АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2775/18А Справа № 206/4792/17 Головуючий у 1 й інстанції - Маштак К. С. Доповідач - Куценко Т.Р.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року м. Дніпро 14 серпня 2018 року Колегія суддів судової палати у цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування.

В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що його дід, ОСОБА_4, був власником домоволодіння № АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 26.06.1979 року. Ухвалою народного суду Самарського району м. Дніпропетровська від 27.02.1981 року було затверджено мирову угоду сторін та виділено ОСОБА_4 в натурі 21/50 частку у праві власності на будинок № АДРЕСА_1, а його дружині ОСОБА_5, інші 29/50 частини будинку.

01.09.2010 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким 4/50 частки житлового будинку з господарсько -побутовими будівлями заповів своєму онуку ОСОБА_2, позивачу по справі, а 25/50 частини заповів своїй дочці від іншого шлюбу ОСОБА_6

01 грудня 2016 року ОСОБА_4 помер, після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частину домоволодіння.

Позивач в установлений законом строк прийняв спадщину, ОСОБА_6 спадщину не приймала, заяву до нотаріальної контори не подавала.

ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори для оформлення права власності, але отримав відмову через відсутність у нього правовстановлюючих документів на домоволодіння, тому позивач просить суд визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на 29/50 частини житлового будинку з господарсько - побутовими будівлями № АДРЕСА_1, що складається з приміщень: 2-2 площею 8,1 кв. метри; 2-3 площею 8,6 кв. метри; 2-4 площею 8,9 кв. метри; 2-5 площею 22,8 кв. метри; прибудови А1-1; ганків а-3; а-2; господарсько -побутових будівель літ. В, Г, Д, Ж, Е, І, 1/2 частини літньої кухні Б /а.с. 1-2, 95-96/.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено у повному обсязі /а.с. 108-112/.

Рішення суду мотивовано тим, що за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, а тому спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування, до спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Також нічим не підтверджується втрата правовстановлюючих документів, неможливість отримання дубліката що не виключає можливість їх відновлення. Суд прийшов до висновку, що позивач не вичерпав всі можливості для оформлення спадщини у позасудовому порядку.

З рішенням не погодився позивач ОСОБА_2, який подав апеляційну скаргу, та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі /а.с. 123-125/.

Заперечень на апеляційну скаргу не надходило.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції в яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою народного суду Самарського району м. Дніпропетровська від 27.02.1981 року було затверджено мирову угоду, згідно якої ОСОБА_4 погодився виділити ОСОБА_5 21/50 частину в натурі права власності в будинку № АДРЕСА_1: коридор 1-2, ванна 1-3, кімната 1-4, передня 1-9, сіни 1-1; 1/2 частину кухні Б, а ОСОБА_7 також погодилася виділити ОСОБА_4 29/50 частини права власності в будинку № АДРЕСА_1 в натурі: кімнати 1-6, 1-7, кухню 1-5, сарай -В, басейн Ж, погріб з шийкою, вбиральня Д; 1/2 частина кухні Б /а.с. 5, 23, 25/.

Згідно довідки № 8049 від 21.06.2017 року КП "ДМБТІ" Дніпропетровської обласної ради, станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі за адресою м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1 містяться відомості про право власності: ОСОБА_4 - 29/50 частки на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 26.06.1979 року, виданого згідно рішення виконкому Самарської районної ради народних депутатів від 11.05.1979 року № 475, зареєстрованого в КП "ДМБТІ" ДОР та записано в реєстрову книгу № 364 за реєстровим № 19 /а.с. 6/.

01 вересня 2010 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким розпорядився своїм майном, а саме належну йому частину житлового будинку з господарчо - побутовими будівлями та належну йому частину земельної ділянки що розташована у м. Дніпропетровськ, вул. Спогадів, 54 в таких частинах: 25/50 частини будинку з господарчо - побутовими будівлями та 25/50 частини земельної ділянки - ОСОБА_6; 4/50 частину житлового будинку з господарчо - побутовими будівлями та 4/50 належну йому частину земельної ділянки - ОСОБА_2 Заповіт посвідчений державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори реєстровий № 2-2300 /а.с. 4/.

01.12.2016 року ОСОБА_4 помирає, про що Самарським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 06.12.2016 року зроблено актовий запис № 1458 /а.с. 26/.

10.01.2017 року позивач ОСОБА_2 подає заяву до Восьмої дніпровської нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті діда ОСОБА_4 /а.с. 51/.

Постановою від 06 липня 2017 року Державний нотаріус Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори відмовляє ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність правовстановлюючих документів на частину будинку на ім'я спадкодавця /а.с. 3/.

Також 10.01.2017 року заяву про прийняття спадщини подає син спадкодавця - ОСОБА_8 /а.с. 52/.

26 вересня 2017 року до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою звертається ОСОБА_6, друга спадкоємиця за заповітом, яка повідомляє, що вона пропустила строк прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_4, для визначення додаткового строку для подання заяви до суду звертатися не буде, та не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину за законом сину померлого, ОСОБА_8 /а.с. 83/.

В своїх позовних вимогах ОСОБА_2 посилається на те, що так як друга спадкоємиця за заповітом не прийняла спадщину, то відповідно до ст. ст. 1223, 1275 ЦК України переходить до нього.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Звертаючись до суду позивач вказує відповідачем Територіальну громаду в особі Дніпропетровської міської ради, та посилається на те, що він як спадкоємець за заповітом у встановлений законом строк прийняв спадщину, ОСОБА_6, донька спадкодавця, спадщину фактично не приймала, та заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавала /а.с. 95-96/.

Але як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 , з пропуском шестимісячного строку, звернулася до нотаріальної контори з заявою в якій не заперечувала проти видачі свідоцтва про право на спадщину за законом сину спадкодавця - ОСОБА_8 /а.с. 83/.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 , син спадкодавця, також звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, крім того, він зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 1991 року, а тому, відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину /а.с. 68-69/.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_8 отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті батька на 1/2 частину грошових вкладів у ПАТ "Ідея Банк" /а.с. 81/.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про народження, актовий запис № 315 зроблено 25.12.1970 року Міським бюро РАГС Дніпропетровської області, ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_8 /а.с. 71/.Таким чином, ОСОБА_8 є спадкоємцем першої черги, але він не був залучений стороною по справі, що порушує його права та інтереси.

Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам. Доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують. Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати понесені у зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:,

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

Ж.І. Максюта