Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 754/4387/16-ц

провадження № 61-29488 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Ступак О. В.

Суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Підприємство об'єднання громадян «Центральний аероклуб Товариства сприяння обороні України ім. О. К. Антонова»,

представник відповідача - ДовганичОлена Олександрівна,

третя особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника Підприємства об'єднання громадян «Центральний аероклуб Товариства сприяння обороні України ім. О. К. Антонова» - Довганич Олени Олександрівни на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року у складі судді Клочко І. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від

25 січня 2017 року у складі колегії суддів: Геращенка Д. Р., Невідомої Т. О.,

Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Підприємства об'єднання громадян «Центральний аероклуб Товариства сприяння обороні України ім. О. К. Антонова» (далі ПОГ «Центральний аероклуб Товариства сприяння обороні України ім. О. К. Антонова»), третя особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві, про відшкодування коштів у зв'язку зі смертю працівника.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що 08 червня 2013 року при виконанні командиром повітряного судна льотчиком-інструктором 1 категорії ОСОБА_4 учбово-тренувального польоту на навчально-тренувальному літаку «ЯК-52», експлуатантом якого є відповідач, сталася авіакатастрофа, внаслідок якої загинув ОСОБА_4

Вона є спадкоємцем померлого та на день смерті ОСОБА_4 перебувала на його утриманні, як непрацездатна дружина-пенсіонер, а тому має право на отримання страхової виплати у розмірі 100 000,00 грн згідно положень Повітряного кодексу України та Порядку і правил проведення обов'язкового авіаційного страхування цивільної авіації, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2002 року №1535.

Посилаючись на те, щовідповідач не здійснив обов'язкове авіаційне страхування життя та здоров'я командира повітряного судна ОСОБА_4 на випадок загибелі, що унеможливило отримання нею страхової виплати, просила стягнути з ПОГ «Центральний аероклуб Товариства сприяння обороні України ім. О. К. Антонова» 100 000,00 грн на відшкодування коштів у зв'язку зі смертю працівника.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПОГ «Центральний аероклуб Товариства сприяння обороні України

ім. О. К. Антонова» на користь ОСОБА_1 100 000,00 грн на відшкодування коштів у зв'язку зі смертю працівника.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач за своїми видами діяльності, відображеними у статуті та зареєстрованими в Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, є експлуатантом повітряного судна «ЯК-52», обліковий знак НОМЕР_1, та здійснює господарську діяльність, в тому числі з навчання авіаційних спеціалістів та перевезення пасажирів, а тому зобов'язаний був здійснити обов'язкове авіаційне страхування життя та здоров'я командира повітряного судна ОСОБА_4 на випадок загибелі, яке не здійснив, чим порушив право позивача на отримання грошової компенсації, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Зазначеного висновку суд першої інстанції дійшов з урахуванням положень статей 117, 118 Повітряного кодексу України, статті 7 Закону України «Про страхування».

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 січня 2017 року апеляційну скаргу ПОГ «Центральний аероклуб Товариства сприяння обороні України

ім. О. К. Антонова» відхилено, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідач, як експлуатант цивільного літака «ЯК-52», в порушення Закону України «Про страхування» не здійснив обов'язкове авіаційне страхування життя та здоров'я командира повітряного судна ОСОБА_4 на випадок загибелі, чим порушив право позивача, як вдови та спадкоємця загиблого, на отримання грошової компенсації. Суд дійшов висновку, що ПОГ «Центральний аероклуб

ім. О. К. Антонова» є експлуатантом повітряного судна комерційної авіації, оскільки статутом підприємства передбачено, що воно здійснює свою діяльність з метою отримання прибутку. Зазначив, що суд першої інстанції правильно не урахував науково-експертний висновок від 26 липня 2016 року, згідно якого відповідач не зобов'язаний здійснювати авіаційне страхування життя членів екіпажу, з огляду на неповноту проведеного дослідження, оскільки експерту не надавався на дослідження статут підприємства, з положень якого вбачається, що відповідач є комерційною організацією.

У серпні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга

представника ПОГ «Центральний аероклуб Товариства сприяння обороні України ім. О. К. Антонова» - Довганич О. О., у якій заявник просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року й ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 січня 2017 року, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржувані рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема не звернули увагу на нормативне визначення терміну «комерційна авіація», закріплене в Правилах реєстрації цивільних повітряних суден в Україні, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України «Про затвердження авіаційних правил України, частина 47» від 25 жовтня 2012 року № 636, не надали належної оцінки доводам відповідача про те, що ПОГ «Центральний аероклуб Товариства сприяння обороні України ім. О. К. Антонова» не відноситься до експлуатантів повітряних суден цивільної авіації, які здійснюють перевезення пасажирів та вантажу, оскільки підприємство не проходило обов'язкову сертифікацію, що підтверджується відповідним сертифікатом. Крім того, згідно Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» комерційне здійснення авіаперевезень та вантажу, освітня діяльність підлягають обов'язковому ліцензуванню, відповідні ліцензії у заявника також відсутні. Вказував на те, що страхування членів екіпажу повітряного судна зобов'язані здійснювати не всі експлуатанти цивільних повітряних суден, а лише експлуатанти цивільних повітряних суден комерційної авіації. З огляду на те, що відповідач відноситься до експлуатантів повітряних суден цивільної авіації загального призначення, діяльності з комерційних авіаперевезень не здійснює, у нього відсутній обов'язок здійснювати страхування життя пілотів та членів льотних екіпажів, а тому вимоги позивача про стягнення з заявника страхової суми у зв'язку з настанням страхового випадку, пов'язаного зі смертю льотного екіпажу, є необгрунтованими.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

23 травня 2018 року касаційна скарга передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши законність та обгрунтованість оскаржуваних рішень, в межах доводів касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 08 червня 2013 року при виконанні командиром повітряного судна ОСОБА_4 учбово-тренувального польоту з кандидатом на льотне навчання в районі а/д «Чайка» на літаку «ЯК-52», обліковий знак НОМЕР_1, заводський номер № НОМЕР_2, що експлуатується відповідачем, внаслідок падіння літака загинув ОСОБА_4

Згідно звіту Національного бюро з розслідування авіаційних подій та інцидентів з цивільними повітряними суднами за результатами розслідування катастрофи літака «ЯК-52» від 05 серпня 2013 року та актів Територіального управління державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та м. Києві про проведення спеціального розслідування нещасного випадку та про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, від 05 вересня 2013 року, вказаний нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом та стався з навчально-тренувальним спортивним повітряним судном «ЯК-52», обліковий знак НОМЕР_1, експлуатантом якого є відповідач згідно наказу Товариства сприяння обороні України від 19 листопада 2010 року № 154 «Про закріплення та облік авіаційної техніки за авіаційними організаціями ТСО України».

Правовідносини з питань обов'язкового авіаційного страхування цивільної авіації на час виникнення спірних правовідносин регулювалися Повітряним кодексом України, Законом України «Про страхування» та Порядком і правилами проведення обов'язкового авіаційного страхування цивільної авіації, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2002 року № 1535 (далі Порядок).

Згідно статті 117 Повітряного кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, в Україні здійснюється обов'язкове авіаційне страхування цивільної авіації. Обов'язкове авіаційне страхування цивільної авіації здійснюється страховиками-резидентами, які отримали в установленому порядку ліцензію на здійснення обов'язкового авіаційного страхування цивільної авіації. Порядок і правила здійснення обов'язкового авіаційного страхування цивільної авіації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень частин першої, восьмої статті 118 Повітряного кодексу України експлуатант цивільного повітряного судна комерційної авіації зобов'язаний страхувати: членів екіпажу повітряного судна та інший авіаційний персонал; свою відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам; осіб, які мають право перебувати на борту повітряного судна на законних підставах без придбання квитків. Розробники, виробники цивільної авіаційної техніки, організації з технічного обслуговування, що мають право проводити випробувальні польоти, зобов'язані страхувати повітряні судна, членів екіпажу, інший авіаційний персонал та свою відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам. Це положення також застосовується до навчальних закладів під час виконання навчально-тренувальних польотів.

Пунктами 22, 23 та 26 Порядку, в редакції чинній на момент авіакатастрофи, передбачено, що об'єктом страхування членів екіпажу повітряного судна та іншого авіаційного персоналу є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов'язані з життям і здоров'ям членів екіпажу повітряного судна та іншого авіаційного персоналу. Страхувальником є експлуатант повітряного судна. Страхова сума, встановлена договором обов'язкового страхування, не повинна бути меншою ніж 100 000 гривень за кожну застраховану особу.

Експлуатант - це юридична або фізична особа, яка експлуатує чи пропонує послуги з експлуатації повітряних суден (пункт 36 частини першої статті 1 Повітряного кодексу України).

ПОГ «Центральний аероклуб Товариства сприяння обороні України

ім. О.К. Антонова» є експлуатантом літака «ЯК-52», обліковий знак НОМЕР_1, заводський номер № НОМЕР_2, що підтверджується наказом Товариства сприяння обороні України від 19 листопада 2010 року № 154 «Про закріплення та облік авіаційної техніки за авіаційними організаціями ТСО України» та не заперечується відповідачем.

Відхиляючи доводи відповідача про те, що він не є експлуатантом повітряних суден комерційної авіації, оскільки у нього відсутній сертифікат експлуатанта, видача якого передбачена Повітряним кодексом України та Правилами сертифікації експлуатантів, затвердженими Наказом Державної служби України з нагляду за забезпеченням безпеки авіації від 20 вересня 2005 року № 684, суд першої інстанції правильно зазначив, що неотримання відповідачем сертифіката експлуатанта не свідчить про відсутність у нього такого статусу, оскільки факт використання відповідачем літака для навчально-тренувальних польотів встановлений в звіті Національного бюро з розслідування авіаційних подій та інцидентів з цивільними повітряними суднами та актах Територіального управління державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та м. Києві.

Перевіряючи доводи заявника про те, що він не зобов'язаний здійснювати страхування членів екіпажу повітряного судна та іншого авіаційного персоналу, оскільки не є експлуатантом цивільного повітряного судна комерційної авіації, слід зазначити наступне.

Згідно частини четвертої статті 4 Повітряного кодексу України авіація поділяється на цивільну та державну авіацію. Цивільна авіація задовольняє потреби держави і громадян у повітряних перевезеннях і авіаційних роботах та виконанні польотів у приватних цілях і поділяється на комерційну авіацію та авіацію загального призначення.

Авіація загального призначення - авіація, що не використовується для здійснення комерційних повітряних перевезень і виконання авіаційних робіт (пункт 11 частини першої статті 1 Повітряного кодексу України). Визначення поняття «комерційна авіація» в Повітряному кодексі України відсутнє.

Згідно положень абзацу 22 пункту 1.3. розділу І «Загальні положення» Авіаційних правил України, частина 47 «Правила реєстрації цивільних повітряних суден в Україні», затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від

25 жовтня 2012 року № 636, комерційна авіація - авіація, що використовується для регулярних або нерегулярних авіатранспортних перевезень пасажирів, пошти або вантажу та виконання авіаційних робіт за плату або за договором найму.

З наведеного слідує, що експлуатантом цивільного повітряного судна комерційної авіації є юридична або фізична особа, яка експлуатує чи пропонує послуги з експлуатації повітряних суден для регулярних або нерегулярних авіатранспортних перевезень пасажирів, пошти або вантажу та виконання авіаційних робіт за плату або за договором найму.

Існуюча система державного регулювання діяльності цивільної авіації орієнтована на використання великих та малих повітряних суден. Закріплений за ПОГ «Центральний аероклуб Товариства сприяння обороні України

ім. О.К. Антонова» на праві господарського відання літак «ЯК-52» відноситься до малих повітряних суден, які раніше використовувалися лише за спортивним призначенням під керівництвом Добровільного товариства сприяння авіації, армії та флоту, яке діяло під наглядом Міністерства оборони України, але на сьогоднішній день вважаються цивільними повітряними суднами. При цьому віднесення повітряного судна до комерційної авіації чи авіації загального призначення залежить не від типу повітряного судна, а від напрямку та мети його використання.

Відповідно до положень статті 2 Статуту ПОГ «Центральний аероклуб Товариства сприяння обороні України ім. О.К. Антонова», в редакції від

15 лютого 2010 року, предметом діяльності підприємства, зокрема є підготовка авіаційних спеціалістів (пункт 2.1.), фізична культура і спорт (пункт 2.2.), здійснення повітряних пасажирських та вантажних перевезень (пункт 2.2.15) та інші види діяльності.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12 серпня 2016 року, станом на

08 червень 2013 року видами діяльності відповідача були: 82.99 надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у., 93.12 діяльність спортивних клубів, 93.19 інша діяльність у сфері спорту, 93.29 організування інших видів відпочинку та розваг, 51.10 пасажирський авіаційний транспорт, 51.21 вантажний авіаційний транспорт.

Таким чином, в статутних та реєстраційних документах ПОГ «Центральний аероклуб Товариства сприяння обороні України ім. О. К. Антонова» закріплено право надання послуг з авіатранспортних перевезень пасажирів та вантажу, та надання освітніх послуг з навчання авіаційних спеціалістів.

Абзацом 4 пункту 3.1. Статуту передбачено, що підприємство є економічно і організаційно господарюючим суб'єктом підпорядкованим лише власнику. Воно здійснює свою діяльність в Україні та за її межами з метою отримання прибутку.

Отримання прибутку можливо лише при здійсненні комерційної діяльності. Зважаючи на наведене та урахувавши положення статуту відповідача щодо видів діяльності, які здійснює підприємство, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку, що відповідач здійснює комерційну діяльність, а відтак є експлуатантом цивільного повітряного судна комерційної авіації та зобов'язаний був здійснити страхування членів екіпажу повітряного судна.

Доводи касаційної скарги про відсутність у відповідача ліцензій на здійснення діяльності у сфері освіти та надання послуг з перевезення пасажирів, вантажу повітряним транспортомне спростовують правильність висновку апеляційного суду, оскількивідповідач не надав доказів того, що він не здійснює надання таких послуг.

Посилання заявника на те, що суд апеляційної інстанції необгрунтовано відмовив у долучені до матеріалів справи доказів, які підтверджують відсутність здійснення відповідачем авіаційних перевезень в комерційних цілях з метою отримання прибутку, є безпідставними, оскільки суд діяв в межах визначених статтею 303 ЦПК України 2004 року, а відтак не мав повноважень досліджувати нові докази, не подання яких до суду першої інстанції не було зумовлено поважними причинами.

Сплата ПОГ «Центральний аероклуб Товариства сприяння обороні України

ім. О. К. Антонова», як роботодавцем, страхових внесків за ОСОБА_4 до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання України згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не виключає його обов'язку, як експлуатанта повітряних суден, здійснити страхування членів екіпажу повітряного судна відповідно до положень Повітряного кодексу України та Закону України «Про страхування», оскільки передбачені цими законами види страхування є відмінними за своєю природою, суб'єктним складом та застосовуються до різних об'єктів страхування.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що відповідач, як експлуатант повітряних суден комерційної авіації, зобов'язаний був здійснити обов'язкове авіаційне страхування життя члена екіпажу - льотчика-інструктора, командира повітряного судна ОСОБА_4, а тому обгрунтовано задовольнив позов ОСОБА_1

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи зазначене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення є законними та обгрунтованими, доводи касаційної скарги правильність висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2017 року зупинено виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року до закінчення касаційного провадження у справі, виконання цього судового рішення підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника Підприємства об'єднання громадян «Центральний аероклуб Товариства сприяння обороні України

ім. О. К. Антонова» - Довганич Олени Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від

12 жовтня 2016 року.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

Г. І. Усик