Справа № 500/4266/18
Провадження № 2/500/2604/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Адамова А.С.,

за участю секретаря Нікітіної Ю.П.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі справу за позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

02.07.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами, якими (з урахуванням уточнення від 05.11.2018 року) просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2, яка померла 13 січня 2012 року, ОСОБА_3, померлого 20.08.2014р., який фактично прийняв спадок, але не оформив після смерті свого сина, ОСОБА_4, на 9/18 часток житлового будинку з надвірними та господарчими спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул. Горького, №6, мотивуючи тим, що нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку із тим, що в договорі купівлі-продажу нерухомого майна не зазначено часток кожного із покупців, а вбачається, що нерухоме майно придбано на праві спільної сумісної власності.

Ухвалою суду від 25.07.2018 року витребувано відІзмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області копію спадкової справи, заведеної після смерті 29.07.2014 року ОСОБА_4, та від приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_5 копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2, яка померла 13.01.2012 року.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду письмове клопотання, в якому просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 15.07.1976 ОСОБА_2 та ОСОБА_6 купили 2/9 часток житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Горького, №6.

Відповідно до договору дарування від 03.10.1975 ОСОБА_2 та ОСОБА_6 отримали на двох 7/9 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Горького, №6.

На виконання умов укладених договорів ОСОБА_2 проведено реєстрацію договорів, про що свідчать відмітки у технічному паспорті на вказаний житловий будинок, згідно якого власниками вищевказаного будинку вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (7/9 та 2/9 частин).

Згідно листа КП «Ізмаїльське МБТІ» за №1825 від 06.12.2018р. власниками житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Горького, №6, являються ОСОБА_2 (7/18 часток) та ОСОБА_6 (7/18 часток) на підставі договору дарування від 03.10.1975р., посвідчений державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори в реєстрі №2-4799, зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №48в-116 від 23.03.1976р. ОСОБА_2 (1/9 частка) та ОСОБА_6 (1/9 частка) на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.07.1976р., посвідчений державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори в реєстрі №2-1029, зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №48в-116 від 20.09.1976р.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №286286, виданого у 2012р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_2 померла 13 січня 2012.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на 9/18 частин житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Горького, №6, із яких: 2/9 (на двох) частки були придбані ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.07.1976р., посвідчений державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори в реєстрі №2-1029, та 7/9 (на двох) часток на підставі договору дарування від 03.10.1975р., посвідчений державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори в реєстрі №2-4799.

За життя спадкодавець ОСОБА_2 заповіт не залишала, що підтверджено інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за №31032978 від 12.07.2012.

Так, спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 стали: чоловік ОСОБА_7, що підтверджено свідоцтвом про одруження серії І-АБ №446702, виданого 22.01.1971р.; син ОСОБА_4, що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІІІ-ЖД №291938 від 18.05.1981р.; син ОСОБА_1, що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ЖД №109822 від 16.12.1997р..

Позивач спадщину прийняв шляхом проживання зі спадкоємцем за однією адресою, а також, 12.07.2012 року він подав приватному нотаріусу Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2

ОСОБА_4 спадщину прийняв шляхом подачі до нотаріуса 12.07.2012р. заяви про прийняття спадщини, копія якої наявна у матеріалах справи.

ОСОБА_7 відмовився від спадщини на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4, про що надав 12.07.2012р. відповідну заяву до нотаріуса, копія якої наявна у матеріалах справи.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №379038, виданого 30.07.2014р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_4 помер 29 липня 2014 року.

Згідно листа державного нотаріуса ОСОБА_8 Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області №907/01-16 від 23.08.2018 після померлого 29.07.2014 ОСОБА_4 заяви від спадкоємців не надходили, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Тобто, за життя ОСОБА_4, спадщину, яку прийняв після смерті матері, не встиг оформити.

Після смерті ОСОБА_4, згідно ст. 1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить частка житлового будинку із надвірними та господарчими спорудами, розташованого по вул. Горького, б. 6 в м. Ізмаїлі, яку він фактично прийняв, але юридично не оформив після смерті матері ОСОБА_2

Спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 став його батько ОСОБА_7, який фактично прийняв спадок після свого сина, шляхом проживання зі спадкодавцем за однією адресою, але не встиг оформити своїх прав.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №388121, виданого 22.08.2014р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_7 помер 20 серпня 2014 року.

Після смерті ОСОБА_3, згідно ст. 1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить частка житлового будинку із надвірними та господарчими спорудами, розташованого по вул. Горького, б. 6 в м. Ізмаїлі, яку він фактично прийняв після смерті сина ОСОБА_4, померлого 29 липня 2014 року, але юридично не оформив за життя своїх прав.

Згідно листа державного нотаріуса ОСОБА_8 Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області №1432/01-16 від 21.11.2018 після померлого 20.08.2014 ОСОБА_3 будь-які заяви від спадкоємців не надходили, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 став його син ОСОБА_1, який фактично прийняв спадок після свого батька, шляхом проживання зі спадкодавцем за однією адресою.

На звернення позивача до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу ОСОБА_5 з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_2, листом від 21 червня 2018 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва, у звязку із тим, що в договорі купівлі-продажу нерухомого майна не зазначено часток кожного із покупців, а вбачається, що нерухоме майно придбано на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Враховуючи викладене, на думку суду правомірними є вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за ним права власності на вказане нерухоме майно.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 81 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 200, 259, 263-265, 315 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Горького, №6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Ізмаїльської міської ради Одеської області (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, пр. Суворова, №62, Код ) про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, яка померла 13 січня 2012 року, ОСОБА_3, який помер 20 серпня 2014 року, право власності на 9/18 часток житлового будинку з надвірними та господарчими спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Горького, №6.

Повний текст рішення складено та підписано 11.12.2018р.

Суддя: А.С. Адамов