Провадження № 2/761/918/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2018 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Д.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

05.12.2017 року на адресу Шевченківського районного суду м.Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості, яка складається з: тіла позики в розмірі 5 010,00 грн.; 3% річних в розмірі 84,00 грн.; індексу інфляції в розмірі 331,58 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що в березні 2017 року між ОСОБА_1, як замовником, та ОСОБА_3, як підрядником, було укладено усну цивільно-правову угоду, за умовами якої підрядник зобов'язався виконати роботи по виготовленню пам'ятних знаків, а замовник - оплатити виконану роботу.

При цьому, за домовленістю між сторонами сума усної угоди становила 5 000,00 грн.

Разом з тим, позивач вказує, що, незважаючи на повне виконання ним своїх зобов'язань щодо сплати обумовленої суми грошових коштів, а саме: здійснення чотирьох платежів на особистий рахунок відповідача в ПАТ КБ «Приватбанк», останній свої зобов'язання за договором не виконав.

За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст.ст. 525, 526, 530, 536, 612, 615, 623, 625 Цивільного Кодексу України, позивач просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою від 11.01.2018 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, а розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Водночас, враховуючи відсутність клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з їх повідомлення, а також те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просить на підставі положень ст.ст. 525, 526, 530, 536, 612, 615, 623, 625 Цивільного Кодексу України стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла у зв'язку з невиконанням останнім своїх зобов'язань за усним договором підряду.

Так, за змістом ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (умов про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди).

Крім того, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст. 639 ЦК України).

Як передбачено ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

У відповідності до ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Разом з тим, статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Водночас, у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Крім того, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обгрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Також, згідно роз'яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Так, на підтвердження як факту укладення такого договору, так і виконання своїх зобов'язань за ним, позивачем надано до суду платіжні доручення, зі змісту яких вбачається, що 15.03.2017 року, 10.05.2017 року, 16.06.2017 року та 20.07.2017 року ОСОБА_4 було здійснено переказ особистих коштів в загальній сумі 5010,06 грн. на ім'я ОСОБА_3

Однак, в розумінні вищенаведених положень законодавства, вказані платіжні доручення, за відсутності будь-яких відомостей стосовно мети та/або призначення здійснення платежів на ім'я відповідача, не можуть вважатися належним та допустимим доказом, які б підтверджували наявність між сторонами правовідносин, що виникають саме з договору підряду, й, відповідно, зобов'язання відповідача виконати відповідну роботу.

При цьому, доказів на підтвердження укладення між сторонами інших правочинів, які передбачали б підстави понесення відповідачем відповідальності за невиконання договірних умов, матеріали справи також не містять.

Натомість, як передбачено положеннями ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Однак, оскільки на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем не було надано жодних доказів, які мали б підтвердити факт виникнення між сторонами цивільно-правових відносин з підстав, визначених у статті 11 ЦК України, що зумовлювало б настання правових наслідків зобов'язального характеру, суд вважає, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачем.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273 - 279, 352, 354, п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м.Києва

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 27.04.2018 року.

Суддя: