ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
Справа №377/751/18
Провадження №2/377/301/18
13 грудня 2018 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Малишенко Т.О., за участю: секретаря судових засідань Ахутіної А.А., представника позивача ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 - про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
22 жовтня 2018 року до суду надійшла позовна заява, у якій представник позивача просить усунути перешкоди у здійсненні позивачем ОСОБА_4 права власника жилого приміщення - квартири АДРЕСА_2 визнавши ОСОБА_5, особою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна, посвідченого 07 жовтня 2005 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., за реєстровим номером 3227 позивачем придбано у власність квартиру № 11 в будинку № 1 у Бакинському кварталі в м.Славутич Київської області. Її право власності на придбане житлове приміщення зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 07.10.2005 року за номером запису №881672, про що свідчить копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. З метою належного використання придбаного нею житлового приміщення, 06.08. 2008 року нею було укладено договори: з КП «Житлово - комунальний центр» №5939 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та про надання послуг централізованого водопостачання холодної води та водовідведення. Відповідно до умов укладеного договору відчуження майна відповідач ОСОБА_5 повинен був знятися з реєстраційного обліку не пізніше 14.10.2005 року. Однак, всупереч умовам договору відповідач зареєстрований у придбаній нею квартирі до цього часу, що створює перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні своєю власністю у повному обсязі та реалізації прав на неї.
05 грудня 2018 року від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій просять усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_4 прав власника житлового приміщення - квартири АДРЕСА_2, по розпорядженню та користуванню належному їй на праві приватної власності нерухомим майном, визнавши ОСОБА_5 особою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
В судовому засіданні представник позивача та адвокат підтримали позовні вимоги в повному обсязі, дали покази аналогічно викладеним у позовній заяві та уточненні.
Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, відзиву щодо позову та клопотань до суду не направив, про час і місце судового розгляду повідомлявся неодноразово судовими повістками, які направлені рекомендованим листом за місцем їх реєстрації, судові повістки повернуті з поштового відділення 06.11.2018року, 30.11.2018року з відміткою про неможливість вручення, так як зазначена особа за вказаною адресою не проживає. Судову повістку про виклик до суду відповідача було також опубліковано на офіційному вебсайті судової влади. Тобто відповідно до вимог чинного законодавства, вважається, що особа за таких обставин повідомлення про час і місце розгляду справи.
За наявністю умов, передбачених ст. ст. 280 - 282 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення у справі.
Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна позивачу ОСОБА_4 належить на праві приватної власності квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.8).
Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с.9 ).
На підтвердження того, що відповідач за вказаною адресою фактично не проживає, позивачем надано Акти про не проживання відповідача ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 від 16.01.2018 року та 15.05.2018 року.
Допитаний у суді свідок ОСОБА_7 підтвердила, що відповідач не проживає у зазначеній квартирі з 2005 року, речей відповідача у квартирі не має.
Вислухавши пояснення представника позивача, показання свідка, дослідивши надані письмові докази, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст. 318 цього Кодексу).
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 цього Кодексу).
Відповідно до ч.1 ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Згідно правил ч.1 ст.29 цього Кодексу місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зобов'язує громадянина України, а також іноземця чи особи без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.
Згідно ч.1 ст.7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Стаття 4 Цивільного процесуального кодексу України надає кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїм порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша).
Статтею 391 Цивільного кодексу України визначено спосіб захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, а саме: власнику майна надано право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Ст. 346 ЦК України встановлено, що право власності припиняється в результаті відчуження власником майна.
Відповідно до умов укладеного договору відчуження майна (п.8) відповідач повинен був знятися з реєстраційного обліку у придбаному позивачем житловому приміщенні не пізніше 14.10.2005 року. Однак, всупереч припинення права власності на продану квартиру та умовам укладеного договору купівлі - продажу, відповідач ОСОБА_5 зареєстрований у придбаній позивачем квартирі по теперішній час, про що свідчить довідка управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської Ради Київської області від 29.10.2018 року.
Взяті на себе зобов'язання умовами договору купівлі - продажу відповідач не виконав, що є перешкодою у здійсненні позивачем права власника придбаного у власність житлового приміщення у повному обсязі.
З наданих документів вбачається, що після набуття права власності на житлове приміщення, позивач не вступав з продавцем квартири, ні в які договірні відносини та, відповідно, не надавав жодних прав чи повноважень на подальше користування чи проживання у придбаному ним житловому приміщенні.
Ст.150 ЖК України встановлено право громадян, які мають в приватній власності житлове приміщення, користуватися ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей, так само, як і розпоряджатися власністю на свій розсуд.
Згідно зі ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З аналізу норм чинного законодавства, та докази які надані позивачем, які свідчать про порушення прав позивача як власника житлового приміщення, та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, є правовою підставою для задоволення позовних вимог. Враховуючи встановлені обставини справи, які свідчать про відсутність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем з приводу збереження за ним права користування квартирою позивача на час його відсутності, та про порушення відповідачем узятих на себе зобов,язань, суд погоджується з наведеними позивачем обґрунтуваннями і вважає правильним позов задовольнити у повному обсязі, визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_3.
Керуючись ст.ст.258-259, 265, 268 ЦПК України, ст.346,391 ЦК України, суд, -
Копію рішення направити відповідачу для ознайомлення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Славутицький міський суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повне рішення виготовлено 13.12.2018 року .
Суддя Т. О. Малишенко