Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 750/8489/15-ц

провадження № 61-43875св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5, яка підписана представником ОСОБА_6, на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 березня 2016 року у складі судді: Коверзнева В. О. та постанову апеляційного суду Чернігівської області від 27 липня 2018 року у складі суддів: Євстафіїва О. К., Бечка Є. М., Вінгаль В. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про визнання батьківства.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він тривалий час проживав з відповідачем однією сім'єю. У грудні 2013 року відповідач народила дитину - дочку ОСОБА_8, батьком якої є саме він. Спочатку відповідач визнавала його батьком дитини, вони разом здійснювали виховання дочки, спільно відпочивали, але у подальшому ОСОБА_5 змінила до нього своє ставлення і почала заперечувати його батьківство стосовно дочки ОСОБА_8, що стало причиною звернення до суду з позовом.

ОСОБА_7 просив суд визнати його батьком малолітньої ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 березня 2016 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_7 батьком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки вказане підтверджується показаннями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, які підтверджували спільне проживання сторін однією сім'єю, та участь родичів позивача у вихованні дочки відповідача, крім того відповідач ухилялася від проведення призначеної за клопотанням позивача судово-генетичної експертизи для встановлення факту кровного споріднення ОСОБА_7 й малолітньої ОСОБА_9

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 14 вересня 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що показами свідків підтверджується факт спільного проживання сторін до і після народження дитини, обставини піклування ОСОБА_7 про ОСОБА_5 та про народжену дочку ОСОБА_8. Із речових доказів - фотографій, наданих позивачем, вбачається інформація про характер дружніх відносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 За клопотанням позивача Деснянським районним судом м. Чернігова було призначено судово-генетичну експертизу для встановлення факту кровного споріднення позивача з дочкою відповідача ОСОБА_8. ОСОБА_5 ухилилася від явки разом із дитиною до експертної установи для відбору експериментальних зразків, що стало причиною повернення ухвали суду без виконання та відновлення провадження у справі.

В межах апеляційного розгляду справи представник ОСОБА_5 звернувся з клопотанням про призначення судово-генетичної експертизи для визначення батьківства ОСОБА_7 відносно ОСОБА_9 Апеляційним судом було вжито заходів щодо сприяння відповідачу у наданні належних і допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень, в зв'язку з чим у справі було призначено судову медичну експертизу, для проведення якої ОСОБА_5 не з'явилася ні 20 травня, ні 01 липня 2016 року, хоча про необхідність явки для проведення експертизи відповідача було додатково повідомлено апеляційним судом шляхом направлення відповідного листа із зазначенням часу та місця проведення експертизи із роз'ясненням наслідків ухилення від участі у проведенні експертизи, встановлених частиною першою статті 146 ЦПК України. У визначений термін проведення експертизи ОСОБА_5 на відбір зразків крові не з`явилася, тому ухвала суду не була виконана. Відповідачем не надано належних доказів неможливості її участі в експертизі та подання експертам необхідних матеріалів; тому, беручи до уваги всі докази, що є у справі в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_5 ухиляється від участі в експертизі, а тому необхідно застосувати наслідки, передбачені частиною першою статті 146 ЦПК України, та визнати факт біологічного батьківства ОСОБА_7 відносно ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, для з'ясування якого і було призначено експертизу.

Постановою Верховного Суду від 06 червня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 14 вересня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постанова мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на той факт, що в матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення ОСОБА_5 про час та місце проведення судово-генетичної експертизи.

Постановою апеляційного суду Чернігівської області від 27 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 березня 2016 року залишено без змін.

Постанова суду мотивована тим, що дослідженими доказами, які є належними й допустимими, сторона позивача довела позовні вимоги, а сторона відповідача їх ні у який спосіб не спростувала.

При цьому суд вказав, що ухвалою суду першої інстанції від 28 жовтня 2015 року задоволено заяву представника позивача про призначення по справі судово-генетичної експертизи, на вирішення якої поставлено питання про те, чи є позивач біологічним батьком ОСОБА_9 з визначенням у відповідному випадку ступеня вірогідності його батьківства (арк. 69-70). Копію цієї ухвали, а також технічного запису судового засідання вручено відповідачеві під розписку 30 жовтня 2015 (арк. 73, 75). Листом від 13 січня 2016 року № 8/406 НДЕКЦ ГУ в м. Києві МВС України - установа, якій зазначеною ухвалою доручено проведення експертизи, зобов'язав суд І інстанції забезпечити явку сторін та ОСОБА_9 з 14.00 до 15.00 год. 05.02.2016 до відділу біологічних видів досліджень цієї установи для відбору експериментальних зразків (арк. 91). Суд це доручення виконав, направивши ОСОБА_5 відповідне повідомлення, яке їй вручене під розписку 01 лютого 2016 року (арк. 102, 103). У зв'язку з неявкою ОСОБА_5 та ОСОБА_9 до відділу біологічних видів досліджень НДЕКЦ ГУ в м. Києві МВС України у призначений час для відбору експериментальних зразків молекулярно-генетичне дослідження для встановлення батьківства останньої не було проведено, а ухвалу суду про призначення експертизи залишено без виконання. Про це НДЕКЦ ГУ в м. Києві МВС України повідомив місцевий суд листом від 12.02.2016 № 19/111/10-487 (арк. 104). Ухвалою суду першої інстанції від 16 лютого 2016 року провадження у справі було відновлено і справу було призначено до розгляду у судовому засіданні на 02 березня 2016 року (арк. 107), про що ОСОБА_5 сповіщено під розписку (арк. 109)

У серпні 2018 року ОСОБА_5 через представника ОСОБА_6 подала касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 березня 2016 року та постанову апеляційного суду Чернігівської області від 27 липня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржені рішення і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року. ОСОБА_5 перебувала у шлюбі з ОСОБА_14 з 23 липня 2004 року, який розірвано 28 серпня 2008 року.

06 грудня 2013 року відповідач народила ОСОБА_9 У актовому записі про її народження відомості про батька записано відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_11 - батько позивача, ОСОБА_12 - рідна тітка позивача по лінії батька показали, що сторони до грудня 2013 року тривалий час проживали однією сім'єю, що ОСОБА_5 особисто їм повідомляла про те, що ОСОБА_7 є батьком народженої нею ОСОБА_9

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_15 показав, що за запрошенням ОСОБА_5 він став хрещеним батьком ОСОБА_9 і що у його присутності ОСОБА_5 називала ОСОБА_7 батьком ОСОБА_9

Родина ОСОБА_12 (рідної тітки позивача по лінії батька) надавали ОСОБА_5 грошову допомогу: 11 листопада 2014 року - у сумі 5000 грн і 02 грудня 2014 року - у сумі 7990 грн як жінці, що проживає разом з ОСОБА_7, що підтверджено копіями квитанції і скріншоту відповідного змісту.

ОСОБА_12 (рідна тітка позивача по лінії батька) надала суду фотографії. Згідно з підписами на цих фотографіях, їх виготовлено в період з 06 січня 2014 року по 02 січня 2015 року і на них зображено: сторони разом з ОСОБА_9, відповідача, ОСОБА_12, її батька ОСОБА_16 - прадіда ОСОБА_9 і останню в квартирі відповідача; ОСОБА_16 і ОСОБА_9 квартирі ОСОБА_16, ОСОБА_16, ОСОБА_9 і відповідача; ОСОБА_9, ОСОБА_12 і ОСОБА_16; ОСОБА_16 і ОСОБА_9; ОСОБА_16, ОСОБА_9 і ОСОБА_12 у квартирі ОСОБА_5; ОСОБА_16 і ОСОБА_9 в квартирі ОСОБА_16; сторони; ОСОБА_16, ОСОБА_11 (батька позивача), позивача і ОСОБА_9; позивача і ОСОБА_9; всі вищевказані особи разом; позивача і ОСОБА_9; сторони, ОСОБА_9 та племінника позивача. Фотографії з зображенням сторін надано суду також і представником позивача, на одній з яких мається дата її виготовлення - 20 вересня 2009 року.

Ухвалою суду першої інстанції від 28 жовтня 2015 року задоволено заяву представника позивача про призначення по справі судово-генетичної експертизи, на вирішення якої поставлено питання про те, чи є позивач біологічним батьком ОСОБА_9 з визначенням у відповідному випадку ступеня вірогідності його батьківства. Копію цієї ухвали, а також технічного запису судового засідання вручено відповідачеві під розписку 30 жовтня 2015 року.

Листом від 13 січня 2016 року № 8/406 НДЕКЦ ГУ в м. Києві МВС України - установа, якій зазначеною ухвалою доручено проведення експертизи, зобов'язав суд І інстанції забезпечити явку сторін та ОСОБА_9 з 14.00 до 15.00 год. 05 лютого 2016 року до відділу біологічних видів досліджень цієї установи для відбору експериментальних зразків. Суд це доручення виконав, направивши ОСОБА_5 відповідне повідомлення, яке їй вручене під розписку 01 лютого 2016 року.

У зв'язку з неявкою ОСОБА_5 та ОСОБА_9 до відділу біологічних видів досліджень НДЕКЦ ГУ в м. Києві МВС України у призначений час для відбору експериментальних зразків молекулярно-генетичне дослідження для встановлення батьківства останньої не було проведено, а ухвалу суду про призначення експертизи залишено без виконання. Про це НДЕКЦ ГУ в м. Києві МВС України повідомив місцевий суд листом від 12 лютого 2016 року № 19/111/10-487.

Ухвалою суду від 16 лютого 2016 року провадження у справі було відновлено і справу було призначено до розгляду у судовому засіданні на 02 березня 2016 року, про що ОСОБА_5 сповіщено під розписку.

02 березня 2016 року представник ОСОБА_5 подав до суду І інстанції заяву про застосування при вирішенні справи позовної давності та клопотання про призначення судово-генетичної експертизи, на вирішення якої він просив поставити ті ж запитання, що були поставлені судом в ухвалі від 28 жовтня 2015 року.

Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно частин першої, другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 146 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи), у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені рішення залишені без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, яка підписана представником ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 березня 2016 року та постанову апеляційного суду Чернігівської області від 27 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель