціальний рахунок, цільовим призначенням якого є отримання державної допомоги на утримання її малолітньої дитини та вже здійснено часткове незаконне списання коштів, які належать малолітній дитині.

Крім того, твердження скаржника про те, що суд першої інстанції фактично ухвалив рішення без розгляду справи по суті,не відповідає дійсності, оскільки предметом позову є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та застосування повороту виконання виконавчого напису. Отже, задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що обраний вид забезпечення позову знаходиться у прямому зв'язку із предметом позовних вимог, і не вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, призведе до ще більшого порушення майнових прав позивача, та подачі інших позовів та скарг.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити ухвалу суду без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у їх відсутність у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи на характер спірних правовідносин та обсяг позовних вимог, а також на те, що існує ризик і подальшого стягнення та відчуження належного позивачу майна та коштів, що унеможливить виконання рішення у даній справі, тому заявлені вимоги про забезпечення позову є обґрунтовані, мотивовані та підлягають задоволенню.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

З виділених матеріалів справи вбачається, що предметом позову є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва A.A., вчиненого 19 січня 2017 року, реєстровий № 525 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у розмірі 51312 грн. 79 коп., за період з 10 квітня 2007 року по 31 жовтня 2016 року та застосування повороту виконання шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення прав позивача, зокрема, зобов'язати відповідача та/або відділ ДВС повернути позивачу усі грошові кошти, які були стягнуті з позивача Вишгородським відділом ДВС ГТУЮ Київської області на користь ПАТ КБ «Приватбанк» під час виконання вказаного виконавчого напису в рамках виконавчого провадження ВП № 54363450.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 6 серпня 2018 року відкрито провадження у даній справі.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_3 обґрунтовувала її тим, що у травні 2018 року вона не змогла використати на потреби дитини кошти, розміщені на соціальному рахунку, відкритому ПАТ «Державний ощадний банк України», цільовим призначенням якого є отримання допомоги на утримання її малолітньої дитини, у зв'язку з тим, що Вишгородським районним ВДВС накладено арешт, зокрема на ці кошти. 30 травня 2018 року вона з'явилася до ВДВС та ознайомилася з матеріалами відповідного виконавчого провадження ВП №54363450, відкритого постановою від 24 липня 2017 року про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ЗавалієваА.А. Відповідно до виконавчого напису, вбачається, що нотаріусом вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» невиплачених нею в невідомий строк відповідно до невідомого кредитного договору від 10 квітня 2007 року та розрахунку станом на 31 жовтня 2016 року грошових коштів у сумі 51 312 грн.79 коп.

Зазначала, що у позовній заяві детально викладені обставини та докази того, що виконавчий напис є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, зокрема, при вчиненні виконавчого напису порушено строки давності; нотаріусом не перевірено існування документів, які підтверджують безспірність існування заборгованості; нотаріус належним чином не перевірив ні наявності, ні, тим більше, безспірності вимог стягувача та дотримання процедури повідомлення про необхідність погашення заборгованості; грубо порушено порядок викладення виконавчого напису; розмір та факт існування заборгованості, вказаний у тексті виконавчого напису та в таблиці, на якій він вчинений, не підтверджений належними первинними бухгалтерськими документами, що свідчить про необґрунтованість та спірність відповідної заборгованості, тощо.

Оскільки на даний час у ВДВС відкрито та провадиться виконавче провадження за оспорюваним виконавчим написом, в рамках якого накладено арешт на належне їй майно та кошти, в тому числі на соціальний рахунок, цільовим призначенням якого є отримання державної допомоги на утримання малолітньої дитини та наразі ВДВС здійснено часткове незаконне списання коштів, які належать її малолітній дитині, то існує ризик і подальшого незаконного стягнення та відчуження належного їй та її малолітній дитині майна та коштів, що унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову.

За таких обставин, враховуючи предмет позову та характер спірних правовідносин, забезпечення позову та зупинення стягнення за вказаним виконавчим написом пов'язані з розглядом даної справи і виконанням можливого рішення за результатами її розгляду, вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем позовними вимогами, а тому суд дійшов правильного висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Враховуючи те, що Вишгородським відділом ДВС ГТУЮ Київської області відкрито виконавче провадження за оспорюваним виконавчим написом, в рамках якого накладено арешт на належне позивачу ОСОБА_3 майно та кошти, та частково стягнуто заборгованість, необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, що свідчить про наявність підстав вважати, що існує ризик подальшого стягнення та відчуження належного позивачу майна та коштів, що унеможливить виконання рішення у даній справі, що в силу положень ст. 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

У заяві про забезпечення позову вказано як причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, так і обґрунтовано необхідність їх вжиття, як це передбачено ст. 151 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Виходячи із специфіки вказаного виду забезпечення позову підставою для його застосування є оскарження боржником виконавчого документа.

Законодавець визначив, що саме по собі оскарження виконавчого документа свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, а тому передбачив можливість зупинення стягнення за таким виконавчим документом як вид забезпечення позову.

Крім того, в даній справі підлягає застосуванню така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не зазначив мотивів, з яких він дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, колегія суддів до уваги не приймає.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Доводи апеляційної скарги про те, що забезпечуючи позов шляхом зупинення стягнення по виконавчому провадженню на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса, суд першої інстанції фактично ухвалив рішення без розгляду справи по суті, що є прямим порушенням ч. 10 ст. 150 ЦПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову не є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, адже, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва A.A. та застосувати поворот виконання шляхом зобов'язання відповідача та/або відділ ДВС повернути позивачу усі грошові кошти, які були стягнуті з позивача Вишгородським відділом ДВС ГТУЮ Київської області на користь ПАТ КБ «Приватбанк» під час виконання вказаного виконавчого напису в рамках виконавчого провадження ВП № 54363450.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на правильність постановленої ухвали не впливають.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником ОСОБА_2, - залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 6 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2018 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.