ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Деркач Н.М.,

суддів: Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі - Лященко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», в якому просила суд визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 26 березня 2015 року до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 27 березня 2008 року, який був укладений між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1

Уточнивши позовні вимоги, позивач просила визнати недійсним Додаток № 1 та Додаток № 2 до додаткової угоди № 3 від 26 березня 2015 року до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 27 березня 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, 27.03.2008 року між нею та АКІБ "УкрСиббанк" (правнаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк") було укладено договір про надання споживчого кредиту №0. 26 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ "УкрСиббанк" була укладена додаткова угода № 3 до Договору про надання споживчого кредиту №0.

ОСОБА_1 зазначила, що банком всупереч вимог закону їй не було надано у письмовій формі інформацію, що передбачено надавати перед укладанням договору під час укладення додаткової угоди № 3 до кредитного договору; Додаток до договору не відповідає вимогам, встановленим відповідним законодавством, а саме - не вказано всіх необхідних умов такого додатку; у діях Банку щодо приховування від Позичальника дійсної вартості кредиту вбачаються ознаки нечесної підприємницької практики (суми платежів вказаних в додатку до договору не відповідають умовам самого договору).

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 січня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсною додаткову угоду № 3 від 26 березня 2015 року до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 27 березня 2008 року, що був укладений між АКІБ "УкрСиббанк" (правнаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк") та ОСОБА_1 Визнано недійсним Додаток № 1 та Додаток № 2 до додаткової угоди № 3 від 26 березня 2015 року до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 27 березня 2008 року, що був укладений між АКІБ "УкрСиббанк" (правнаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк") та ОСОБА_1 Стягнуто з відповідача на користь держави витрати по сплаті судового збору у сумі 1280 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неправильно застосував положення ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Позивач була ознайомлена з усіма умовами кредитного договору перед його підписанням та підтвердила свою згоду з його положеннями власним підписом.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду, як законне та обгрунтоване, залишити без змін, а апеляційну скаргу банку - без задоволення.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

03 жовтня 2018 року дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

У судове засідання позивач та її представник не з"явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. 12.12.2018 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв"язку з його відрядженням до Кропивницького апеляційного суду по іншій справі.

Вирішуючи питання про можливість розгляду даної справи за відсутності осіб, які не з"явилися, колегія суддів зважає на те, що учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не з'явилися. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті. Виходячи з вимог ст. 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, ст. 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та главою 6 ЦПК щодо процесуальних строків, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнає неявку учасників справи в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Положеннями статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на таке.

Судом встановлено, що 27.03.2008 року між ОСОБА_1 та АКІБ "УкрСиббанк" (правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк") було укладено договір про надання споживчого кредиту №0.

26 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ "УкрСиббанк" була укладена додаткова угода № 3 до Договору про надання споживчого кредиту №0 щодо збільшення суми кредиту за кредитним договором, видачу нових траншів у гривні. Серед іншого, пунктом 6.2 додаткової угоди № 3 передбачено, що за траншем, наданим у національній валюті, з 26.03.2015 року до 26.03.2020 року встановлюється процента ставка у розмірі 16% річних. (а.с.17)

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що у додатковій угоді до кредитного договору № 3 та додатках до неї відсутні встановлені законодавством обов'язкові умови, які необхідні для її укладення, а саме: належно не наведено детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, у тому числі перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору, тощо; додатковий договір і зокрема, графік платежів не містить відомостей (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі - щомісяця, щокварталу, тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, вартості сплати вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обгрунтованості.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент учинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в чч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу.

За положеннями стст.626-628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 березня 2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно умов якого банк зобов"язався надати позичальнику кредитні кошти у іноземній валюті, доллар США, у сумі 33000 доларів США, що в еквіваленті становить 166650 грн., а позичальник зобов"язується повернути зазначену суму коштів та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі.

Згідно пункту 1.3.1 кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 днів з моменту видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 11,9%.

Пунктами 1.3.2, 1.3.3 договору передбачено, що сторони домовилися, що за умовами договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки; нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісяця, в останній день поточного місяця, методом "факт/360" відповідно до вимог чинного законодавства України.

Згідно п.5.1 кредитного договору процентна ставка за цим договором може бути змінена в порядку і на умовах, визначених договором.

У пункті 7.5 передбачено, що підписанням договору позичальник підтверджує, що на дату укладання договору є клієнтом банку і ознайомлений з усіма тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню та тарифами банку, що викладені у додатку №3 до договору. Пунктами 7.13, 8.3 передбачено, що позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами договору.

26 березня 2015 року між сторонами у справі було укладено додаткову угоду № 3 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 27.03.2008 року, згідно умов якої банк зобов"язався надати позичальнику, а позичальник зобов"язався прийняти та повернути кредит у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом 647160,05 грн. на умовах, визначених в угоді. У пункті 2 вказаної угоди розписано складові лімітної кредитної лінії та валюту кредиту. У пунктах 3 і 4, відповідно, обумовлено призначення кредиту та порядок його повернення. У пункті 6 угоди зазначено про процентну ставку у розмірі 16%, що відповідає ставці, передбаченій у кредитному договорі від 27.03.2008 року. Положеннями додаткової угоди сторони, серед іншого, обумовили право банку на договірне списання коштів з рахунку позичальника.

Згідно пунктів 15, 16 додаткової угоди № 3, вона є невід"ємною частиною договору. Сукупна вартість кредиту визначена у графіку платежів.

Як вбачається з матеріалів справи, до додаткової угоди додатками № 1 та № 2 є графік погашення кредиту та графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту. (а.с.21-23) Зазначені вище додаткову угоду № 3 до кредитного договору та графіки позивач ОСОБА_1 підписала, чим підтвердила свою згоду щодо умов надання кредитних послуг банку.

Отже, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсною додаткової угоди та додатків до неї, суд не взяв до уваги, що позивач під час укладення спірних договорів була ознайомлена з їх умовами щодо суми та валюти кредиту, процентною ставкою у розмірі 16% річних та методикою нарахування відстотків «факт/360", проти них не заперечувала, що підтверджується її особистим підписом.

За положеннями ч.5 ст.11, чч.1, 2, 5, 7 ст.18 закону «Про захист прав споживачів» від 12.05.91 №1023-ХІІ до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Як вбачається з матеріалів справи, процентна ставка у розмірі 16% річних та методикою нарахування відстотків «факт/360" передбачена і у договорі споживчого кредиту від 27.03.2008 року, і у додатковій угоді № 3 до нього від 26.03.2015 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання недійсною додаткової угоди № 3 до кредитного договору та додатків №1 і №2 до неї.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 січня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, визнання недійсною додаткової угоди № 3 від 26 березня 2015 року до договору про надання споживчого кредиту №0 від 27 березня 2008 року, який був укладений між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1, визнання недійсними Додатку № 1 та Додатку № 2 до додаткової угоди № 3 від 26 березня 2015 року до договору про надання споживчого кредиту №0 від 27 березня 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Н.М. Деркач

Судді: Л.О.Каратаєва

І.Ю.Ткаченко