Справа № 214/6681/17
2/214/56/18
17 липня 2018 року, Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:
головуючого судді Чернової Н.В.,
за участю секретаря судового засідання Маслової К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, при заочному розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу № №214/6681/17 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (адреса для листування: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) до ОСОБА_1 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_2 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) про виселення, третя особа ОСОБА_3 (адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Харцизька, 56), -
Представник позивача до судового засідання не зявився, надав письмову заяву, в якій просив позовну заяву задовольнити, але в частині виселення інших осіб, які зареєстровані або проживають у житловому будинку залишити без розгляду, розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачі повідомлялись про дату, час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надала. В матеріалах справи маються поштові повідомлення з «закінченням строки зберігання».
Третя особа в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, однак заяв до суду не надали.
15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено у новій реакції. У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІII Перехідних Положень ЦПК України у новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, у разі не подання відповідачем відзиву, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини і визначив відповідно до них правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та кредитним договором, укладеним сторонами.
Зі змісту статей 626, 638 ЦК України слідує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
При цьому, відповідно до ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що відповідає положенням ст. 628, ст. 629 ЦК України.
Згідно кредитного договору №KRKRGA00150768 від 18.05.2007 року, який укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, остання отримала кредитні кошти у вигляді не поновлюваної кредитної лінії строком до 17.05.2014 року зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 11,04 відсотків річних на суму залишку заборгованості (а.с.4-6)
Суд, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно зясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.
На момент подання позовної заяви відповідач добровільно не виконує вимогу іпотекодержателя щодо виселення.
Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.
Згідно вимог ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки), закріплене у статті 590 ЦК України, передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.
Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку».
Згідно з частиною третьою статті 33 цього Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».
Так, згідно із частинами першою та другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку встановленому законом.
За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Позивач повідомляв своїми листами про існування кредитної заборгованості, добровільного врегулювання та про ухвалення рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність.
Згідно узагальненої судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010 р.р.) у випадку, якщо було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а Іпотекодержатель надсилав мешканцям іпотечного майна вимогу про виселення які у свою чергу протягом 30 днів не виконали вказаної вимоги, то позови про виселення та зняття з реєстрації підлягають задоволенню.
Враховуючи, що право на розпорядження спірною квартирою належать позивачу, та відповідно проживання в ньому відповідачів є незаконним та порушує права позивача, тому ОСОБА_2, ОСОБА_1 мають бути виселені зі спірного будинку.
Згідно до статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Відповідно до Розділу V Закону України «Про іпотеку» задоволення вимог іпотеко-держателя за рахунок предмета іпотеки включає в себе, поміж іншого, такі складові: звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення мешканців, реалізація предмета іпотеки. Правовідносини пов'язані з виселенням, є похідними від передбаченої Законом процедури звернення стягнення на предмет іпотеки і підлягають застосуванню на стадії примусового виконання судового рішення.
Відповідно до змісту статті 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців житлових приміщень є наслідком звернення стягнення на предмет іпотеки, та має забезпечити право кредитора на безперешкодний продаж цього майна в рахунок
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому
числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовій збір у розмірі 1 600,00 грн., тому, так як позовні вимоги підлягаю задоволенню, дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача (а.с.1).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-265, 280-283, ЦПК суд-
Виселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає за адресою (вул. Харцизька, 56, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область).
Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає за адресою (вул. Харцизька, 56, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область) .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його проголошення, не подання заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя Н.В. Чернова