Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 708/1261/15-ц

провадження № 61-34148 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Рацівська сільська рада Чигиринського району Черкаської області,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 26 липня 2017 року у складі колегії суддів: Фетісової Т. Л., Василенко Л. І., Бородійчука В. Г.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2015 року ОСОБА_3звернувся до суду з позовом до Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування за заповітом.

Позовна заява мотивована тим, що його матері - ОСОБА_5 - на праві власності належав житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 року його мати померла. Згідно із заповітом від 02 березня 1992 року вона заповіла йому, як єдиному спадкоємцю, вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами.

Після смерті матері він фактично прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований та проживав разом з нею до дня смерті. Звернутися із заявою про прийняття спадщини за заповітом до нотаріальної контори він не мав можливості, оскільки були відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, що також підтверджується постановою нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори про нотаріальну відмову від 13 жовтня 2015 року.

З урахуванням викладеного ОСОБА_3 просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на садибний (індивідуальний) житловий будинок з надвірними спорудами, який належав його матері - ОСОБА_5, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та знаходиться по АДРЕСА_2, який складається з: житлового будинку літ. «а-1», погреба з шийкою літ. «в», прибудови літ. «а», навісу літ. «б», сараю літ. «г», воріт з хвірткою № 1, огорожі № 2, огорожі № 3, колонки питної № 4, трубопроводу № 4а.

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 17 листопада 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок літ. «а-1» з надвірними спорудами: погріб з шийкою літ. «в», прибудова літ. «а», навіс літ. «б», сарай літ. «г», ворота з хвірткою № 1, огорожа № 2, огорожа № 3, колонка питна № 4, трубопровід № 4а, що розташовані по АДРЕСА_2, які належали померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5, у порядку спадкування за заповітом.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач на день смерті спадкодавця постійно проживав з нею, що підтверджується довідкою Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області від 28 серпня 2015 року. Постановою нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори про нотаріальну відмову від 13 жовтня 2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірне спадкове майно, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок. Таким чином, за ОСОБА_3 слід визнати право власності на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом після смерті матері - ОСОБА_5, так як він прийняв спадщину.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4, яка не була залучена до участі у справі, звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 26 липня 2017 року апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 17 листопада 2015 року закрито.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_4 до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері - ОСОБА_5 не зверталась. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона постійно проживала разом зі спадкодавцем не надала. Крім того, ОСОБА_4 не підтверджено факт родинних зв'язків з ОСОБА_5, оскільки згідно зі свідоцтвом про народження матір'ю ОСОБА_4 зазначено - ОСОБА_6, а згідно зі свідоцтвом про смерть спадкодавця її зазначено - ОСОБА_5. Отже, судом питання про права і обов'язки ОСОБА_4 не вирішувалось, тому вона не має права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, а апеляційне провадження слід закрити.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати й передати справу на новий розгляд, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що вона є рідною донькою спадкодавця - ОСОБА_5, яка на підставі заповіту від 14 серпня 2008 року заповіла на її користь земельну ділянку площею 2,46 га, розташовану на території Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області. Оскільки вона на момент відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, то вважає, що на підставі частини третьої статті 1268 ЦК України прийняла усю спадщину. Крім того, після ухвалення судом першої інстанції рішення її брат - ОСОБА_3 - намагається оформити право власності на усю спадщину, чим порушено її право на вказану земельну ділянку, яку спадкодавець заповіла їй. Факт родинних зв'язків ОСОБА_4 та її матері - ОСОБА_5 - сторонами у справі визнається. Згідно з погосподарською книгою у будинку АДРЕСА_1 була зареєстрована ОСОБА_6, а не ОСОБА_5.

У листопаді 2017 року Рацівська сільська рада Чигиринського району Черкаської області подала заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим. ОСОБА_5 дійсно склала 14 серпня 2008 року заповіт на ім'я ОСОБА_4, проте остання у встановлений законодавством шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звернулась, тобто спадщину після смерті матері не прийняла, тому не є суб'єктом правовідносин щодо спадкування майна, належного ОСОБА_5 Зареєстроване місце проживання спадкодавця та ОСОБА_4 не співпадають, тому не можна вважати останню такою, що прийняла спадщину у зв'язку з постійним проживанням зі спадкодавцем.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що згідно з довідкою Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області від 01 жовтня 2015 року ОСОБА_5 на праві власності належав житловий будинок з надвірними спорудами № АДРЕСА_1 Чигиринського району Черкаської області, на який правовстановлюючі документи оформлені не були.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла.

Згідно з заповітом від 02 березня 1992 року, складеним ОСОБА_5, вищевказаний житловий будинку з надвірними спорудами вона заповіла своєму сину - ОСОБА_3

Відповідно до заповіту від 14 серпня 2008 року ОСОБА_5 заповіла земельну ділянку площею 2,46 га, розташовану на території Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, ОСОБА_4

Апеляційний суд, закриваючи провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення районного суду й вказуючи про те, що рішенням суду першої інстанції питання про її права та обов'язки не вирішувалось, не звернув уваги на таке.

Згідно з частиною першою статті 292 ЦПК України 2004 року сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційний суд у порушення вказаних вимог закону не надав правової оцінки доводам ОСОБА_4, яка, звертаючись з апеляційною скаргою, посилалась на те, що вона є дочкою спадкодавця - ОСОБА_5, яка на підставі заповіту від 14 серпня 2008 року заповіла на її користь відповідну земельну ділянку.

ОСОБА_4 зазначала про те, що на момент відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, тому вважала себе такою, що на підставі частини третьої статті 1268 ЦК України прийняла спадщину.

Крім того, апеляційний суд не звернув уваги на доводи ОСОБА_4 про те, що після ухвалення судом першої інстанції рішення її брат - ОСОБА_3 - намагається оформити право власності на усю спадщину, чим може бути порушено її право на земельну ділянку, яку спадкодавець заповіла їй, а не її брату.

Апеляційний суд вказуючи про те, що ОСОБА_4 не підтверджено факт родинних зв'язків зі спадкодавцем - ОСОБА_5, не врахував, що сторонами у справі цей факт визнається, унаслідок чого відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України 2004 року (аналогічна норма міститься у частині першій статті 82 ЦПК України) такі обставини доказуванню не підлягають.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд фактичні обставини справи не встановив, належним чином не дослідив, чи має ОСОБА_4 право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та чи вирішувалось рішенням суду питання про її права та обов'язки.

При цьому, постановляючи процесуальну (формальну) ухвалу про закриття апеляційного провадження, апеляційний суд по суті зазначив обставини спору, а саме те, що ОСОБА_4 не прийняла спадщину, що вона не є дочкою померлої - ОСОБА_5, що вирішується при розгляді справи по суті.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 26 липня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк