Справа № 523/3329/18
Провадження №2/523/2705/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2018 р. Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді - Бузовського В.В.,

при секретарі - Петровської О.П.,

за участі представників:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у судовому засіданні, в залі суду, в м. Одесі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики,-

встановив:

ОСОБА_4, звернувся до суду із зазначеним позовом та просив стягнути солідарно з відповідачів суму боргу за договором позики в сумі 521 800,00 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 46 908,00 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 6 039,48 грн. В обґрунтування вимог посилався на те, що 19.04.2012р., він надав, а ОСОБА_5, отримав в борг 15 000,00 дол.США та зобов'язався повернути зазначену суму до 31.12.2012р., про що було складено відповідну розписку. При передачі позики відповідачу була присутня його дружина ОСОБА_6, яка також розписалася в розписці та взяла на себе зобов'язання повернути позичені кошти отримані її чоловіком у випадку неможливості останнього це зробити. В подальшому, ОСОБА_4, надав а ОСОБА_5, отримав в присутності ОСОБА_6, ще 2 000,00 дол.США та узгодили дату повернення коштів в загальній сумі 17 000,00 дол.США до 31.12.2013р. Через певний час ОСОБА_4, надав а ОСОБА_5, отримав ще 3 000,00 дол.США та узгодили дату повернення коштів в загальній сумі 20 000,00 дол.США до 31.12.2015р., про що складалися відповідні розписки. Відповідач у встановлений договором строк отримані кошти, не повернув, що стало підставою для звернення до суду. Крім того, позивач просив застосувати відповідальність за прострочення грошового зобов'язання передбачену ст. 625 ЦК України, а саме стягнути три проценти річних від простроченої суми.

Відповідач ОСОБА_5, вимоги позову визнав в повному обсязі, та пояснив, що кошти брав не для потреб сім'ї, а для розвитку підприємницької діяльності, яку розпочати так і не зміг, оскільки витратив всі кошти, а прибутку не отримав і навіть не повернув вкладені кошти. Також пояснив, що на час отримання 3 000,00 дол.США, він з ОСОБА_7, однією сім'єю не проживав, та фактично припинив шлюбні відносини, а отже про отримання цих коштів вона навіть не знала.

Відповідачка ОСОБА_6, вимоги позову не визнала та пояснила, що кошти отримані її колишнім чоловіком не витрачалися на потреби сім'ї, а вкладалися в розвиток бізнесу який намагався вести її чоловік. Крім того, просила застосувати наслідки строку позовної давності посилаючись на те, що вона знала про отримані кошти в розмірі 17 000,00 дол.США, строк пред'явлення вимоги на зазначену суму почався з 01.01.2014р., та закінчився 01.01.2017р., але позивач звернувся до суду тільки 12.03.2017р., і не заявляв про поновлення строку встановленого законом, що є підставою для відмови в позові.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що 19.04.2012р., між ОСОБА_4, та ОСОБА_5, було укладено договір позики згідно до якого ОСОБА_4, надав, а ОСОБА_5, отримав в борг грошові кошти в розмірі 15 000,00 дол.США та зобов'язався повернути зазначену суму до 31.12.2012р., про що було складено відповідну розписку (а.с. 10). При передачі позики відповідачу була присутня дружина відповідача ОСОБА_6, яка також розписалася в розписці та взяла на себе зобов'язання повернути позичені кошти отримані її чоловіком у випадку неможливості останнього це зробити (а.с. 10). В подальшому, ОСОБА_4, надав а ОСОБА_5, отримав в присутності ОСОБА_6, ще 2 000,00 дол.США та додатковою розпискою узгодили дату повернення коштів в загальній сумі 17 000,00 дол.США до 31.12.2013р., (а.с. 10). Через певний час ОСОБА_4, надав а ОСОБА_5, отримав ще 3 000,00 дол.США та додатковою розпискою узгодили дату повернення коштів в загальній сумі 20 000,00 дол.США до 31.12.2015р., (а.с. 10). Зазанчені кошти в сумі 20 000,00 дол. США були отримані ОСОБА_5, не на потреби сім'ї, а для розвитку підприємницької діяльності на ринку «Авангард». Розвинути та здійснювати підприємницьку діяльність ОСОБА_5, не зміг, оскільки витратив всі кошти, а прибутку не отримав і навіть не повернув вкладені кошти. Також встановлено, що на час отримання коштів в сумі 3 000,00 дол. США ОСОБА_6, із відповідачем ОСОБА_5, фактично припинили шлюбні відносини. Відповідач у встановлений договором строк отримані кошти, не повернув, що стало підставою для звернення до суду. Крім того, позивач просив застосувати відповідальність за прострочення грошового зобов'язання передбачену ст. 625 ЦК України, а саме стягнути три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Встановлені судом обставини визнані учасниками справи та у суду відсутні сумніви щодо їх достовірності або добровільності їх визнання.

Також встановлено, що визнання позову відповідачем ОСОБА_5, не суперечить закону, не порушує свободи, права чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договоро.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 625 ЦК України, визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги ОСОБА_4, до ОСОБА_5, про стягнення суми боргу та трьох процентів річних за прострочення грошового зобов'язання підлягають задоволенню.

В частині вимог ОСОБА_4, щодо солідарного стягнення суми боргу з ОСОБА_6, суд приходить до висновку про те, що такі вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

В силу ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Як встановлено в судовому засіданні, що підтверджено особисто позивачем та відповідачами, кошти за договором позики були використані не в інтересах сім'ї, а в особистих інтересах ОСОБА_5, який намагався використати отримані кошти для розвитку своєї підприємницької діяльності, а отже договори позики укладені між ОСОБА_4, та ОСОБА_5, не породжували будь яких обов'язків для ОСОБА_6, як для другого подружжя.

Крім того, суд звертає увагу представника позивача на те, що подружжя взагалі не несуть солідарної відповідальності за зобов'язаннями укладеними одним із подружжя в інтересах сім'ї, оскільки частки в майні та частки в боргових зобов'язаннях подружжя, у випадку їх поділу є рівними, отже обов'язок з повернення боргу у подружжя виникає виключно в рівних частках, а не солідарно.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже судом встановлено, що строк пред'явлення вимоги у ОСОБА_4, до ОСОБА_6, на суму в 17 000,00 дол.США почався з 01.01.2014р., та закінчився 01.01.2017р., але позивач звернувся до суду тільки 12.03.2017р., і не заявляв про поновлення строку встановленого законом. Разом із тим, суд не застосовує наслідки спливу позовної давності (відмова в позові), оскільки при розгляді справи встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить та воно не порушувалося, а тому суд відмовляє в позові ОСОБА_4, до ОСОБА_6, за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

З іншими вимогами або з інших підстав, позивач до суду не звертався.

В силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 1046 - 1050 ЦК України, ст. ст. 11-13, 76-81, 263-268 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики задовольнити - частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2, АДРЕСА_2) суму боргу за договором позики в розмірі 521 800 (п'ятсот двадцять одна тисяча вісімсот) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2, АДРЕСА_2) три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 46 908 (сорок шість тисяч дев'ятсот вісім) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2, АДРЕСА_2) сплачений судовий збір в розмірі 6 039,48 грн.

В частині вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.08.2018р.

Суддя: