Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2427/18

номер провадження 2/695/1154/18

23 серпня 2018 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю секретаря Бреуса В.С.,

розглянувши в підготовчому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права на спадщину,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права на спадщину. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 13.07.2006 року помер її чоловік та батько відповідачів ОСОБА_4. Померлому за життя на праві власності належало майно, що складається з 9/80 частин житлового будинку садибного типу з відповідною частиною господарсько-побутових будівель і споруд за адресою: вул. Кузнєцова, 59, м. Золотоноша Черкаської області , та речі домашнього обіходу та вжитку, що знаходяться в будинковолодінні, а також 1/4 частина житлового будинку садибного типу з відповідною частиною господарсько-побутових будівель і споруд по вул. Благовіщенській, 215 у м. Золотоноша Черкаської області, та речі домашнього обіходу та вжитку, що знаходяться в будинковолодінні.

Позивач та відповідачі по справі спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли, шляхом відповідного користування спадковим майном, однак належним чином свої права оформити не мають можливості, оскільки постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.09.2016 року, державним нотаріусом Золотоніської міської державної нотаріальної контори у видачі відповідних свідоцтв про право на спадщину ОСОБА_1 було відмовлено у звязку із неможливістю встановити належність правовстановлюючого документа та прийняттям спадщини відповідачами по справі.

За вказаних обставин позивач була змушена звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на частину вказаного вище майна в порядку спадкування за законом.

У судове засідання позивач та її представник за довіреністю ОСОБА_5 не зявились, однак останній направив до суду телефонограму, в якій просив розгляд справи проводити за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_1 в.Ю. та ОСОБА_2 звернулися до суду з відповідними заявами та телефонограмами, відповідно до яких просили суд розгляд справи здійснювати за їх відсутності, позовні вимоги визнали у повному обсязі.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу.

Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а відповідачі позовні вимоги визнали повністю, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні розглянути справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі та прийняти рішення на підставі доказів, що знаходяться у ній.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення.

При цьому суд виходить з наступних підстав.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи.

Відповідно до свідоцтва про смерть (серії 1-СР № 040678 від 18.07.2006 року) ОСОБА_4 помер 13.07.2006 року, про що зроблено відповідний актовий запис №270.

Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу (серії І-СР № 455818 від 06.06.1987) ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 06.06.1987 та по день його смерті 13.07.2006..

Як вбачається із свідоцтва про народження (серії ІІІ-СР № 276604 від 16.09.1988 р.) та свідоцтва про шлюб (серії І-СР № 043969 від 06.09.200 8р.) ОСОБА_2, є рідною дочкою ОСОБА_4.

Зігдно із свідоцтвом про народження (серії ІІІ-СР № 396755 від 19.11.1993 р.) ОСОБА_3 є рідним сином ОСОБА_4.

Таким чином судом встановлено, що позивач та відповідачі по справі відносяться до першої черги спадкування, а тому спадкують майно у рівних частинах.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.09.2016 року державним нотаріусом Золотоніської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно померлого ОСОБА_4, оскільки не можливо встановити належність правовстановлюючого документа на частину житлового будинку, який розташований по вул. Благовіщенській, 215 в м. Золотоноша Черкаської області, оскільки у свідоцтві про смерть померлий вказаний як ОСОБА_4, а у свідоцтві про право на спадщину за законом він вказаний ОСОБА_7 та згідно реєстрації по будинковій книзі крім заявниці з померлим були зареєстровані дочка ОСОБА_2 та син ОСОБА_3, які прийняли спадщину.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 за життя належало майно, а саме 9/80 частин житлового будинку садибного типу з відповідною частиною господарсько-побутових будівель і споруд за адресою: Черкаська обл., м. Золотоноша, вул. Кузнєцова, 59, а також речі домашнього обіходу та вжитку, що знаходяться в будинковолодінні, на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 14.10.1996р. № 14 та 1/4 частина житлового будинку садибного типу з відповідною частиною господарсько-побутових будівель і споруд за адресою: Черкаська обл., м. Золотоноша, вул. Благовіщенська, 215, а також речі домашнього обіходу та вжитку, що знаходяться в будинковолодінні, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.07.1993р., реєстр. № 1-1824.

Як вбачається з рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13.07.2018 року, правовстановлюючий документ, а саме: Свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.07.1993 року, реєстр №1-1824, видане на імя ОСОБА_7, на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель і споруд, що розташована по вул. Благовіщенській, 215, м. Золотоноша, Черкаської області, належить померлому 13 липня 2006 року ОСОБА_4.

Таким чином вказана обставина про те, що Свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.07.1993 року, реєстр №1-1824, належить померлому встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому в силу норм ч. 4 ст. 82 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягає.

За вказаних обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що вказане вище майно належить померлому ОСОБА_4, що стверджується відповідними доказами, які містяться в матеріалах справи та сумнівів у своїй повноті та достовірності не викликають. Доказів зворотнього матеріали справи не містять.

Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину.

У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Нормами ч. 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Враховуючи, що згідно даних домової книги, копія якої знаходиться в матеріалах справ та досліджена судом, станом на 13.07.2006р. в будинковолодінні по вул. Кузнєцова, 59, були зареєстровані та постійно проживали ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, разом із своїм чоловіком та батьком ОСОБА_4, а тому суд вважає доведеним, що на підставі ст., ст. 1262, 1261, 1268 ЦК України, позивач та відповідачі прийняли спадщину, яка відкрилась після смерті чоловіка позивача та батька відповідачів.

Таким чином судом встановлено, що позивачі по справі є спадкоємцями першої черги та у встановленому законом порядку спадщину прийняли.

Відповідно до норм ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Водночас нормами ст. 1267 ЦК України визначено, що спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих часниками справи або витребуваних у передбачених цим кодексом випадках.

Суд зважає, що відповідачі позовні вимоги визнали повністю, та визначили порядок розподілу спадщини між собою.

Таким чином судом встановлено, що сторони, які віднесені до спадкоємців першої черги, належним чином прийняли спадщину та бажають розподілити її з урахуванням власних інтересів та дотримуючись норм чинного законодавства.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач та відповідачі належним чином прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4, визначилися із частками спадкового майна та його видом та не заперечують проти такого розподілу спадщини, суд приходить до висновку, що такий розподіл спадщини не суперечитиме нормам чинного законодавства та відповідатиме інтересам як позивача та відповідачів так і інших осіб, а тому позов підлягає до повного задоволення

На підставі зазначеного та керуючись

ст., ст. 346, 1268 ЦК України та

ст., ст. 76, 264, 265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права на спадщину задовольнити повністю.

У порядку спадкування після смерті 13.07.2006 року ОСОБА_4 визнати за ОСОБА_1, право власності на 9/80 частин житлового будинку садибного типу з відповідною частиною господарсько-побутових будівель і споруд за адресою: Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Кузнєцова, 59; за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину житлового будинку садибного типу з відповідною частиною господарсько-побутових будівель і споруд за адресою: Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Благовіщенська, 215, та за ОСОБА_3 право власності на речі домашнього обіходу та вжитку, що знаходяться в будинковолодіннях по вул. Кузнєцова, 59, та Благовіщенькій, 215, у м. Золотоноша Черкаської області..

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення в порядку визначеному ст., ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя: Середа Л.В.