КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи 755/9917/15

Апеляційне провадження 22-ц/824/151/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Стрижеуса А.М., Поливач Л.Д.

при секретарі Борисенко Д.В.

сторони

позивач Публічне акціонерне товариство «РайффайзенБанк Аваль»

відповідач ОСОБА_3

ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року, ухвалене під головуванням судді Гончарука В.П., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

у травні 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом, вякому просив стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 солідарно заборгованісь за кредитним договором у сумі 172 362,63 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 23.02.2015 - 4 886 147,21 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 130 935,89 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 3 711 779,25 грн; заборгованості за відсотками - 10 326,91 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 292 747,93 грн; пеню - 31 099,82 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 881 620,03 грн посилаючись на те, що позичальник та поручитель порушили умови кредитного договору від 03.04.2008 № 223354238 щодо щомісячного погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 01.12.2015 позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору в сумі: прострочена заборгованість по кредиту - 130936,89 доларів США, що по курсу НБУ становить 3 121 535,46 грн, заборгованість по відсоткам - 10326,91 доларів США, що по курсу НБУ становить 246 193,53 грн, пеню 10 000 доларів США, що по курсу НБУ становить 238 400 грн, а всього стягнуто 151 263,80 доларів США, що по курсу НБУ становить 3 606 128,99 грн.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16.02.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01.12.2015 залишене без змін.

10.04.2018 не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив вказане рішення суду та ухвалуАпеляційного суду міста Києва від 16.02.2016 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_3 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що позбавило його можливості з'ясувати та процесуально перевірити наявність чи відсутність заборгованості, перевірити правові підстави дострокового стягнення грошових коштів. Вказує на те, що зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_4 виконувались належним чином, підстав для дострокового стягнення не було, оскаржуване судове рішення прийнято безпідставно, в зв'язку з визнанням частково позовних вимог представником ОСОБА_4 - ОСОБА_6, що є недопустимим з огляду на ті правові наслідки, які в зв'язку з ухвалення даного рішення виникають для ОСОБА_3. Зазначав, що судом безпідставно взято за основу розрахунки надані позивачем без будь-якої перевірки і аналізу таких даних, що призвело до безпідставного стягнення грошових коштів з ОСОБА_3. Вказує на те, що у судовому рішенні відсутні посилання на те, якими доказами підтверджується факт отримання ОСОБА_4 кредиту та його розмір.

У відзиві представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Науменко О.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.Зазначала, що на підтвердження видачі кредитних коштів ОСОБА_4 до суду було надано виписку по рахунку останньої, що у відповідності до законодавства є належним доказом. ОСОБА_4 не заперечувала факт отримання кредиту у розмірі, визначеному кредитним договором. Вважає твердження апелянта, про помилкове часткове визнання позовних вимог банку представником ОСОБА_4 безпідставним, оскільки ОСОБА_4 не оспорювала часткове визнання позову її представником. У зв`язку з порушенням умов кредитного договору позичальнику та поручителю були направлені вимоги про дострокове погашення кредиту. Оспорюючи розрахунок апелянт не зазначає в чому саме полягає невірність розрахунку заборгованості, який було надано позивачем, не надає альтернативного контрозрахунку та будь - яких доказів на спростування розрахунку, складеного банком. Відповідно до п. 2.4 договору поруки поручитель зобов`язується самостійно контролювати дотримання та своєчасне виконання боржником своїх зобов`язань перед банком.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Апеляційний суд Київської області та Апеляційний суд міста Києва здійснювали правосуддя до початку роботи Київського апеляційного суду.

21.06.2018 Київський апеляційний суд зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на виконання Указу Президента «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017, а з 03.10.2018 Київський апеляційний суд розпочав свою роботу.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача Мавроді О.Ю. підтримала відзив та просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судові повістки, направлені ОСОБА_4 та її представнику ОСОБА_9 повернулися до суду з відміткою на конверті «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до положень частини 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Крім того, статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР, гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної чи господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За матеріалами справи встановлено, що суд виконав свій обов`язок щодо повідомлення всіх учасників справи про день та час судового розгляду та неодноразово направляв судові повістки на адреси учасників справи, які ними самими були вказані у заявах, проте всі судові повідомлення, направлені ОСОБА_4, її представнику ОСОБА_9, ОСОБА_3, його представнику ОСОБА_5 не були отримані адресатами (а.с. 129 - 132, 134-139, 157-164 т. 2).

За вказаних обставин колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у відсутності ОСОБА_4 чи її представника.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 квітня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 223354238, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення та строковості грошові кошти в сумі 321 670 доларів США, зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі12,25 % річних, на строк до 03квітня 2018 року. Кредит надано на придбання об`єкту нерухомості - земельна ділянка площею 0,0388 га та житловий будинок загальною площею 193,30 кв.м. за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин, вул. Миру, 11/3.

Відповідно до п. 6.1 цього договору надання кредиту здійснюється у безготівковій формі шляхом переказу (зарахування) всієї суми кредиту на поточний рахунок позичальника. Умови відкриття, ведення та закриття поточного рахунку та всі суми коштів, які позичальник має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговування і погашення визначаються договором про відкриття та ведення банківського рахунку, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником.

Згідно з п. 9.1 вказаного договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум , належних до сплати на дату пред'явлення вимоги, включаючи проценти за кредитом (включаючи прострочені проценти), пеню та штрафи відповідно до цього договору.

Відповідно до п. 16.3 договору за прострочення виконання будь-яких зобов'язань за цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1 % від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобов'язання включно. Сплата пені здійснюється в порядокита строки, передбачені для здійснення ануїтетих платежів за кредитом або в будь-який інший день за згодою або на вимогу кредитора. Сплата пені не звільняє позичальника від виконання простроченого грошового зобов'язання.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, 03 квітня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладений договір поруки № 223354238.

Пунктом 1.3 договору поруки передбачено, що поручитель зобов'язався відповідати перед банком за всі зобов'язання боржника по сплаті останньому будь-яких сум, що виникають згідно з положеннями кредитного договору, як це визначено кредитним договором, в т.ч. щодо повернення суми кредиту, а саме 321 670 доларів США, сплати процентів за його користування, комісійної винагороди, неустойки (пені, штрафів), в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодування можливих збитків та виконання умов кредитного договору в повному обсязі.

Згідно з п. 3.1 договору поруки у випадку невиконання боржником всіх або окремих взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель несе солідарнувідповідальність перед банком за невиконання боргових зобов'язань у тому ж обсязі, що і боржник, включаюси сплату основого боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків.

Згідно заяви ОСОБА_4 про відкриття поточного рахунку «для виплат» у доларах США від 03.04.2008, останній було відкрито рахунок НОМЕР_1 відповідно до договору НОМЕР_1 на відкриття та ведення поточного рахунку «для виплат» від 03.04.2008, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 (56 т. 2).

Відповідно до виписки з рахунку на вказаний поточний рахунок перераховано кредитні кошти (а.с. 17 т.1).

Встановлено, що банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі. В свою чергу, відповідач ОСОБА_4, скориставшись кредитними коштами, свої зобов'язання за договором належним чином не виконала.

У 2014 році у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у позичальника виникла заборгованість.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем станом на 23.02.2015 заборгованість складала 172 362,63 доларів США, що в еквіваленті згідно курсу НБУ становила 4 886 147,21 грн та включала в себе: заборгованість за кредитом - 130 935,89 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 3 711 779,25 грн, заборгованість за відсотками - 10 326,91 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 292 747,93 грн та пеня в розмірі 31 099,83 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 881 620,03 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив з того, що позивач виконав взяті на себе зобов'язання, а відповідачі порушили умови договору щодо своєчасного погашення кредиту та сплати відсотків. При цьому суд дійшов висновків про можливість зменшення пені з 31 099,83 доларів США до 238 400 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 цього ж Кодексу, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, кошти у розмірі 321 670 доларів США були перераховані ОСОБА_4 на її рахунок НОМЕР_1 згідно умов договору у повному обсязі, у порядку та в строки, передбачені договором, що підтверджується випискою по рахунку, а відтак доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_4 кредитних коштів є необґрунтованими.

Крім того, з виписки по рахунку ОСОБА_4 НОМЕР_1 вбачається, що остання вчиняла платежі за кредитним договором, що свідчать про визнання нею обставин отримання кредиту у вказаному в договорі розмірі.

Наданий до суду кредитний договір у встановленому законом порядку не оспорювався та недійсним не визнавався.

Та обставина, що за кредитні кошти придбано житловий будинок та земельну ділянку, які зазначені у кредитному договорі, встановлена Обухівським районним судом Київської області від 01.04.2014 та рішенням апеляційного суду Київської області від 27.10.2014 та не заперечується апелянтом.

У вищевказаних рішеннях зазначалося, що на час розгляду справи зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі не виконано. Станом на 16 серпня 2013 року залишок зобов'язань за кредитним договором складає: 154 842,52 доларів США- заборгованість за кредитом; 738,94 доларів США -пеня за прострочені платежі за кредитом; 675,58 доларів США- відсотки за період 03 серпня - 16 серпня 2013 року; 1 017,27 доларів США- пеня за прострочені платежі по відсоткам. Банківськими розрахунками та кредитним договором і графіком повернення кредиту та інших платежів (додаток № 1 до кредитного договору) підтверджено, що до дати остаточного погашення кредиту (03квітня 2018 року) у позичальника існує зобов'язання щодо сплати ануїтетними платежами з урахуванням сплати за кредитом та за відсотками разом в загальній сумі за 56 місяців 204 080,04 доларів США, а також стосовно сплати за страхування майна та життя 37 368,82 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не перевірив обставин щодо виконання банком зобов`язань про надання кредиту спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до п. 1.3.2 кредитного договору та графіку погашення кредиту розмір щомісячного ануїтетного платежу складає 4 661,64 доларів США.

10.12.2014 позивач направив позичальнику вимогу, у якій вказав на наявність заборгованості у розмірі 11 726,22 доларів США по кредиту та 6 811,38 доларів США - по процентам за користування кредитом та у зв`язку з простроченням сплати кредиту просив протягом не більш ніж 60 календарних днів з дати вимоги здійснити дострокове погашення кредиту, а саме 130 935,89 доларів США по кредиту та 6 811,38 доларів США по процентам за користування кредитом, які нараховані станом на 15.09.2014. Зазначена вимога направлена на адресу, вказану у кредитному договорі (АДРЕСА_1), відтак доводи представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 про те, що банк направив вимогу позичальнику на адресу, за якою остання не проживає колегія суддів вважає безпідставними. У копії паспорта позичальника, який надавався при оформленні договору також зазначена адреса АДРЕСА_1, а тому доводи представника апелянта про те, що банк допустив помилку при написанні у договорі адреси позичальника колегія суддів вважає такими, що суперечать матеріалам справи.

Відповідно до п. 11.5 кредитного договору позичальник зобов'язаний у строк, що не перевищує трьох календарних днів з дати настання обставин, повідомити кредитора, у тому числі, про зміну місця проживання. Даних про те, що позичальник повідомляла кредитора про зміну місця проживання матеріали справи не містять.

До того ж положення ст. 1050 ЦК України надають право кредитору в разі прострочення повернення чергової частини кредиту, вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів незалежно від попереднього попередження позичальника про наявність заборгованості.

26.02.2015 вимога про погашення заборгованості була направлена поручителю на адресу, вказану в договорі поруки та на адресу, за якою знаходиться будинок, на придбання якого видано кредитні кошти. Дані вимоги повернуті на адресу банку без вручення з відміткою на конверті «за закінченням встановленого строку зберігання». Разом з тим, ОСОБА_3 не надав доказів виконання ним п. 3.5 договору поруки щодо зобов'язання повідомити банк про зміну своєї адреси, а відповідно до зазначеного пункту договору до отримання повідомлення про зміну адреси вимога банку належить до подання за вказаною у цьому договорі адресою.

З виписки по рахунку позичальника вбачається, що з серпня 2014 року ОСОБА_4 припинила сплачувати кошти на погашення кредиту та припинила сплачувати проценти за користування кредитом (а.с. 71,72 т. 1, 9-53 т. 2).

У запереченнях представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6, які було подано до суду першої інстанції, останній вказував на те, що ОСОБА_4 не ухилялася від виконання своїх зобов'язань та повернула кредитні кошти у розмірі 352 414,11 доларів США. Зазначав, що складності повернення ОСОБА_4 отриманих коштів за кредитним договором виникли у зв'язку з світовою фінансовою кризою, з настанням якої відповідач ОСОБА_4 втратила постійний стабільний дохід та у зв'язку з здороженням іноземної валюти - долара США. Посилався на те, що припинення шлюбних відносин між його довірителем та ОСОБА_3 та самостійне утримання ОСОБА_4 трьох дітей також стало підставою для ускладнення погашення боргових зобов'язань.

Відтак судом першої інстанції правильно встановлено, що позичальник порушила умови договору кредиту щодо щомісячного погашення заборгованості по кредиту (проценти за користування кредитними коштами) відповідно до графіку погашення кредиту, а тому кредитор має право на стягнення не лише заборгованості по кредиту, а і на дострокове стягнення всієї суми кредиту відповідно до статті 9 кредитного договору та ст. 1050 ЦК України.

Зазначаючи в апеляційній скарзі про невірність проведеного банком розрахунку, представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 не представив свого контррозрахунку та не надав доказів на підтвердження своїх заперечень.

Матеріали справи не містять доказів проведення сплати боржниками сум за кредитним договором в іншому розмірі, чим зазначав позивач та які відображені у виписці з рахунку позичальника.

Крім того, представником відповідача ОСОБА_4 також не було надано доказів, які б спростовували те, що банком не було враховано або невірно враховано платежі, які остання сплачувала на погашення кредитної заборгованості.

Заявляючи клопотання про призначення у справі судової бухгалтерсько-економічної експертизи представник апелянта не навів будь - яких обґрунтувань про те, які суми та у якому періоді, які вказані у виписці з рахунку, неправильно зараховані банком на погашення кредиту чи не зараховані та не надав доказів сплати будь - яких інших сум, ніж ті, що заначені у даній виписці, відтак колегія суддів не знайшла підстав для призначення у даній справі судової бухгалтерсько-економічної експертизи. Колегія суддів також звертає увагу на те, що ні у апеляційній скарзі, ні при розгляді справи Апеляційним судом м. Києва питання про призначення експертизи не ставилося, та таке клопотання не подавалося. Зазначене клопотання подано аж через сім місяців після подачі апеляційної скарги.

Також судом апеляційної інстанції враховується, що при розгляді справи у суді першої інстанції та при апеляційному перегляді рішення суду сторона відповідача боржника розмір заборгованості визнавала. Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що таке визнання позову порушило права та інтереси поручителя, оскільки поручитель мав право самостійно перевіряти сплату коштів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитом та у разі прострочення сплати таких коштів позичальником, сплатити ці кошти.

Відповідно до п. 2.4 договору поруки поручитель зобов'язується самостійно контролювати дотримання та своєчасне виконання боржником своїх зобов'язань перед банком.

За вказаних обставин колегія суддів відхиляє доводи представника апелянта про те, що ОСОБА_3 був позбавлений можливості перевіряти надходження коштів на погашення кредиту. Останній не лише мав таку можливість, а і був зобов'язаний перевіряти та контролювати своєчасність виконання умов договору щодо погашення кредиту та сплати відсотків.

Частинами 1, 2 ст. 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого, порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до положень ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому чсилі і ті, що забезпечували його виконання.

Керуючись вимогами зазначених норм та умовами договору поруки суд першої інстанції дійшов правильних висновків про стягнення заборгованості у солідарному порядку з боржника та поручителя.

Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Коексом.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не перевірив та не встановив розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки прийняв як доказ лише розрахунок, наданий банком, є безпідставними, з огляду на те, що суд дослідив рух коштів на рахунку позичальника та деталізованийрозрахунокзаборгованості за тілом кредиту та процентами за кредитним договором, надані стороною позивача.

Позичальник розмір такої заборгованості визнала та не спростовувала будь - якими доказами.

ОСОБА_3 чи його представник також жодним чином не спростували розмір заборгованості за кредитним договором згідно з розрахунком, наданим стороною позивача, незважаючи на те, що обов`язок щодо спростування такого розрахунку лежить на відповідачах.

Доводи апеляційної скарги про те, що позичальник не мала простроченої заборгованості по кредиту ґрунтуються на припущеннях, доказами не підтверджені та навпаки спростовуються випискою по рахунку позичальника.

Колегія суддів вважає, що такі висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 308/10574/15-ц та від 30.05.2018 у справі № 569/2749/15-ц.

Проте, стягуючи судові витрати, суд не врахував, що судовий збір підлягає стягненню з кожного з відповідачів окремо, оскільки солідарне стягнення судового збору чинним законодавством не передбачено.

Крім того, зазначаючи у резолютивній частині рішення еквівалент суми стягнення у національній валюті суд не звернув уваги на те, що кредитні кошти надані у доларах США та за умовами договору погашення кредиту передбачено у доларах США.

Відповідно до ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом.

Враховуючи ту обставину, що курс валют на час розрахунку заборгованості, на час ухвалення судом першої інстанції рішення, на час розгляду справи у апеляційному порядку постійно змінюється як у бік збільшення, так і у бік зменшення, а належним чином виконане зобов'язання вважається, якщо боржник сплатив суму боргу, яка встановлена кредитним договором у доларах США та у випадку виконання зобов'язання у гривневому еквіваленті сума платежу має визначатися за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу колегія суддів вважає помилковим зазначення у резолютивній частині рішення еквіваленту заборгованості у національній валюті.

Що стосується стягнення з відповідачів пені колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначене ст. 610 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі.

Разом з тим, згідно з ч. 3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та те, що пеня може бути стягнута лише у гривнях, незважаючи на те, що розрахунук пені можливий від суми невиконаних зобов'язань у іноземній валюті, колегія суддів вважає правильним висновок суду про можливість зменшення розміру пені до 238 400 грн, з урахуванням того, що позичальник тривалий час добросовісно виконувала умови кредитного договору, а також з урахуванням змін у сімейному стані, а саме розлучення, поділ майна подружжя, проте вважає неправильним зазначення суми пені у резолютивній частині рішення суду у доларах США.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь - якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засінання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

У апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції з тих підстав, що він не був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи.

Суд першої інстанції при ухваленні заочного рішення виконав свій обов'язок щодо належного повідомлення всіх учасників справи про день та час розгляду справи, у тому числі і щодо ОСОБА_3 за адресою його місця реєстрації та за адресою місцезнаходження будинку, який придбано за кредитні кошти та який оформлено на праві власності на ОСОБА_3, проте судові повістки повернулися без вручення з відміткою на конверті «за закінченням терміну зберігання».

Після скасування заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20.08.2015 у зазначеній справі судове засідання було призначене на 01 грудня 2015 року, однак матеріали справи не місять доказів направлення та вручення ОСОБА_3 судової повістки на це судове засідання, а тому за приписами п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Оскільки розмір заборгованості, який стягнуто судом першої інстанції при ухваленні даного судового рішення не змінюється перерозподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 370, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року скасувати.

Позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору від 03.04.2008 № 223354238 у сумі: прострочена заборгованість по кредиту - 130936,89 доларів США, заборгованість по відсоткам -10 326,91 доларівСША, пеню у розмірі 238 400 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір у сумі по 1 827 грн з кожного.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16 лютого 2016 року про залишення без змін рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 12.12.2018.

Головуючий

Судді