Провадження № 2/344/4405/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

11 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Снєжани Валеріївни, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася з вказаним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого зазначила, що вона являється власником квартири № 11, що знаходиться на вул. Симоненка, 5а в м. Івано-Франківську. Згідно довідки « 02-02/00048/2993 від 18.09.2018 року, виданої КП «МІУК» за вказаною адресою проживає ОСОБА_1 та зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 Проте, відповідачі ніколи не проживали за місцем реєстрації. На даний час всі відповідачі проживають за кордоном, а саме в Італії. Тому відповідачі не можуть і не беруть жодної участі в утриманні квартири та в оплаті комунальних послуг. Позивач зазначає, що завищений розмір комунальних платежів спричиняє наявність реєстрації місця проживання відповідачів, що призвело до не перепризначення позивачу житлової субсидії з 01.05.2018 року. На прохання позивача, щоб відповідачі самостійно зняли себе з місця реєстрації, вони відповіли відмовою, зазначаючи, що не мають на це можливості та часу, оскільки знаходяться за кордоном. У звязку з тим, що в даній квартирі відповідачі ніколи фактично не проживали, їх особисті речі там не знаходяться, здійснення комунальних платежів ними не здійснювалося, позивач вважає, що відповідачі втратили інтерес до даного житлового приміщення. Крім того, наявність реєстрації місця проживання відповідачів у квартирі за вищевказаною адресою спричиняє завищений розрахунок розміру комунальних послуг. Дані обставини суттєво порушують та обмежують права позивача, як власника квартири. Одним з проявів цього є позбавлення можливості реалізації права позивача на розпорядження своїм майном та отримання житлової субсидії, оскільки позивач не може надати Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради відомості про доходи відповідачів. Окрім цього, позивач планує здійснити продаж цієї квартири, проте це унеможливлює наявність реєстрації місця проживання відповідачів. На підставі наведеного просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщеням в квартирі АДРЕСА_1.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причину неявки суду не повідомлено.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним.

Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права власника житлового будинку /квартири/ визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27.12.2001 року та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 5, 6) квартира № 11 за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Симоненка Василя, 5А, належить на праві приватної власності ОСОБА_1.

Згідно виписки № 02-02/00048/2993 виданої КП «МІУК» про реєстрацію та склад сімї у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с.7).

Як вбачається із заяви ОСОБА_5, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, засвідченої КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», заявники, стверджують, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 Снєжана Валеріївна, ОСОБА_2 фактично не проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

В судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_5, який пояснив суду, що відповідачі виїхали за кордон та більше десяти років у вказаній квартирі не проживають та особистих їх речей у квартирі немає.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Цивільним Кодексом України передбачена спеціальна норма для визнання членів сім'ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ч. 2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідачі суду не подали.

Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, перевіривши відповідність позову ОСОБА_1 діючому законодавству України, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що позивач, як власник квартири, позбавлена можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв'язку з тим, що за адресою зазначеного нерухомого майна зареєстровано відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, які понад десять років не проживають за вказаною адресою.

Таким чином, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою № 11 по вул. Василя Симоненка, 5а в м. Івано-Франківськ.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», відповідно до ст. 71,72,150,156 ЖК України, ст. ст. 29, 383, 405 ЦК України, ст.ст. 12,13, 81 ЦПК України, керуючись ст.ст. 76, 259, 263, 265, 273 280-282, 289 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Снєжани Валеріївни, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 Снєжану Валеріївну, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 11, по вул. В.Симоненка, 5А в м. Івано-Франківськ.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 11, по вул. В.Симоненка, 5А в м. Івано-Франківськ.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 11, по вул. В.Симоненка, 5А в м. Івано-Франківськ.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Татарінова О.А.

Повний текст рішення складено 12 грудня 2018 року.