Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2018 р.

м. Київ

справа № 755/2754/2018

провадження № 2/755/2395/18

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Ламбуцької Т.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа: ОСОБА_2, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої здоров'ю внаслідок вчинення злочину,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) на його користь матеріальну шкоду в сумі 35 436,87 грн., моральну шкоду в сумі 1 687,47 грн., витрати на правничу допомогу, мотивуючи свої вимоги тим, що 31.10.2016 року близько 22.20 год. на проїзній частині кільцевої дороги, неподалік зупинки громадського транспорту «вул. Лятошинського», на регульованому пішохідному переході, автомобілем «Фіат Добло», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2 було здійснено наїзд на пішохода ОСОБА_1, який отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до лікарні після ДТП. Відомості за фактом порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України було внесено до ЄРДР 01.11.2016 року за № 0010560 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у подальшому дії ОСОБА_2 перекваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України. Відповідальність водія автомобіля яким керував ОСОБА_2, застраховано не було. Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 18.07.2017 року, який ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.11.2017 року залишено без змін, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, стягнуто з МТСБУ на користь позивача 55 733,60 грн. витрат на лікування, 33 657,36 грн. втраченого заробітку за період з 31.10.2016 року по 22.02.2017 року та моральну шкоду у розмірі 4 611,54 грн., з ОСОБА_2 стягнуто решту моральної шкоди. 16.03.2017 року позивачу було встановлено інвалідність ІІ групи (стійка втрата працездатності), а також з 23.02.2017 року по 16.03.2017 року позивач продовжував втрачати заробіток, тому позивач звернувся до відповідача МТСБУ із заявами про виплату шкоди, завданої здоров'ю у зв'язку із стійкою втратою працездатності та, відповідно, про виплату моральної шкоди у розмірі 5% від шкоди заподіяної здоров'ю, а також про виплату втраченого заробітку за період з 03.02.2017 року по день встановлення інвалідності - 16.03.2017 року у розмірі 7 649,40 грн. Однак відповідачем у добровільному порядку не здійснено заявлених позивачем виплат, що є підставою звернення позивача з даним позовом в судовому порядку.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої здоров'ю внаслідок вчинення злочину, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2018 року за клопотанням представника відповідача МТСБУ Патрик Г.Г. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2. (а.с. 96-97)

Представник відповідача МТСБУ - Патрик Г.Г. скористалась своїм процесуальним правом подачі відзиву та заперечення на позовну заяву, відповідно до якого просить у задоволенні позову відмовити з підстав його недоведеності та необґрунтованості. (а.с. 92-93; 124)

Представник позивача ОСОБА_4 скористалась своїм правом подачі відповіді на відзив, копію якого долучено до матеріалів справи. (а.с. 108-109)

Третьою особою ОСОБА_2 25.05.2018 року отримано копію позовної заяви з додатками та ухвалу про залучення його до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, про що свідчить відмітка на зворотному повідомленні про вручення документів ДУ «Київський слідчий ізолятор», однак не скористався своїм правом подачі пояснень на позовну заяву. (а.с. 129)

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін щодо предмета спору, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що 31.10.2016 року близько 22 години 15 хвилин ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Фіат Добло», державний номерний знак НОМЕР_1, по Кільцевій дорозі в м. Києві, на регульованому пішохідному переході навпроти зупинки громадського транспорту «вул. Лятошинського», продовжив рух на червоний сигнал світлофора, не зреагував на зміну дорожньої обстановки, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1, який здійснював рух на зелений сигнал світлофора.

На момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не мав.

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 18.07.2017 року, який залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.11.2017 року, ОСОБА_2 визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки.

За вироком суду, порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.п. 1.5, 2.3 б), 8.7. е) Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв'язку з виникненням вказаної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками у виді отриманих тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_1 У відповідності до п. 24.1. ст. 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Відповідно до змісту вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 18.07.2017 року, з урахуванням положень статей 9, 25 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 матеріальна шкода в сумі 92 230,74 грн., що включає в себе підтверджені витрати на лікування та суму втраченого середнього заробітку на день подання позовної заяви.Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», задоволено позовні вимоги потерпілого ОСОБА_1 про стягнення на його користь з МТСБУ моральної шкоди в розмірі 4 611,54 грн. Крім того, вироком суду стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 456 588,46 грн. моральної шкоди. (а.с. 14-16; 17-20)

Відповідно до частини шостої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене та відповідно до положення частини шостої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 18.07.2017 року, який ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.11.2017 року залишено без змін та відповідно до якого ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого не була забезпечена, визнано винним у вчиненні ДТП, що підтверджено учасниками справи та не підлягає доказуванню, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві.

04.03.2017 року, 25.04.2017 року, 16.11.2017 року представником потерпілого ОСОБА_1 на адресу МТСБУ було надіслано листи із вимогою про сплату суми страхового відшкодування, які отримано МТСБУ. (а.с. 34-39; 40-43; 44-47)

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з пунктом 1.3. статей 1, 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілі - це юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно з частиною першою пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого (стаття 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

В силу п.п. 26.1, 26.2 ст. 26 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у разі встановлення ІІ групи інвалідності становить 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік» станом на жовтень 2013 року мінімальна заробітна плата становила 1450,00 грн.

За даними Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААА № 538899, ОСОБА_1 16.03.2017 року встановлено ІІ групу інвалідності від загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату строком дії до 01.04.2018 року. (а.с. 72-73; 76)

Як убачається з матеріалів справи, складову предмету спору становить вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь розміру відшкодування за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності позивачем, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за встановлення ІІ групи інвалідності, яка складає 26 100 грн. 00 коп. (18 *1450 грн.)

Крім того, згідно п. 2 ч.1 ст. 25 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю.

За даними Довідки про доходи, виданої ТОВ «Епіцентр К» від 11.04.2017 року, ОСОБА_1 дійсно працює в ТОВ «Епіцентр К» на посаді продавця непродовольчих товарів з 09.07.2016 року. Заробітна плата ОСОБА_1 за вересень 2016 року становить - 8 242,23 грн.; за жовтень 2016 року становить - 13 686,95 грн. (а.с. 52)

З огляду на зазначене положення п. 2 ч.1 ст. 25 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» складову предмет спору становить вимога позивача про стягнення з відповідача суми втраченого середнього заробітку, який позивач отримував в результаті своєї роботи в ТОВ «Епіцентр К», але був змушений перебувати на лікарняному стаціонарі, розрахованого позивачем відповідно до постанови КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року та довідки про доходи від 11.04.2017 року *8 242,2 грн.+13 686,95 грн.)/43 (кількість робочих днів за два останні календарні місяці) = 509,96 грн./день, за період з 23.02.2017 року по день встановлення стійкої втрати працездатності - 16.03.2017 року (15 робочих днів), тобто у розмірі 7 649,49 грн. (509,96 грн.*15 робочих днів).

Крім того, відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України, частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. (стаття 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)

З огляду на зазначене положення ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», складову предмету спору становить також вимога про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 1 687,47 грн., розрахована позивачем як 5% від суми матеріальної шкоди - 33 749,40 грн. (7 649,49 грн. + 26 100,00 грн. = 33 749,40 грн.*5%)

Згідно пунктів 9.3, 9.5 статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін.

Так, розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 29.12.2015 року № 3470, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за № 145/28275, що набрало чинності 19.02.2016 року, відповідно до пункту 9.5 статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» установлено розміри страхових сум за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням: за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100 000 гривень на одного потерпілого; за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, у розмірі 200 000 гривень на одного потерпілого.

За змістом Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись нормами законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про законодавчу обґрунтованість вимог позивача щодо відшкодування на його користь, як особи потерпілої за наслідками вчинення дорожньо-транспортної пригоди, матеріальної шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності та встановленням позивачу ІІ групи інвалідності, з розрахунку 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку - 31.10.2016 року, тобто у розмірі 26 100,00 грн. (18*1 450,00 грн.=26 100,00 грн.), а також матеріальної шкоди у вигляді суми втраченого середнього заробітку, розрахованого позивачем відповідно до постанови КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року та довідки про доходи від 11.04.2017 року *8 242,2 грн.+13 686,95 грн.)/43 (кількість робочих днів за два останні календарні місяці) = 509,96 грн./день, за період з 23.02.2017 року по день встановлення стійкої втрати працездатності - 16.03.2017 року (15 робочих днів), тобто у розмірі 7 649,49 грн. (509,96 грн.*15 робочих днів), з урахуванням фактичних обставин щодо тимчасової втрати потерпілим працездатності, встановлених вироком суду від 18.07.2017 року. Тому з огляду на визначену суму матеріальної шкоди у розмірі 33 749,40 грн., суд визнає правомірними вимоги позивача як особи, яка зазнала ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю, тобто у розмірі 1 687,47 грн. (33 749,40 грн.*5%).

При цьому судом ураховано, що МТСБУ є належним відповідачем по справі з огляду на те, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, не була застрахована у встановленому законом порядку, що відповідає положенню статті 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та загальна сума, присуджена до виплати з відповідача МТСБУ на користь позивача, за даним рішенням суду та за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 18.07.2017 року не перевищує ліміт страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, у розмірі 200 000,00 грн., встановлений розпорядженням Нацкомфінпослуг, від 29.12.2015 року № 3470, що набрало чинності 19.02.2016 року, шляхом внесення зміни до пункту 9.5 статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Разом з тим, суд визнає необґрунтованими твердження відповідача, зазначені ним у письмовому відзиві на позовну заяву, з огляду на їх невідповідність дійсним обставинам справи, встановленим даним рішенням суду та вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 18.07.2017 року, та суд не приймає до уваги в якості допустимого доказу долучену до відзиву відповідачем копію Листа про надання документів, адресований на ім'я представника позивача, оскільки вказана копія не містить ні дати складання листа, ні реєстраційного номеру вихідної кореспонденції установи відповідача. (а.с. 94)

В частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України)

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду ОСОБА_1 уклав з Адвокатським бюро «Олени Карнаух» договір про надання правової (правничої) допомоги № 01/02/18-1 від 01 лютого 2018 року, що також підтверджено свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 5285 від 28.09.2012 року та ордером серії КВ № 703416 від 19.02.2018 року. (а.с. 56-58; 59; 60; 61)

Відповідно до п. 5 договору про надання правової (правничої) допомоги, за надання правничої допомоги клієнт сплачує адвокатському бюро гонорар, що визначається або (і) на основі фіксованої суми, або (і) на основі фіксованої щомісячної оплати, або (і) на основі погодинної оплати. Спираючись на вказане, сторони погоджуються, що послуги адвокатського бюро (адвоката) визначаються у розмірі: 5 000,00 грн. У вказану суму гонорару включаються: підготовка позовної заяви та відповідних додатків до неї про стягнення з МТСБУ належних клієнту страхових виплат з питань, визначених п. 1 цього Договору та забезпечення її подання до суду (3 000,00); участь у 2 (двох) судових засіданнях з розгляду поданої позовної заяви (по 1 000,00 грн. за 1 засідання). (а.с. 56-58)

Відповідно до квитанції від 26.02.2018 року про оплату правової допомоги за договором № 01/02/18-1 від 01 лютого 2018 року, ОСОБА_1 здійснено оплату у розмірі 5 000,00 грн. (а.с. 80-82)

Разом з тим, надавши оцінку наданим позивачам доказам на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення з відповідача на його користь витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення останніх, а саме у розмірі 3 000,00 грн., оскільки дана сума гонорару, визначена п. 5 договору про надання правової (правничої) допомоги, яка включає в себе підготовку досліджуваної в даному провадженні позовної заяви та відповідних додатків до неї про стягнення з МТСБУ належних клієнту страхових виплат, що, відповідно, підтверджено наявними в матеріалах справи доказами. Однак є необґрунтованою вимога щодо стягнення 2 000,00 грн. за участь у двох судових засіданнях з розгляду поданої позовної заяви, оскільки ухвалою суду при відкритті провадження у даній справі постановлено порядок розгляду справи у спрощеному позовному провадженні без виклику/повідомлення учасників справи, що виключає участь адвоката у судових засіданнях. При цьому позивачем не надано доказів щодо обсягу інших послуг і виконаних робіт та їх вартості за наявності останніх.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа: ОСОБА_2, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої здоров'ю внаслідок вчинення злочину, підлягає до часткового задоволення.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, приймаючи до уваги звільнення позивача від сплати судового збору за наявності факту встановлення останньому ІІ групи інвалідності, ураховуючи задоволення позову щодо двох вимог: майнового та немайнового характеру, з відповідача в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір за вимогу майнового характеру у розмірі 704,80 грн. та за вимогу немайнового характеру у розмірі 704,80 грн., а всього на загальну суму 1 409,60 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 23, 1166, 1187 Цивільного кодексу України, ст. 9 Закону України «Про страхування», ст.ст. 1, 3, 9, 22, 24-26, 26-1, 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа: ОСОБА_2, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої здоров'ю внаслідок вчинення злочину - задовольнити частково.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (, м. Київ, Русанівський бульвар, 8) на користь ОСОБА_1 (ідентифікацій номер НОМЕР_2, АДРЕСА_1) матеріальну шкоду у розмірі 35 436,87 грн., моральну шкоду у розмірі 1 687,47 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн., а всього на загальну суму 40 124 (сорок тисяч сто двадцять чотири) гривні 34 копійки.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (, м. Київ, Русанівський бульвар, 8) в дохід держави судовий збір у розмірі 1 409,60 грн.

В частині позову про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн. - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 05 червня 2018 року.

Суддя: В.І. Галаган