Провадження № 2/761/1517/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря: Вольда М.А.

представника позивача, відповідача, третіх осіб: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні в приміщенні зали суду в м.Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2017 року ОСОБА_5 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_6 (далі по тексту - відповідач), треті особи: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, відповідно до якого просила суд позбавити батьківських прав відповідача відносно сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з серпня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_7. Згідно рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 06.02.2010 року шлюб між сторонами було розірвано. Як до розірвання шлюбу, так і після відповідач не приймав участі у її житті та вихованні дитини, не виконував свої батьківські обов'язки, фактично ухиляється від їх виконання, а з вересня 2013 року сторони проживали окремо одне від одного. З 2014 року позивач із сином проживала окремо із іншим чоловіком ОСОБА_8, який замінив сину батька, виховує і піклується про нього. Дитина фактично знаходиться на утриманні позивача та її теперішнього чоловіка. Відповідач самоусунувся від виховання спільного сина сторін, його матеріально не утримує та його життям та здоров»ям не цікавиться. У зв'язку з вище викладеним, позивач звернулась до суду із вказаним позовом про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав.

В лютому 2018 року до суду надійшов відзив на позов від відповідача, де він заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно спільного сина сторін та вказав про самостійне прийняття рішення про переїзд позивачкою з дитиною в 2013 році. У нього були певні непорозуміння із позивачкою та він ніколи не бив її, а кожного разу в Києві відвідував дитину та дарував подарунки і передавав гроши на утримання. З 2014 року позивач хворів та міг відвідати дитину, а коли намагався це зробити, то позивачка перешкоджала цьому. Вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, а відповідач бажає спілкуватись із дитиною та виховувати її.

В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник протии позбавлення батьківських прав заперечували з наведених у відзиві підстав, а щодо виплати аліментів позовні вимоги визнали. Висновок служби у справах дітей незаконний, але вони його не оскаржували.

Представник третьої особи Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судовому засідання позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити з викладених у позові підстав.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суду пояснили, що перша є матір»ю відповідача, а інша сестрою, а позивач увесь час намагався спілкуватись з дитиною, але позивачка чинила перешкоди у спілкуванні, не доволяючи призджати навіть на день народження дитини. Останній раз він бачив дитини 2 роки назад, оскільки позивач не повідомляла про свою нову адресу проживання.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона після весілання сторонни проживали разом в м.Рівне, а потім позивач прихала побита в синцях і вона жила вже в Києві із дитиною. Відповідач не приходив до дитини, подарунків та грошей не давав. Перешкод у спілкування відповідачу ніхто не чинив, а навпаки просили у нього грошей для дитини, але він не давав.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що з позивачкою знайома з дитинства і після весілля вона побита приїхала до Києва, де вона бачила її постійно, але відповідач не приїзджав і не чула щоб він дзвонив.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 21.11.2017 року у цій справі було відкрито провадження та призначено її до судового розгляду за участю сторін.

Як відомо, з 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

Так, згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В свою чергу, як передбачено ч.2 ст. 19 та п.4 ч.2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження.

З огляду на вищенаведені положення чинного процесуального законодавства, а також з урахуванням вимог ст.ст. 19, 274-282 ЦПК України, у судовому засіданні, яке відбулося 26.12.2017 року було визначено проведення розгляду справи у загальному позовному провадженні із проведенням підготовчого судового засідання у цей же день.

Дослідивши письмові докази у справі, а також з'ясувавши виниклі між сторонами правовідносини та відповідно встановивши норми матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити з огляду на наступне.

Так, за умовами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами 08.08.2012 було укладено шлюб, який рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 06.02.2015 року було розірвано.

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_7,що підтверджується Свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_3, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві 03.04.2013 року, актовий запис № 590.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він, зокрема, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007р. передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Як встановлдено в судовому засіданні, то син сторін - ОСОБА_7 на даний час проживає разом з матір'ю та її новим чоловіком, яким створені належні умови для проживання та виховання дитини. Виключно вони дбають про отримання належної освіти та виховання дитиною.

За поданною характеристикою на сина сторін від 27.04.2017 року, то він навчається в дошкільному навчальному закладі №111 Деснянського управління освіти та відповідач за увесь час навчання сина з 23.09.2015 року жодного разу у вказаний заклад за ним не з»являвся та у його вихованні участі не приймає.

За висновком психологічного обстеження дитини сторін ОСОБА_7 від 11.07.2017 року за №097, то він не виявляє емоційної прихильності до відповідача ОСОБА_6, так як потребу у наявності дорослого чоловічої статі замінив відчим.

Більше того, з показань свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 вбачається про нетривалий час проживання сторні у шлюбі, негайний переїзд позивачки до м.Києва та відсутність прийняття участі відповідачем у вихованні дитини та не надання ним матеріальної допомоги і іншої участі у його вихованні чи спілкуванні. При цьому, вказали на відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною з боку позивачки.

При цьому, зборотнього стороною відповідача, навіть із врахуванням показань звідків з його боку, в судовому засіданні доведено не було, оскільки судових процесі у зв»язку з цим він не ініціював та до відповідних органів не звертався.

Між тим, показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про існування перешкод для відповідача у спілкуванні з дитиною з боку позивачки суд не приймає до уваги, оскільки вони надані зі слів самого відповідача, не підтверджені іншими доказами, а вказані свідки є близькими родичами з його боку, а тому зацікавлені у розгляді справи.

Згідно висновку служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.07.2017 року, то останній вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_6 відносно малолітнього сина ОСОБА_7, 2013 року народження.

За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Відповідно до Статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

На підставі досліджених та оцінених доказів судом встановлено, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні сина ОСОБА_6, не надає йому матеріальну допомогу, самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, про нього не піклується.

Згідно положень ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд вважає, що у судовому засіданні було доведено, що відповідач без поважних причин тривалий час не спілкується із сином, не займається його вихованням, не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, не цікавиться здоров'ям та життям, тобто ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до дитини - ОСОБА_6, а тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_6 слід зазначити наступне.

Так, за умовами ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов»язку утримувати дитину.

Згідно ч.3 ст.166 СК України при позбавленні батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитини.

Як вбачається зі змісту відзиву відповідача та його пояснень в суді, то він фактично не заперечує щодо сплати аліментів на користь дитини.

Згідно вищевказаних обставин у справі, то на даний час відповідач не проживає із сином та позивачкою та дитина знаходить на утриманні матері.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька.

Відповідно до ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст. 184 СК України, суд за завою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій сумі підлягає індексації згідно Закону.

Згідно з положеннями ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У відповідності до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд має враховувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів та із урахуванням визнання позову в цій частині самим відповідачем у визначеному у ньому розмірі, суд враховує матеріальний стан позивача та відповідача, потрібності дитини даного віку, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі - 4000 грн. щомісячно.

Відповідно до ст.. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Суд вважає за необхідне, стягнення аліментів проводити з часу подачі позову з 01.11.2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає до негайного виконання в межах платежу за один місяць.

Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі - 640,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись Законом України «Про охорону дитинства» ст. 150, 164, 166, 180, 182, 184 СК України, ст. 2,5, 10-13, 258-259, 268, 272, 280-283, 352, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_6 відносно сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 на утримання сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі - 4 000 (чотири тисячі) гривень щомісячно із їх індексацією відповідно до вимог законодавства, починаючи з 01 листопада 2017 року, до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах сплати суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 судовий збір в сумі - 640 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, що зареєстрована і проживає в АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, що проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Суддя: А.А.Осаулов

Повний текст рішення складений 23.08.2018 року.