Провадження № 6/752/796/18
У Х В А Л А

іменем України

04.12.2018 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Шевченко Т.М. з участю секретаря Павлюк В.В., розглянувши подання державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренка М.В. про примусове проникнення до житла,

в с т а н о в и в:

у вересні 2018 року державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренко М.В. звернувся у суд з поданням про примусове проникнення до житла.

Своє подання державний виконавець обґрунтовував тим, що на виконанні у Голосіївському районному відділі державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебувають виконавчі провадження, зокрема

- № 51408722 з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва № 910/29496/15 від 05 травня 2016 року про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь ТОВ "Спеціалізоване виробничо-наукове підприємство "Київпроенерго" 157 043,32 грн. неустойки та 2 355,65 грн. витрат зі сплати судового збору;

- № 49263729 за наказом Господарського суду м. Києва № 910/6479/14 від 12.10.2015 р. про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь ТОВ "Спеціалізоване виробничо-наукове підприємство "Київпроменерго".

Так, постановою державного виконавця від 14.06.2016 р. року відкрито виконавче провадження № 51408722. (а.с. 34).

В судовому засіданні державний виконавець підтримав подання та просив суд задовольнити.

Боржник в судовому заіданні заперечував проти задоволення подання, зазначивши, про його необгрунтованість.

Представник стягувача в судовому засіданні просив задовольнити подання, зазначивши, що боржник ухиляється від виконання судових рішень.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріалис прави, встановлено наступне.

Статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, зокрема, що документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. Крім того, боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Як вбачається з матеріалів справи, копія постанови про відкриття виконавчого провадження направлялась боржнику до виконання, за адресою, вказаною у виконавчому листі: АДРЕСА_1. Разом з тим, боржник у визначений державним виконавцем строк не виконав добровільно судове рішення.

Постановою державного виконавця від 08.07.2016 р. накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_3 (а.с. 32).

В порядку примусового виконання рішення суду встановлено, що за боржником зареєстровано на праві власності 54/100 ч. квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 23).

Іншого майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, станом на день звернення до суду з поданням - не виявлено.

Як встановлено в ході розгляду справи, державним виконавцем за участю понятих та представника стягувача неодноразово здійснювалися виходи за адресою: АДРЕСА_1, проте доступу до приміщення надано не було, у зв"язку з чим провести опис та арешт майна боржника не виявилось можливим, про що складені акти від 12.12.2017 р., 14.12.2017 р., 07.12.2017 р. та 13.03.2018 р. (а.с. 6, 17-19)

У зв'язку з невиконанням боржником в добровільному порядку судового рішення, державний виконавець звернувся до суду із зазначеним поданням про примусове проникнення до житла (іншого володіння) боржника.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент постановлення оскаржуваної ухвали) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст.2 вищевказаного Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Стаття 18 Закону містить перелік обов'язків і прав виконавців, обов'язковість вимог виконавців, зокрема пунктом 4 частиною 3 ст.18 передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Крім того, Законом передбачено, що рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла, проте це не дало результатів.

Відповідно до ст.30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

З урахуваннм обставин справи в даному випадку, суд вважає, що у боржника ОСОБА_3 була можливість виконати добровільно рішення суду, разом з тим, останнім не вчинено жодних дій для виконання рішення суду.

Доводи боржника про те, що копії матеріалів виконавчого провадження, якими державний виконавець обґрунтовував подання, не містять доказів про те, що боржника повідомлено про проведення виконавчих дій з виходом до належного йому нерухомого майна, не відповідають обставинам справи.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника.

Керуючись ст. 439 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Подання державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренка М.В. про примусове проникнення до житла боржника - ОСОБА_3; стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване виробничо - наукове підприємство "Київпроменерго" - задовольнити.

Надати дозвіл на примусове проникнення до житла (іншого володіння) боржника ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повна ухвала складена 10 грудня 2018 року.

Суддя: