ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року

м.Суми

Справа №587/1521/17

Провадження № 22-ц/788/868/18

Апеляційний суд Сумської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Біляєвої О.М. (суддя-доповідач),

суддів Кононенко О.Ю., Криворотенка В.І.,

за участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - Сумська місцева прокуратура,

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу заступника прокурора Сумської області на рішення Сумського районного суду Сумської області в складі судді Степаненка О.А. від 19 березня 2018 року, ухвалене у м. Суми,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У червні 2017 року заступник керівника Сумської місцевої прокуратури предявив до суду позов до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (далі Держгеокадастр), ОСОБА_1

Позов мотивований тим, що наказами Держгеокадастру від 16 вересня 2014 року №18-4350/16-14-СГ, №18-4351/16-14-СГ, №18-4352/16-14-СГ, №18-4353/16-14-СГ, від 26 серпня 2016 року №18-3179/16-16-СГ, №18-3180/16-16-СГ, №18-3181/16-16-СГ, №18-3182/16-16-СГ, №18-3183/16-16-СГ, №18-3184/16-16-СГ затверджено проекти землеустрою щодо відведення та надання ОСОБА_1 в оренду 10 земельних ділянок загальною площею 147,527 га для ведення фермерського господарства, які розташовані на території Сульської сільської ради Сумського району. На підставі цих наказів Держгеокадастр і ОСОБА_1 21 лютого 2017 року уклали договори оренди земельних ділянок для ведення фермерського господарства строком на 7 років, які відповідно до актів приймання-передачі від цього ж числа передано в користування відповідачеві, а право оренди зареєстровано 30 травня 2017 року в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Після укладення зазначених договорів ОСОБА_1 фермерське господарство не зареєстрував, нормативну грошову оцінку шести земельних ділянок, переданих в оренду, не провів.

Позивач вважає, що Держземагенство формально розглянуло заяви ОСОБА_1 про передачу у користування земельних ділянок, ретельно не перевірило та не надало оцінки його реальним намірам щодо використання цих земельних ділянок саме для ведення фермерського господарства.

Заступник керівника Сумської місцевої прокуратури просив: визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 16 вересня 2014 року та від 26 серпня 2016 року про передачу ОСОБА_1 в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства на території Сульської сільської ради Сумського району;

визнати недійсними договори оренди земельних ділянок від 21 лютого 2017 року: площею 4,1243 га, кадастровий номер :02:007:0090; площею 12,8164 га, кадастровий номер :02:001:0093; площею 1,6364 га, кадастровий номер :08:001:0064; площею 30,0000 га, кадастровий номер :02:007:0226; площею 12,3786 га, кадастровий номер :02:003:0110; площею 5,6919 га, кадастровий номер :02:007:0093; площею 5,7400 га, кадастровий номер :02:003:0227; площею 57,7968 га, кадастровий номер :02:007:0169; площею 6,8961 га, кадастровий номер :02:007:0087; площею 10,4465 га, кадастровий номер :02:007:0094.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 19 березня 2018 року у задоволенні позову відмовити.

Рішення мотивовано тим, що відповідачами були дотримані норми законодавства, що регулюють порядок звернення із заявою про надання в оренду земельних ділянок і розгляду такої заяви; передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства.

У квітні 2018 року заступник прокурора Сумської області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд під час ухвалення рішення не застосував до спірних правовідносин спеціальний Закон України «Про фермерське господарство», яким визначені вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, і не урахував правову позицію, викладену Верховним Судом України у постановах від 03.02.2016 у справі № 6-2902цс15, від 11.05.2016 у справі № 6-2903цс15, від 18.05.2016 у справі № 6-248цс16, від 31.05.2016 у справі № 21-445а16, від 07.12.2016 у справі № 6-2237цс16, згідно з якою відсутність у заяві однієї із необхідних підстав для підтвердження отримання земельної ділянки є підставою для скасування рішення про надання земельної ділянки. Також суд не з'ясував, чи дійсно ОСОБА_1 мав реальні наміри створити фермерське господарство; чи саме фермерське господарство «Перлина Сули», яке зареєстроване ним після пред'явлення даного позову, здійснює обробку спірних земельних ділянок тощо. Крім того, на час укладення шести оскаржуваних договорів оренди земельних ділянок не було проведено їх нормативну грошову оцінку, що є безумовною підставою для визнання вчинених правочинів недійсними (постанова Верховного Суду України від 07.12.2016 у справі № 585/1948/15-ц).

Позиція відповідачів, викладена у письмових відзивах на апеляційну скаргу, зводиться до незгоди із апеляційною скаргою з мотивів додержання ними вимог законодавства щодо передачі в користування спірних земельних ділянок і укладення договорів оренди земельних ділянок.

У судовому засіданні представник прокуратури ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.

Представник Держгеокадастру ОСОБА_3 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду без змін з підстав, викладених у відзиві.

ОСОБА_1 не з'явився у судове засідання, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У справі, яка переглядається, суд установив, що наказами Держгеокадастру від 16 вересня 2014 року №18-4350/16-14-СГ, №18-4351/16-14-СГ, №18-4352/16-14-СГ, №18-4353/16-14-СГ, від 26 серпня 2016 року №18-3179/16-16-СГ, №18-3180/16-16-СГ, №18-3181/16-16-СГ, №18-3182/16-16-СГ, №18-3183/16-16-СГ, №18-3184/16-16-СГ затверджено проекти землеустрою щодо відведення та надання ОСОБА_1 в оренду 10 земельних ділянок загальною площею 147,527 га для ведення фермерського господарства, які розташовані на території Сульської сільської ради Сумського району (ас. 12-24, т. 1).

На підставі цих наказів 21 лютого 2017 року Держгеокадастр і ОСОБА_1 уклали договори оренди земельних ділянок, відповідно до яких останньому надано в строкове платне користування десять земельних ділянок для ведення фермерського господарства: площею 4,1243 га, кадастровий номер :02:007:0090; площею 12,8164 га, кадастровий номер :02:001:0093; площею 1,6364 га, кадастровий номер :08:001:0064; площею 30,0000 га, кадастровий номер :02:007:0226; площею 12,3786 га, кадастровий номер :02:003:0110; площею 5,6919 га, кадастровий номер :02:007:0093; площею 5,7400 га, кадастровий номер :02:003:0227; площею 57,7968 га, кадастровий номер :02:007:0169; площею 6,8961 га, кадастровий номер :02:007:0087; площею 10,4465 га, кадастровий номер :02:007:0094. Договори підписані сторонами (ас. 25-54, т. 1).

Право ОСОБА_1 на зазначені земельні ділянки зареєстровано 29 та 30 травня 2017 року відповідно до вимог статті 182 ЦК України (ас. 55-64, т. 1).

ОСОБА_1 є засновником і власником фермерського господарства «Перлина Сули», зареєстрованого 06 липня 2017 року як юридична особа, про що свідчать статут цього фермерського господарства і виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ас. 206, т. 1).

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб'єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 20 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим частиною першою статті 188 ЦПК України передбачено, що в одній позовній заяві може бути об'єднано декілька вимог, повязаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 20 ГПК визначено особливості предметної та суб'єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (в тому числі землю) крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Особливості участі прокурора в розгляді справ визначено статтею 56 ЦПК України, статтею 53 ГПК України, за змістом положень яких у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

У справі, яка переглядається, прокурор звернувся до суду з цивільним позовом до фізичної особи та Держгеокадастру про визнання незаконними і скасування наказів про затвердження проектів землеустрою щодо відведення та надання ОСОБА_1 в оренду десяти земельних ділянок, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, наданих для ведення фермерського господарства, укладених між відповідачами.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» (в редакції, чинній на час укладення оспорюваних договорів та реєстрації фермерського господарства) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах Закон України «Про фермерське господарство» є спеціальним нормативно-правовим актом.

Право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради (частина перша статті 5, частина перша статті 7 Закону України «Про фермерське господарство»).

Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (стаття 8 згаданого Закону).

Тобто, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов'язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов'язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Зі змісту положень статті 12 Закону України «Про фермерське господарство» вбачається, що земельні ділянки, які використовуються фермерським господарством на умовах оренди, входять до складу земель фермерського господарства.

З комплексного аналізу норм статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону України «Про фермерське господарство» можна зробити висновок, що після укладення договору тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство реєструється в установленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов'язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їхні земельні спори з іншими юридичними особами, у тому числі з органом, який реалізує політику у сфері земельних відносин, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам.

Суд установив, що відповідачами укладені договори оренди земельних ділянок з метою ведення фермерського господарства на підставі Закону України «Про фермерське господарство». За змістом положень цього Закону фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян та підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа-підприємець. У справі, яка переглядається, фермерське господарство як юридична особа зареєстровано в установленому законом порядку після отримання відповідачем ОСОБА_1 прав на земельні ділянки, виділені для ведення фермерського господарства.

Тобто, у правовідносинах користування спірними земельними ділянками відбулася фактична заміна орендаря і обовязки землекористувача земельних ділянок перейшли до фермерського господарства з дня його державної реєстрації, а тому сторонами у спірних правовідносинах мають бути юридичні особи. Отже, даний спір підвідомчий господарському суду.

Проте, встановивши ці обставини, суд першої інстанції не застосував відповідні норми права і не урахував викладений у постанові ОСОБА_4 Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 348/992/16-ц висновок щодо застосування відповідних норм права, а тому дійшов помилкового висновку, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частин першої, другої ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обовязковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Ураховуючи, що суд першої інстанції порушив правила юрисдикції загальних судів, визначені статтями 19-22 ЦПК, що є обовязковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції скасовує оскаржене рішення повністю з закриттям провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої ст. 255 ЦПК України, а саме: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України повідомити заявникові, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

У звязку з наведеним суд апеляційної інстанції не дає правової оцінки аргументам, викладених учасниками справи в апеляційній скарзі та відзивах на апеляційну скаргу.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, п. 4 ч. 1 ст. 374, ч.ч. 1, 2 ст. 377, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Сумської області задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 19 березня 2018 року скасувати.

Провадження у справі № 587/1521/17 за позовом Сумської місцевої прокуратури до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, ОСОБА_1 про визнання незаконними і скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.М.Біляєва

Судді: О.Ю.Кононенко

ОСОБА_5

Дата складення повного судового рішення 31 травня 2018 року

ОСОБА_6Біляєва