Справа № 199/7390/18
(2/199/2910/18)
РІШЕННЯ

Іменем України

05.12.2018 м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання - Перетятько А.В.,

за участі позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у порядку загального позовного провадження у порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку №183 з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по вул. Казахстанській у м. Дніпро, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у належному позивачу на праві власності будинку та є її колишнім чоловіком, з яким рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.07.2015 шлюб було розірвано.

Як зазначається позивачем при зверненні до суду з моменту розірвання шлюбу та по теперішній час відповідач у домоволодінні не проживає, не користується ним, не приймає участі у витратах на його утримання, а реєстрація відповідача в домоволодінні №183 по вул. Казахстанській у м. Дніпро створює їй перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з приводу зняття з реєстраційного обліку, однак, він не бажає в добровільному порядку зніматися з реєстраційного обліку.

Предмет позову становить вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком №183 «а» по вул. Казахстанській у м Дніпро.

У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов.

Судом було задоволено клопотання позивача про забезпечення доказів шляхом допиту свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях та в силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення.

Дослідивши докази, надані в порядку ст.ст. 76 80 ЦПК України, дійшов до наступного висновку.

Як встановлено судом, позивач є власником житлового приміщення житлового будинку №183 з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по вул. Казахстанській у м. Дніпро, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 01.12.2017 державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 за реєстровим №2-1426 (а.с. 15).

Місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 24) з 20.01.1994, що підтверджується відповідною інформацією на запит суду, втім, за зазначеною адресою відповідач не мешкає більше року.

Зазначений висновок суд робить на підставі пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які дали майже аналогічні пояснення та свідчили, що відповідач є колишнім чоловіком позивача та не мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Казахстанська, буд. 183, близько 2-3 років, в даному житловому будинку мешкає лише позивач, а свідки про зазначений факт, тобто про непроживання відповідача, добре обізнані в результаті того, що є сусідами позивача протягом тривалого часу та в силу сусідських стосунків.

Правовідносини між сторонами виникли із захисту права власності.

Розвязуючи позовні вимоги, суд керується наступним.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. 2 цієї статті право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 156 ЖК члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить,

користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням .

Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи,

зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

При зверненні до суду із вказаним позовом та заявленими позовними вимогами позивач також посилався на те, що відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як встановлено судом, відповідач не мешкає за зареєстрованим місцем проживання приблизно з 2015 року, у звязку з чим на ці правовідносини поширюються норми ст.ст. 64, 156 ЖК УРСР та ст. 405 ЦК України, тому позов підлягає задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 13, 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ч. 1, ч. 6, ч. 8 ст. 259, ст.ст. 263, 264, 265, 268, ч. 2 ст. 272, ст.ст. 273, 280 - 282 ЦПК України, ст.ст. 156, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком №183 по вул. Казахстанській у м. Дніпро.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1, м. Дніпро, вул. Казахстанська, 183) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2, м. Дніпро, вул. Казахстанська, 183) судові витрати, повязані зі сплатою судового збору, в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 (вісімдесят) коп.

Дата складення повного судового рішення 17 грудня 2018 року.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку д Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї