ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/71/18 Справа № 171/1183/17 Суддя у 1-й інстанції - Чумак Т.А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідачі - Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні апеляційні скарги відповідачів Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаззбут» на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2017 року, яке ухвалено суддею Чумак Т.І. у місті Апостолово Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» (надалі - ПАТ «Дніпропетровськгаз»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (надалі - ТОВ «Дніпропетровськгаз збут») про визнання незаконними дій щодо зміни норми користування природного газу, про визнання права на забезпечення та встановлення споживачам в квартирах індивідуальних газових лічильників.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року за №2500 між ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 як споживачами, та ПАТ «Дніпропетровськгаз» був укладений договір постачання природного газу споживачам. Доказом факту приєднання кожного зі споживачів до договору природного газу є щомісячне споживання кожним споживачем природного газу та здійснення щомісячної сплати рахунків за спожитий природний газ. Позивачі сумлінно, виконуючи всі умови укладеного договору, регулярно оплачували рахунки ПАТ «Дніпропетровськгаз» про сплату послуг за договором в термін, визначений в рахунках. В свою чергу ПАТ «Дніпропетровськгаз» в односторонньому порядку перестало виконувати свої зобов'язання, визначені п.6.2 договору в частині забезпечення споживачів безперервним постачанням природного газу в порядку та на умовах, передбачених цим договором, та забезпечення належної якості надання послуг з постачання природного газу відповідно до вимог чинного законодавства та укладеного договору.

В грудні 2016 року ПАТ «Дніпропетровськгаз» встановило споживачам на будинок АДРЕСА_1 загальнобудинковий вузол обліку газу. В лютому 2017 року позивачам стало відомо про те, що для них ПАТ «Дніпропетровськгаз» в односторонньому порядку з 01.01.2017 року почало нараховувати об'єми використаного природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу. В порушення Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2002 року № 620, не зважаючи на відсутність дозволу Зеленодольської міської об'єднаної територіальної громади, КП «Зеленодольський міський водоканал» уклав з ПАТ «Дніпропетровськгаз» договори на зняття показань будинкового вузлу обліку без складання актів балансового розмежування зі схемою та акту зняття первинних показників лічильників та вводу лічильників в експлуатацію, при цьому КП «Зеленодольський міський водоканал» не має повноважень щодо балансоутримання, експлуатації або управління багатоквартирними будинками від імені співвласників приватизованих квартир.

Таким чином, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» неправомірно нараховує споживачам, що проживають в будинку АДРЕСА_1, плату за спожитий природний газ згідно показань загальнобудинкового вузлу обліку газу. Даний вузол по теперішній час документально не введений в експлуатацію. ПАТ «Дніпропетровськгаз» не складено акту балансового розмежування зі схемою, акту зняття первинних показників лічильників та не отримано дозвіл власника будинку в особі Зеленодольської міської об'єднаної територіальної громади на його встановлення.

Порушення процедури вводу в експлуатацію та самої експлуатації загальнобудинкового вузлу обліку газу в будинку АДРЕСА_1 надають вірогідність завищення фактичних показань лічильника з метою покладення на споживачів додаткових витрат за спожитий природний газ. Споживачів газу - жителів будинку №12 по вул.Рибалка в м. Зеленодольськ фактично усунуто від процедури щомісячного зняття показань загальнобудинкового прибору обліку газу. Залишається невідомим функціональний стан приладу обліку, наявність проходження ним державної повірки.

Рішенням загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 в березні 2017 року ініційоване звернення власників квартир, які не обладнані індивідуальними лічильниками газу, до ПАТ «Дніпропетровськгаз» із заявами про забезпечення та встановлення індивідуальних лічильників газу за рахунок ПАТ «Дніпропетровськгаз» на підставі ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Листом ПАТ «Дніпропетровськгаз» (Нікопольське УЕГГ) від 05.04.2017 року за №120/24 позивачів як споживачів газу було повідомлено про те, що ПАТ «Дніпропетровськгаз» не передбачено фінансування робіт зі встановлення індивідуальних лічильників газу у кожній квартирі будинку АДРЕСА_1.

Відмова у забезпеченні побутових споживачів газу індивідуальними лічильниками та в їх встановленні за рахунок ПАТ «Дніпропетровськгаз» є неправомірною, не відповідає вимогам ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», згідно якої суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення - до 01.01.2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 01.01.2016 року; тільки для приготування їжі - до 01.01.2018 року.

Зважаючи на положення Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», забезпечити комерційний облік природного газу кожному споживачу будинку АДРЕСА_1 зобов'язане газорозподільне підприємство ПАТ «Дніпропетровськгаз».

Позивачі просять визнати незаконним встановлений ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» режим нарахування об'ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу для споживачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, що проживають в будинку АДРЕСА_1 зобов'язати ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01.01.2017 року поновити ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як побутовим споживачам, що проживають в будинку АДРЕСА_1, режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенню у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року №203, визнати право за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок ПАТ «Дніпропетровськгаз», визнати, що ПАТ «Дніпропетровськгаз» відповідно до ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов'язано в термін до 01.01.2018 року здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 як побутовим споживачам, що проживають в будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2017 року позов задоволено.

Визнано встановлений ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» режим нарахування об'ємів спожитого природного газу згідно показань загально будинкового прибору обліку газу для ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, що проживають в будинку АДРЕСА_1 незаконним.

Зобов'язано ТОВ «Дніпропетровськгаззбут» поновити ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як побутовим споживачам, що проживають в будинку АДРЕСА_1 режим нарахування природного газу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203, з 01 січня 2017 року.

Визнано за ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок ПАТ «Дніпропетровськгаз».

Визнано, що ПАТ «Дніпропетровськгаз» зобов'язане відповідно до ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в термін до 01.01.2018 року здійснити встановлення індивідуальних газових лічильників в квартирах споживачам ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Стягнуто з ПАТ «Дніпропетровськгаз» та ТОВ «Дніпропетровськгаззбут» в рівних частинах на користь держави судовий збір в сумі 6 400,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Дніпропетровськгаз» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, відповідач вважає, що суд дійшов помилкового висновку про незаконність встановлення загально будинкового вузла обліку та не взяв до уваги Інвестиційну програму газорозподільного підприємства ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016 року, яка включена до Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016-2025 роки, схваленого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №391 від 24.03.2016 року, та передбачає встановлення загально будинкового приладу обліку у будинку АДРЕСА_1 Також, на думку відповідача, судом не було враховано наявність договору №29 від 27.12.2016 між ПАТ «Дніпропетровськгаз» та Комунальним підприємством «Зеленодольський міський водоканал» про встановлення загально будинкового приладу обліку та договору №30 щодо зняття показань з приладу обліку газу, які були укладені відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку газу, затвердженого Постановою КМУ №620 від 16.05.2002 року.

При цьому, вказує, що суд, детально зупинившись на аналізу листа КП «ЗМВ» від 12.10.2016 щодо відсутності у нього повноважень на укладення такого договору, не взяв до уваги того, що цей договір було укладено КП «ЗМВ», як балансоутримувачем. Висновок же суду про те, що ці договори є нікчемними, на думку відповідача, є незаконним та виходить за межі заявлених позовних вимог. Також, вважає, що суд, зазначаючи про те, що відповідач не врегулював спірне питання із Зеленодольською міською радою, не навів підстав для таких дій та не вирішував питання про залучення Зеленодольської міської ради до участі у справі у якості третьої особи. Відповідач ПАТ «Дніпропетровськгаз» вважає, що суд своїм рішенням перейняв на себе повноваження нормотворчого органу - НКРЕНП, яким було погоджено встановлення у даному будинку саме загальнобудинкового вузла обліку газу.

Також, вважає, що суд не мав правових підстав для визнання за позивача права на забезпечення індивідуальними газовими лічильниками за рахунок ПАТ «Дніпропетровськгаз», оскільки відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, однак, на них не покладено обов'язок з повного фінансування таких робіт, а стаття третя цього Закону передбачає. Що обов'язок з фінансування встановлення індивідуальних приладів обліку покладено на бюджети всіх рівнів та населення.

Не погоджується відповідач з висновками суду в частині зобов'язання поновити позивачам режим нарахування природного газу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203, з 01 січня 2017 року, з огляду на те, що у будинку №12 по вулиці Рибалко в місті Зеленодольску Апостолівського району Дніпропетровської області встановлено прилад обліку природного газу та рахунки виставляються у відповідності до його показників.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, відповідач ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» посилається на ті ж самі обставини та правові норми, що й відповідач ПАТ «Дніпропетровськгаз» та зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про незаконність встановлення загально будинкового вузла обліку та не взяв до уваги Інвестиційну програму газорозподільного підприємства ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016 року, яка включена до Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016-2025 роки, схваленого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №391 від 24.03.2016 року, та передбачає встановлення загально будинкового приладу обліку у будинку АДРЕСА_1

Також, на думку відповідача, судом не було враховано наявність договору №29 від 27.12.2016 року між ПАТ «Дніпропетровськгаз» та Комунальним підприємством «Зеленодольський міський водоканал» про встановлення загально будинкового приладу обліку та договору №30 щодо зняття показань з приладу обліку газу, які були укладені відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку газу, затвердженого Постановою КМУ №620 від 16.05.2002 року. При цьому, вказує, що суд, детально зупинившись на аналізу листа КП «ЗМВ» від 12.10.2016 року щодо відсутності у нього повноважень на укладення такого договору, не взяв до уваги того, що цей договір було укладено КП «ЗМВ», як балансоутримувачем. Висновок же суду про те, що ці договори є нікчемними, на думку відповідача, є незаконним та виходить за межі заявлених позовних вимог. Також, вважає, що суд, зазначаючи про те, що відповідач не врегулював спірне питання із Зеленодольською міською радою, не навів підстав для таких дій та не вирішував питання про залучення Зеленодольської міської ради до участі у справі у якості третьої особи. Відповідач ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» вважає, що суд своїм рішенням перейняв на себе повноваження нормотворчого органу - НКРЕНП, яким було погоджено встановлення у даному будинку саме загальнобудинкового вузла обліку газу.

Не погоджується відповідач ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з висновками суду в частині зобов'язання поновити позивачам режим нарахування природного газу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року №203, з 01 січня 2017 року, з огляду на те, що у будинку №12 по вулиці Рибалко в місті Зеленодольску Апостолівського району Дніпропетровської області встановлено прилад обліку природного газу та рахунки виставляються у відповідності до його показників.

Відповідач ПАТ «Дніпропетровськгаз» надав суду відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» та докази його направлення іншим учасникам справи, в якому просив задовольнити апеляційну скаргу ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», а рішення суду - скасувати.

Відповідач ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» надав суду відзив на апеляційну скаргу ПАТ «Дніпропетровськгаз» та докази його направлення іншим учасникам справи, в якому просив задовольнити апеляційну скаргу ПАТ «Дніпропетровськгаз», а рішення суду - скасувати.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали суду відзив на апеляційні скарги ПАТ «Дніпропетровськгаз» і ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» та докази його направлення іншим учасникам справи, в якому просили залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване.

Позивач ОСОБА_3 надала суду письмову заяву з проханням апеляційний розгляд справи провести за її відсутності за участю її представника ОСОБА_6

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивача ОСОБА_2 в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши представників відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_7, які кожен окремо підтримали доводи своїх апеляційних скарг та наполягали на їх задоволенні, думку позивача ОСОБА_1 та його і позивача ОСОБА_3 представника ОСОБА_6, які, кожен окремо заперечували проти задоволення вимог апеляційних скарг відповідачів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не можуть бути задоволенні, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29.10.2008 року державним нотаріусом Продченко Н.Л., ОСОБА_2 являється власником квартири АДРЕСА_1

Позивач ОСОБА_1, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2 та являється наймачем вказаної квартири, що підтверджується копією договору найму житлового приміщення.

Позивач ОСОБА_3, зареєстрована та проживає в АДРЕСА_3 Квартира належить їй на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності від 07.03.1995 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що позивачі до 01.01.2017 року сплачували вартість спожитого газу відповідно до встановлених норм та не мали заборгованості. З 2017 року за споживачами рахується заборгованість, що підтверджується копією скрін-шотів їх особових рахунків. Поясненнями позивачів встановлено, що вказана заборгованість виникла в зв'язку з тим, що вони проводять оплату за спожитий газ на підставі встановлених норм споживання, а не на підставі рахунків ТОВ «Дніпропетровськгаззбут», які складаються згідно показань загальнобудинкового вузла обліку газу. Вказана обставина визнана представником відповідачів ОСОБА_9, а тому не підлягає доказуванню в порядку ч.1 ст.61 ЦПК України.

Отже судом, судом встановлено, що позивачі як споживачі послуг ПАТ «Дніпропетровськгаз» станом на 01.01.2017 року заборгованості перед відповідачами за спожитий газ не мали.

Також, судом встановлено, що мешканці будинку АДРЕСА_1, в тому числі - позивачі по справі, звернулися до депутата Зеленодольської міської ради ОСОБА_10 з проханням щодо розгляду питання правомірності підключення загальнобудинкового лічильника газу, оскільки договір з власниками квартир вказаного будинку на встановлення лічильника не укладався, але на підставі показань загальнобудинкового лічильника нараховано надмірну плату за газ.

На звернення депутата ОСОБА_10 від 31.03.2017 року Нікопольським УЕГГ ПАТ «Дніпропетровськгаз» 05.04.2017 надано відповідь, зі змісту якої встановлено наступне: ст.6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» не передбачає встановлення лише індивідуальних лічильників газу; згідно Інвестиційної програми газорозподільного підприємства ПАТ «Дніпропетровськгаз» у будинку №12 по вул. Рибалка м.Зеленодольськ передбачено встановлення загальнобудинкового лічильника газу, а тому відсутні підстави для встановлення індивідуальних лічильників газу; побутовий споживач може встановити індивідуальний лічильник газу за власні кошти або кошти місцевого бюджету.

З відповіді КП «Зеленодольський міський водоканал» від 13.03.2017 на запит депутата видно, що в багатоквартирних будинках м.Зеленодольськ послуги газопостачання надаються на підставі договорів, які укладені безпосередньо зі споживачами - власниками або наймачами житла. КП «ЗМВ» являється балансоутримувачем багатоквартирних будинків лише в частині неприватизованого житла, власником якого є Зеленодольська міська об'єднана територіальна громада. Повноважень щодо балансоутримання, експлуатації або управління багатоквартирними будинками від імені співвласників приватизованих квартир КП «ЗМВ» не має. У будинку №12 по вулиці Рибалка 50 квартир, з яких - 48 приватизовано. У м.Зеленодольськ ініціатором встановлення будинкових вузлів обліку на багатоквартирних будинках є оператор ГРМ, при цьому ця ініціатива не погоджувалася з іншою стороною, тобто зі співвласниками багатоквартирних будинків. Акт балансового розмежування зі схемою та акт зняття первинних показників з лічильників та вводу лічильників в експлуатацію з боку КП «ЗМВ» не погоджувались та в КП «ЗМВ» відсутні.

З листа КП «ЗМВ» від 12.10.2016 начальнику Нікопольського УЕГГ щодо укладення договорів встановлено, що КП «ЗМВ» повідомило Нікопольське УЕГГ про те, що КП «ЗМВ» не має повноважень щодо прийняття рішення про укладення договорів про забезпечення можливості монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку газу та договорів щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах, оскільки вказане підприємство не є власником або користувачем багатоквартирних будинків міста Зеленодольськ та не має ніяких довірчих документів від співвласників багатоквартирних будинків щодо представництва їх інтересів. Також, у листі зазначено, що співвласниками багатоквартирних будинків є власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, тобто в частині приватизованого житла власниками є власники таких квартир, а в частині неприватизованого житла власником є орган місцевого самоврядування. КП «ЗМВ» є балансоутримувачем багатоквартирних будинків лише в частині квартир, які не приватизовані. Автор листа звернув увагу Нікопольського УЕГГ на те, що проект монтажу вузлів обліку природного газу має бути погоджений зі співвласниками багатоквартирних будинків, до інженерної мережі яких заплановане приєднання цього обладнання. Вказаним листом були повернуті без розгляду проекти договорів про забезпечення можливості монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку газу та договорів щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах.

З листа виконкому Зеленодольської міської ради від 06.10.2017 вбачається, що рішення про врегулювання договірних відносин щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу на будинок №12 по вулиці Рибалко в м.Зеленодольськ Зеленодольською міською радою не приймалося.

В судовому засіданні було встановлено, що позивачі, які мешкають в будинку АДРЕСА_1, не відмовлялися від встановлення квартирних лічильників газу, що свідчить про відсутність порушень з боку позивачів як споживачів послуг.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» побутовий споживач природного газу - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.

Згідно п.2.1. Типового договору за цим Договором Оператор ГРМ зобов'язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Відповідно до п.3.2 Типового договору за наявності підтвердженого обсягу природного газу споживача та відсутності простроченої заборгованості за цим договором оператор ГРМ забезпечує розподіл природного газу, що належить споживачу, до межі балансової належності його об'єкта з дотриманням належного рівня надійності, безпеки, якості та величини тиску природного газу. Приймання-передача обсягу газу, належного споживачу, а також перехід експлуатаційної відповідальності за стан газових мереж від оператора ГРМ до споживача відбувається на межі балансової належності об'єкта споживача. Споживач забезпечує належну експлуатацію власних газових мереж після межі балансової належності згідно з чинним законодавством, або укладає відповідний договір з будь-якою організацією, яка має право на виконання таких робіт, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. За домовленістю сторін експлуатаційна відповідальність оператора ГРМ може бути поширена і на газові мережі (їх частину) споживача, якщо це визначено в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід'ємною частиною цього договору. Порядок укладання акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін визначений Кодексом газорозподільних систем.

Відповідно до п.5.2. Типового договору та п.1 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС (Порядок комерційного обліку газу по об'єктах побутових споживачів (населення), визначення фактичного об'єму споживання (розподілу/постачання) природного газу по об'єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника газу, визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом газорозподільних систем та цим Договором.

Згідно з положеннями п.4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем межа балансової належності - точка розмежування газових мереж між суміжними власниками газових мереж за ознаками права власності чи користування, на якій відбувається приймання-передача природного газу; межа експлуатаційної відповідальності сторін - точка розмежування газових мереж за ознакою договірних зобов'язань з експлуатації окремих ділянок або елементів, яка встановлюється на межі балансової належності або за згодою сторін в іншій точці газових мереж.

Відповідно до положень п.1 глави 5 розділу ІІІ Кодексу межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності між оператором газорозподільних систем та споживачем (суміжним суб'єктом ринку природного газу) визначається в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід'ємною частиною договору розподілу природного газу (або у передбачених цим Кодексом випадках технічній угоді про умови приймання-передачі газу ГРМ).

Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін в обов'язковому порядку має містити схему газопроводів з визначенням на них межі балансової належності, точки вимірювання (місця встановлення вузла обліку) та напрямів потоків природного газу.

За відсутності акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін за об'єктами суміжних суб'єктів ринку природного газу (включаючи споживачів) Оператор ГРМ, до/через ГРМ якого підключені зазначені об'єкти, зобов'язаний в установлені законодавством строки здійснити заходи з укладання з їх власниками акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.

Власники (балансоутримувачі, управителі, інші особи), на балансі чи в управлінні яких знаходяться багатоквартирні будинки чи гуртожитки (незалежно від того, є вони споживачами природного газу чи ні), укладають з Оператором ГРМ, до об'єктів газорозподільної системи якого підключені зазначені будинки/гуртожитки, акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відносно їх внутрішньобудинкових систем газопостачання.

П.2 глави 5 розділу ІІІ Кодексу встановлено, що межа балансової належності визначається за ознаками права власності на газові мережі чи окремі її елементи. Межа експлуатаційної відповідальності встановлюється на межі балансової належності, але за домовленістю сторін може не збігатися з межею балансової належності, про що має бути зазначено в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.

Відповідно до п.12.7 розділу ХІІ Типового договору розподілу складений сторонами акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін є невід'ємною частиною цього договору.

Об'єкт побутового споживача - територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування (Постанова НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015).

Відповідно до п.3.2 Типового договору приймання-передача обсягу газу, належного Споживачу, а також перехід експлуатаційної відповідальності за стан газових мереж від Оператора ГРМ до Споживача відбуваються на межі балансової належності об'єкта Споживача.

Отже, фактичний об'єм розподіленого природного газу по об'єкту побутового споживача визначається за допомогою лічильника газу, який встановлюється на межі балансової належності об'єкта споживача.

Відповідно до п.3 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС визначення фактичного об'єму спожитого газу за об'єктом побутових споживачів будинку АДРЕСА_1 Апостолівського району, які використовують газ тільки для приготування їжі та не забезпечені приладами обліку газу, визначається за нормами споживання.

Відповідно до п.10 глави 2 розділу Х Кодексу ГРС установлення лічильників газу побутовим споживачам здійснюється відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

Згідно п.3 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу, відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу ХІ цього Кодексу), фактичний об'єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об'ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу.

Відповідно до п.п.5 п.1 глави 7 розділу VI Кодексу ГРС оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об'єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у випадку відмови споживача від встановлення лічильника газу, що здійснюється за ініціативи та за кошти Оператора ГРМ, з урахуванням Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Таким чином, згідно із ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору, побутовим споживачам - позивачам по справі - та іншим побутовим споживачам буд.12 по вул.Рибалка в м.Зеленодольськ, які не забезпечені приладами обліку газу, до 01 січня 2018 року для визначення фактичного об'єму споживання (розподілу/постачання) природного газу по їх квартирах, на межі балансової належності, якою є територіально відокремлюючі стіни даних квартир, ПАТ «Дніпропетровськгаз» (Оператор ГРМ) повинно встановити квартирні лічильники газу, а в разі відмови від встановлення квартирних лічильників газу припинити газопостачання з 01.01.2018 року. Оскільки позивачі як побутові споживачі за договором розподілу природного газу не забезпечені індивідуальними лічильниками газу, фактичний об'єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по об'єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання відповідно до п.3 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС.

Отже суд першої інстанції визнав незаконними дії відповідача ПАТ «Дніпропетровськгаз» щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу замість квартирних лічильників газу побутовим споживачам за адресою: м.Зеленодольськ, вул.Рибалка, буд.12, оскільки такі дії вчиненні з порушенням положень ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору розподілу природного газу.

Відповідно до п.1.2 Типового договору умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2494.

Згідно п.п.3,4 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу на буд.12 по вул.Рибалка в м.Зеленодольськ Апостолівського району, ПАТ «Дніпропетровськгаз» ставить у нерівне становище побутових споживачів цього будинку перед іншими побутовими споживачами багатоквартирних будинків у Дніпропетровській області, в яких Оператором ГРМ встановлені індивідуальні лічильники газу, оскільки приймання-передача та визначення фактичного об'єму спожитого газу буде визначатись не по об'єктам побутових споживачів (квартирах), а за будинком, чим порушуються умови Типового договору та ЗУ «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п.1 Тимчасового положення про порядок розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку вимоги до облаштування та експлуатації будинкового вузла обліку встановлюються Правилами обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженими наказом Мінпаливенерго від 27 грудня 2005 р. № 618.

Згідно п.2 Правил обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженими наказом Мінпаливенерго від 27.12.2005 №618, правила поширюються на суб'єктів господарювання, які здійснюють господарську діяльність з постачання та транспортування природного газу розподільними мережами, споживачів газу, крім населення, суб'єктів господарювання, які здійснюють господарську діяльність з проектування, налагоджування вузлів обліку газу, а також з розроблення та виготовлення засобів вимірювальної техніки, які призначені для використання на вузлах обліку газу.

Отже, вимоги до облаштування та експлуатації будинкового вузла обліку не поширюються на населення, що також підтверджується відсутністю в Тимчасовому положенні такого суб'єкта , як побутові споживачі (населення).

Відповідно до п.1 глави 5 розділу ІХ Кодексу ГРС, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок у багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»: балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку.

Отже, власником (балансоутримувачем) багатоквартирного будинку є фізична або юридична особа, якій одноособово належить право володіння, користування та розпоряджання багатоквартирним будинком.

Згідно норм ч.2 ст.382 Цивільного кодексу України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Споживачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та інші побутові споживачі (всього 48 споживачів із 50, що проживають у будинку АДРЕСА_1 є власниками квартир багатоквартирного будинку № 12 по вул. Рибалк м. еленодольськ Апостолівського району.

Отже, багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 не має власника (балансоутримувача), що володіє даним будинком одноособово, оскільки даний будинок як цілісність є спільною частковою власністю власників квартир та приміщень цього будинку, тобто управління здійснюється співвласниками відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Таким чином, за відсутності одноособового балансоутримувача (власника) багатоквартирного будинку №12 по вул.Рибалко не можливо застосувати положення п.1 глави 5 розділу ІХ Кодексу ГРС, адже співвласникам даного багатоквартирного будинку, які є побутовими споживачами (населенням), по їх об'єктах встановлюються квартирні лічильники газу відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС.

Окрім того, відповідно до ст.7 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», міністерства та інші центральні і місцеві органи виконавчої влади мають забезпечити перегляд і скасування їх нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону.

Отже, Тимчасове положення та Кодекс ГРС не може суперечити Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», який регулює забезпечення комерційного обліку для населення та не передбачає встановлення зазначеній категорії загальнобудинкових приладів обліку.

Відповідно до п.4 гл.1 розділу ІХ Кодексу ГРС комерційний вузол обліку встановлюється (організовується) в точці вимірювання, яка має збігатися з межею балансової належності (точкою комерційного обліку) між суміжними власниками газових мереж.

Відповідно до п.1 гл.5 розділу ІІІ Кодексу ГРС межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності між Оператором ГРМ та споживачем (суміжним суб'єктом ринку природного газу) визначається в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід'ємною частиною договору розподілу природного газу (або у передбачених цим Кодексом випадках технічній угоді про умови приймання-передачі газу ГРМ).

Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін в обов'язковому порядку має містити схему газопроводів з визначенням на них межі балансової належності, точки вимірювання (місця встановлення вузла обліку) та напрямів потоків природного газу.

Однак, судом встановлено, що акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності відносно буд.12 по вул.Рибалка не складався, а тому точка обліку була невизначена. За таких обставин, не маючи точки обліку, тобто вихідних даних для розрахунку проекту, працівники ПАТ «Дніпропетровськгаз» не могли розробити проект та не мали права здійснювати монтаж загальнобудинкового приладу обліку.

Отже, в судовому засіданні було встановлено факт незаконного встановлення загальнобудинкового лічильника газу ПАТ «Дніпропетровськгаз» по АДРЕСА_1 у зв'язку із чим, суд дійшов до висновку про незаконність нарахування ТОВ «Дніпропетровськгаззбут» об'ємів спожитого природного газу позивачам та іншим споживачам, що проживають у вказаному будинку, на підставі показань загальнобудинкового лічильника газу та позовні вимоги позивачів щодо визнання незаконним встановлений ТОВ «Дніпропетровськгаззбут» режим нарахування спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового приладу обліку газу та зобов'язання ТОВ «Дніпропетровськгаззбут» поновити режим нарахування об'єму спожитого природного газу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою КМУ від 23.03.2016 року № 203, визнав такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Посилання представника відповідачів ОСОБА_9 на укладення між ПАТ «Дніпропетровськгаз» як оператором ГРМ та КП «Зеленодольський міський водоканал» як управителем договору №29 від 27.12.2016 року про забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) ВОГ та договору № 30 від 27.12.2016 року щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах споживачів, які не були оспорені позивачами, тобто є чинними, а відповідно до цього встановлення ВОГ на будинку, де проживають позивачі, є законним, а отже і є законним нарахування ТОВ «Дніпропетровськгаззбут» позивачам об'єму спожитого природного газу на підставі показань загальнобудинкового ВОГ, суд першої інстанції на законних підставах визнав необґрунтованими і відхилив, виходячи з наступних підстав.

Суд встановив, що 27.12.2016 ПАТ «Дніпропетровськгаз» та КП Зеленодольський міський водоканал» як управитель будинку АДРЕСА_1 уклали договір №29 від 27.12.2016 року про забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) ВОГ у вказаному будинку та договір №30 від 27.12.2016 щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах споживачів. Згідно п.3.8 договору №29 управитель укладає з оператором ГРМ Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.

Однак в порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, як встановив суд, відповідачі не надали належних та допустимих доказів щодо повноважень КП «Зеленодольський міський водоканал» на укладення зазначених договорів, а також не надали доказів щодо складання акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, наявності схеми газопроводів з визначенням на них межі балансової належності, точки вимірювання (місця встановлення вузла обліку) та напрямів потоків природного газу.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.1 та ч.2 ст.215 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.216 цього Кодексу недійсним правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Таким чином, на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд першої інстанції дійшов висновку, що укладені між ПАТ «Дніпропетровськгаз» та КП Зеленодольський міський водоканал» як управителем будинку АДРЕСА_1 договори №№ 29 та 30 від 27.12.2016 року є нікчемними, а тому не створюють юридичних наслідків ні для позивачів, ні для відповідачів у справі - ПАТ «Дніпропетровськгаз» та ТОВ «Дніпропетровськгаззбут».

З таким висновком суду повністю погоджується і колегія суддів.

Відносини між сторонами у справі регулюються нормами Конституції України, ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Ст.24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст.3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності.

Як передбачено ст.21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до п.п.3,4,7 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Статтею 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», встановлено, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, зокрема, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. У разі не встановлення населенню у зазначені строки лічильників газу з вини суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильникі в газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, забезпечити комерційний облік природного газу зобов'язане газорозподільне підприємство.

Згідно глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, 30.09.2015 № 2494 (далі - Кодекс), оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) - суб'єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачі є споживачами природного газу, а відповідач ПАТ «Дніпропетровськгаз» є Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

У судовому засіданні встановлено, що тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Як передбачено ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п.1 ч.2 ст.20 цього Закону споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Відповідно до п.1.3. Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2498, цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Судом встановлено, що позивачі приєдналися до цього типового договору розподілу природного газу, так як щомісячно споживають природний газ та щомісячно сплачують рахунки за спожитий природний газ.

Права та обов'язки споживачів чітко визначені Типовим договором постачання природного газу споживачам, а саме - Розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», Розділом V «Права та обов'язки споживача» та Розділом VІ «Права і обов'язки постачальника». Зміст типового договору, викладений в постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2500, констатує, що права та обов'язки для всіх споживачів є ідентичними.

Згідно п.2.1. даного договору ПАТ «Дніпропетровськгаз» взяло на себе зобов'язання постачати природний газ споживачам, в необхідних об'ємах (обсягах), а споживачі взяли на себе зобов'язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Нормою ч.1 ст.626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності.

Відповідно до положень ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п.1 ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Згідно з ч.1 ст.30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державне регулювання цін/тарифів базується на принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Згідно Постанов НКРЕКП «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу», що були затверджені за період з 2011 року по 31.05.2017 рік, регулятором до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб.м. природного газу.

Так, згідно Додатку №1 до Постанови НКРЕКП №3164 від 29.12.2015 року в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за поставлені 1000 м.куб. природного газу, які становлять 25,14 грн., згідно Додатку до Постанови НКРЕКП №2283 від 15.12.2016 року в структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 м.куб. становлять 16,22 грн.

Судом було встановлено, що позивачі проводили оплату газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі - безпосередньо індивідуальних.

Отже, відповідач ПАТ «Дніпропетровськгаз» зобов'язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов'язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

Твердження представника відповідача про те, що позивачами оплачена сума на встановлення лічильників взагалі, а не індивідуальних, не відповідає дійсності, оскільки в судовому засіданні на підставі досліджених доказів вказані твердження спростовані, у зв»язку з чим, вказаний відповідач не звільняється від обов'язку встановити індивідуальні лічильники позивачам як споживачам наданих відповідачем послуг з газопостачання.

При цьому, суд виходив, з того, що тарифи формуються не позивачами, а належним органом, крім того, позивачі сумлінно виконували обов'язок щодо сплати отриманих послуг, в тому числі оплатили вартість індивідуальних лічильників.

Посилання представника відповідача ОСОБА_9, на те, що НКРЕКП постановою № 391 від 24.03.2016 затверджено Інвестиційну програму газорозподільного підприємства ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016 р., яка включена до Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016-2025 роки, яка передбачає встановлення загальнобудинкових лічильників газу споживачам, у яких не передбачено встановлення ВОГ, що бБудинок, у якому проживають позивачі, включено до переліку будинків, в яких заплановано встановлення ВОГ, і позивачі у разі незгоди з постановою НКРЕКП можуть оскаржити вказану постанову в судовому порядку, суд визнав необґрунтованими та відхилив їх.

Суд першої інстанції зазначив, що затвердження вищевказаної постанови НКРЕКП не звільняє ПАТ «Дніпропетровськгаз» від обов'язку встановити індивідуальні лічильники позивачам, крім того, вказана постанова є підзаконним нормативним актом. При цьому суд виходив з того, що позивачі сумлінно виконували обов'язок щодо сплати отриманих послуг, а ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», який має вищу юридичну силу, чим рішення НКРЕКП, зобов'язує відповідача забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

Окрім того, суд першої інстанції взяв до уваги, що відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення та ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно якої державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Судом під час розгляду справи було встановлено, що позивачі висловили волевиявлення на встановлення індивідуальних лічильників газу, а тому це їх волевиявлення не може бути порушеним. На переконання суду задоволення волевиявлення позивачів буде відповідати зазначеній державній політиці в сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню.

Суд дійшов висновку, що встановлення позивачам індивідуальних лічильників буде забезпечувати оплату кожним з них саме того об'єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства як справедливість, а тому відмова відповідача ПАТ «Дніпропетровськгаз» встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства та порушує права позивачів.

Вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не

В судовому засіданні встановлено, що саме на відповідача покладений обов'язок встановлення лічильників газу, у зв'язку з чим, відповідач повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт.

Суд, також встановив, що відповідач не вживав будь - яких заходів для фінансування вказаних робіт за рахунок будь-якого бюджету. У відповіді ПАТ «Дніпропетровськгаз» в особі Нікопольського УЕГГ від 05.04.2017 останній запропонував споживачам м.Зеленодольськ Апостолівського району встановити у їхніх квартирах індивідуальні лічильники газу за рахунок власних коштів або за кошти місцевого бюджету, однак ця пропозиція не ґрунтується на вимогах закону, при цьому суд врахував, що споживачі, звертаючись до відповідача, висловили волевиявлення про те, щоб індивідуальні лічильники були встановлені за рахунок відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Судом встановлено, що позивачі проводили оплату послуг з газопостачання згідно тарифу, до якого були включені витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу, а відповідач на умовах оплати такого тарифу надавав послуги з газопостачання. Таким чином, між позивачами та відповідачем вже укладений договір стосовно встановлення лічильників та оплати цих робіт і додаткового врегулювання це питання не потребує.

Суд першої інстанції переконався, що позовні вимоги щодо: визнання за позивачами права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок ПАТ «Дніпропетровськгаз»; визнання того, що ПАТ «Дніпропетровськгаз» відповідно до ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного облік природного газу» зобов'язано за свій рахунок в термін до 01.01.2018 року здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам, є обґрунтованими, що спосіб захисту, обраний позивачами, відповідає вимогам п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, якою передбачено, що одним із способів захисту права є визнання права.

Свій висновок по суті вирішеного спору суд правомірно обґрунтував тим, що задоволення позовних вимог позивачів у повному обсязі буде відповідати державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачам індивідуальних лічильників забезпечить оплату кожним з них саме того об'єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного судочинства, як справедливе вирішення цивільних справ з метою захисту оспорюваних прав позивачів.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони були предметом розгляду судом першої інстанції і фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Отже рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, з наданням належної правової оцінки зібраним у справі доказам, обставинам справи, відповідає установленим принципам і завданням цивільного судочинства, а також вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обгрунтованості.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги відповідачів Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаззбут», залишити без задоволення.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2017 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: