Справа № 2-7358/06
Провадження № 2-п/522/205/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Бойчук А.Ю.,

при секретарі Іскрич В.В.

розглянувши заяву представника Одеської міської ради, про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення та перегляд заочного рішення суду по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності.

27 липня 2006 року Приморським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення у справі, згідно до якого позовну заяву задоволено, а саме визнанно за ОСОБА_1 право власності на нежиле приміщення горище, загальною площею 146,46 кв.м., яке розташоване над належною їй на праві власності квартирою №6 по вул.. Польська, будинок №17 в м.Одеса.

30 травня 2018 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява Одеської міської ради, про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення та перегляд заочного рішення суду по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності.

Мотивуючи цю заяву, представник Одеської міської ради вказує, що, по-перше, їм взагалі не було відомо про розгляд зазначеної справи, оскільки жодного разу судові повістки на адресу Одеської міської ради не надходили, судом першої інстанції не направлялись судові повістки про виклик до суду, в матеріалах справи наявні записи про сповіщення, під якими є підписи нібито представника Одеської міської ради ОСОБА_6, про те в матеріалах справи відсутня довіреність, яка б підтверджувала повноваження вищезазначеної особи на представлення інтересів на дату ухвалення рішення. Звертає увагу на те, що заочне рішення не було отримано Одеською міською радою..

Сторони у судове засідання не зявились, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином.

Судом встановлені наступні обставини.

27 липня 2006 року Приморським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення у справі, згідно до якого позовну заяву задоволено, а саме визнанно за ОСОБА_1 право власності на нежиле приміщення горище, загальною площею 146,46 кв.м., яке розташоване над належною їй на праві власності квартирою №6 по вул.. Польська, будинок №17 в м.Одеса.

30 травня 2018 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява Одеської міської ради, про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення та перегляд заочного рішення суду по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності.

З матеріалів справи вбачається, що Одеська міська рада як сторона по справі була повідомлена належним чином про час, дату і місце проведення судових засідань, про свідчать розписки про вручення повісток, а тому, як відповідач мав право брати участь у судових засіданнях, висловлювати свою позицію, заперечувати проти позовних вимог позивачів

Згідно ст..294 Цивільно-процесуального кодексу України (в редакції 2004 року) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Для скасування заочного рішення необхідно встановити не лише поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було увалене заочне рішення, а й те, що його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупністю двох умов можна вважати, що наявні підстави для скасування заочного рішення і призначення справи до розгляду в загальному порядку.

Суд не приймає до уваги доводи заявника про те, що він не був повідомлений про судові засідання у справі, оскільки йому не направлялися та ним не отримувалися судові повістки про виклик, у звязку з чим він був позбавлен можливості висловити свої заперечення проти вимог ОСОБА_1, з огляду на наступне.

Згідно ч. 3 ст. 74 ЦПК України (в редакції 2004 року) судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою.

Згідно ч. 7 ст. 74 ЦПК України (в редакції 2004 року) якщо насправді особа не проживає за адресою, повідомленою суду, судова повістка може бути надіслана за місцем її роботи.

Згідно ч. 8 ст. 74 ЦПК України (в редакції 2004 року) судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням або за місцезнаходженням її представництва, філії, якщо позов виник у зв'язку з їх діяльністю.

Суд зазначає, що в силу приписів статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Отримавши позовну заяву Позивача та повістки із викликом на судові засідання по справі, останній не був позбавлений можливості дізнатись в суді про подальший перебіг питання щодо зазначеного позову та своєчасно ознайомлюватись з відповідними судовими рішеннями суду першої інстанції в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка ґрунтується на принципах остаточності судового рішення (Res Judicata) та Ignorantia non est argumentum (лат.) незнання не звільняє від відповідальності. Розглядаючи підстави поновлення строків, ЄСПЛ вказав, що однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення в їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, аби дізнатися про стан відомого їм судового провадження (див. mutatis mutandis, п. 27 рішення Європейського суду з прав людини від 26.04.2007 р. у справі «ОСОБА_7 проти України» та «Трух проти України» (ухвала) від 14.10.2003 р.). Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 р. у справі «Пономарьов проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані".

Згідно ч.1, 2 ст.72 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент вчинення процесуальної дії), ч. 1, 2 ст. 126 ЦПК України (в нинішній редакції), право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

Разом з тим, суд вважає, що докази, на які посилається заявник у заяві про перегляд заочного рішення, не мають істотного значення для вирішення даної справи, оскільки вони не спростовують встановлені судом обставини у справі.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява представника відповідача про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 287 ЦПК України в результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

З огляду на все вищенаведене суд не вбачає підстав для поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та перегляд заочного рішення суду по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності, у звязку з чим заява Одеської міської ради про перегляд заочного рішення підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ч.1,2 ст.126 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити Одеської міської ради в задоволені заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.07.2006 р.

заяву представника Одеської міської ради, про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення та перегляд заочного рішення суду по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя А.Ю.Бойчук

31.05.2018