справа №619/3742/17
провадження №2/619/214/18
ЗА О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 серпня 2018 р. Дергачівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого-судді Калмикової Л.К.
за участю секретаря судового засідання- Кравченко К.В.,
представника позивача-Козир К.В.,
відповідача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди,-
Позивач ОСОБА_2 звернулась до Дергачівського районного суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 20.10.2004 року у зв'язку робочою необхідністю вона разом зі своїми колегами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виїхали з м. Ізюм Харківської області на автомобілі до м. Харкова.
В районі с. Волохів Яр Чугуївського району Харківської області сталася дорожньо-транспортна пригода. ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки «КАМАЗ» д/н НОМЕР_5, порушивши п.п. 1.3 - 1.5, 2.3 "б", 2.9, 9.4, 10.1, 10.4, 10.6, 14.3 Правил дорожнього руху України, скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_1.
Вироком Апеляційного суду Харківської області ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. В силу ст. 49 КК України ОСОБА_1 був звільнений від призначеного покарання у зв'язку зі закінченням строку давності.

Вказаним вироком встановлено, що саме з вини ОСОБА_1, через грубе порушення ним правил дорожнього руху і трапилася вказана дорожньо-транспортна пригода.

В результаті аварії її колеги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 померли, а всі пасажири, у тому числі і вона, отримали тілесні пошкодження.

Зокрема, їй нанесені тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритих переломів двох бедрених кісток зі зміщенням кісних обломків, гостра черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку з субахноїдальним крововиливом, а також легкі тілесні пошкодження у вигляді садин на правій верхній кінцівкі та тулубі (копію висновку експертизи додаю).

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України в попередній редакції обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, у судовому порядку встановлено, що саме з вини відповідача сталася ця жахлива подія у її житті, саме через його злочинні дії вона отримала тілесні ушкодження, понесла фізичні та душевні страждання.

Розмір заподіяної моральної шкоди визначити важко, але відповідач має хоча б частково компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести їй і її родині протягом десяти років, та витрати, пов'язані з відновленням її психічного стану.

Моральну шкоду від душевних страждань вона оцінюю в 100 000 гривень.

Розмір моральної шкоди враховує в себе усі страждання, які довелося їй перенести.

Протягом п'яти днів після аварії вона знаходилась у реанімації, її рідні та близькі пережили непередавані душевні страждання, оскільки медичні працівники не виключали можливість летального результату від отриманих нею травм.

Через ОСОБА_1 вона втратила двох своїх друзів - колег, через свої травми вона навіть не змогла бути присутньою на їх похованні. Про їх загибель їй стало відомо лише через п'ять місяців після аварії, оскільки медиками було заборонено повідомляти їй цю новину у зв'язку з душевним та психічним станом.

Тривалий час- більше року вона перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, перенесла три тяжкі операції. На протязі чотирьох місяців була прикута до ліжка, потребувала стороннього догляду, не мала змоги взагалі виходити з будинку.

На протязі року після дорожньо-транспортної пригоди через отримані травми та душевний стан вона була ізольована від суспільства, не могла вести свій звичний спосіб життя, не спілкувалася з друзями та знайомими, не могла допомагати у побуті своїй сім'ї.

Внаслідок аварії вона не брала належної участі у вихованні своєї чотирнадцятирічної дочки. В такий важливий перехідний підлітковий період вона фактично була позбавлена матері та була вимушена взяти на себе побутові обов'язки. Наведене завдавало їй душевного болю та картало материнське серце.

До теперішнього часу вона продовжує курс лікування, отримані травми вимагають постійного медичного підтримання та до сьогодні нагадують про себе.

Після дорожньо-транспортної пригоди вона значний час боялася пересуватися на автомобілі, страх знову потрапити в аварію і до сьогодні її не покидає .

Тяжко передати словами всі почуття та страждання, що були пережиті через події, які сталися з вини відповідача. Прикро, що ОСОБА_1 ніколи не намагався навіть вибачитися за скоєне, не говорячи вже про якусь матеріальну компенсацію.

Її душевні страждання також посилилися через дуже тривалий судовий процес по кримінальній справі щодо обвинувачення ОСОБА_1, проведення відтворення подій, постійні переживання про результат розгляду справи.

Проте, найбільш її засмутило те, що хоча і суд визнав відповідача винним у дорожньо-транспортній пригоді, але оскільки з моменту подій минуло 10 років, ОСОБА_1 був звільнений від покарання.

Звертаючись з даним позовом,вона розуміє, що моральну шкоду неможливо компенсувати у повному обсязі, не можливо також точно вказати критерії отриманих душевних страждань, фізичної болі, страху та втрати.

Просить стягнути з відповідача на її користь у відшкодування моральної шкоди - 100 000.00 грн, матеріальні збитки- 1751.55 грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 позов підтримала, надала пояснення аналогічні тим, що містить позов.

Відповідач позов не визнав, не обгрунтовуючи причини невизнання позову. покладався на розсуд суду у вирішенні позовних вимог.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наступне.

20.10.2004 позивач разом зі своїми колегами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 слідували на автомобілі з м. Ізюм Харківської області до м. Харкова.

В районі с. Волохів Яр Чугуївського району Харківської області сталася дорожньо-транспортна пригода. ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки «КАМАЗ» д/н НОМЕР_5, порушивши п.п. 1.3 - 1.5, 2.3 "б", 2.9, 9.4, 10.1, 10.4, 10.6, 14.3 Правил дорожнього руху України, скоїв зіткнення з їх автомобілем НОМЕР_1.

Вироком Апеляційного суду Харківської області ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. В силу ст. 49 КК України ОСОБА_1 був звільнений від призначеного покарання у зв'язку зі закінченням строку давності.

У відповідності до приписів ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вказаним вироком суду встановлено, що саме з вини ОСОБА_1 через грубе порушення ним правил дорожнього руху трапилася вказана дорожньо-транспортна пригода.

В результаті аварії колеги позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 померли, а всі інші, у тому числі і вона, отримали тілесні пошкодження.

Зокрема, позивачеві нанесені тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритих переломів двох бедрених кісток зі зміщенням кісних обломків, гостра черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку з субахноїдальним крововиливом, а також легкі тілесні пошкодження у вигляді садин на правій верхній кінцівкі та тулубі.

Таким чином. у результаті ДТП позивач ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження, тривалий час перебувала на амбулаторному лікуванні та до теперішнього часу позивач продовжую курс лікування, отримані травми вимагають постійного медичного підтримання, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного хворого, виданої КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня-Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф».

Тривалий час- більше року позивач перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, перенесла три тяжкі операції. На протязі чотирьох місяців була прикута до ліжка, потребувала стороннього догляду, не мала змоги взагалі виходити з будинку.

На лікування позивачем було витрачено грошові кошти у розмірі 1751.55 гривень, що підтверджується копіями чеків та підлягають відшкодуванню, тобто позов в частині матеріальних збитків підлягає задоволенню.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.22 Цивільного кодексу України особа, яка зазнала збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу спричинена моральна шкода.

Позивач перенесла емоційні страждання, пов'язані з відновленням її психічного стану. Тривалий час, більше року перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, перенесла три тяжкі операції. На протязі чотирьох місяців була прикута до ліжка, потребувала стороннього догляду, не мала змоги взагалі виходити з будинку. На протязі року після дорожньо-транспортної пригоди через отримані травми та душевний стан позивач була ізольована від суспільства, не могла вести свій звичний спосіб життя, не спілкувалася з друзями та знайомими, не могла допомагати у побуті своїй сім'ї.

Згідно до ч. 3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються розумності і справедливості.

Суд враховує, що в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95р. роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також в п. 7 зазначеної Постанови роз'яснено, що заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

З урахуванням викладеного, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості та враховуючи характер, глибину моральних страждань, що носили затяжний характер іх негативних наслідків, внаслідок чого позивач був вимушений звернутися до суду за захистом порушеного права, а також враховуючи характер і глибину душевних страждань позивача, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню і може бути стягнуто 80 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16,22,23,1166,1167,1187 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 80 000.00 грн у відшкодування моральної шкоди, 1751.55 грн. у відшкодування матеріальних збитків, а всього 81 751.55 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 2466.8 грн

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Дергачівський районним суд Харківської області.

Учасники справи:

ОСОБА_2,, ІК НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

ОСОБА_7, ІК НОМЕР_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІК НОМЕР_4, проживає: АДРЕСА_2

Повний текст рішення виготовлено 23.08.2018.

Суддя Л. К. Калмикова