Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 5 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №295/10414/13-ц за позовом ОСОБА_1, яка є правонаступником ОСОБА_2, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрелітбуд», Реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції про визнання угоди дійсною, визнання права власності на майно та зобов'язання вчинити певні дії,

за апеляційною скаргою заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради,

на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира, ухвалене 07 квітня 2014 року суддею Корицькою В.О. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в :

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся із позовом, у якому просив: визнати дійсною, укладену 02 вересня 2010 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрелітбуд» (далі - Товариство) угоду про погашення заборгованості за договорами про надання повторної фінансової допомоги від 22 травня 2007 року №122 та від 31 липня 2007 року №139 щодо відчуження нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1 визнати за ним право власності на нерухоме майно - арочний склад (ангар) по АДРЕСА_1; зобов'язати Реєстраційну службу Житомирського міського управління юстиції (далі - Реєстраційна служба) зареєструвати за ним право власності на вказаний арочний склад (ангар).

В обґрунтування позову зазначив, що за договорами від 22 травня 2007 року та 31 липня 2007 року він надав Товариству поворотну фінансову допомогу на загальну суму 840000 грн. У зв'язку із невиконанням Товариством зобов'язання за цими договорами, останнє, в рахунок часткового погашення заборгованості на суму 523779,64 грн, 02 вересня 2010 року уклало з ним угоду про передачу нерухомого майна, у тому числі спірного арочного складу (ангару), проте ухиляється від нотаріального посвідчення вказаної угоди, чим порушує його права.

Заочним рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 07 квітня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано дійсним укладений 02.09.2010 між ТОВ «Укрелітбуд» та ОСОБА_2 договір про погашення заборгованості за договорами про надання повторної фінансової допомоги від 22.05.2007 № 122 та від 31.07.2007 № 139. Визнано за останнім право власності на арочний склад (ангар), який знаходиться по АДРЕСА_1. У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради (далі - Прокурор), посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

На його думку, суд при вирішенні спору не врахував, що угода про погашення заборгованості від 02 вересня 2010 року передбачала перехід права власності на нерухоме майно, а тому указаний правочин підлягав не лише нотаріальному посвідченню, але й обов'язковій державній реєстрації. Також, суд не врахував, що позивачем не надано доказів ухилення Товариства від нотаріального посвідчення спірної угоди, останнє у судовому засіданні позов визнавало. Крім того, Товариство не являлось власником спірного майна на час укладення угоди, оскільки рішення постійно діючого третейського суду при юридичній корпорації «Принцип» від 23 липня 2007 року, на яке суд посилався як на підставу належності спірного майна Товариству, скасовано рішенням Господарського суду Житомирської області від 02 вересня 2010 року.

На обґрунтування представництва інтересів держави в особі Житомирської обласної ради прокурор зазначив, що спірне майно - арочний склад (ангар) по провулку Оздоровчому, 7 у м. Житомирі безпідставно вибуло із власності територіальної громади сіл, селищ, міст Житомирської області, а органи прокуратури та Житомирська обласна рада не були залучені до участі у справі у суді першої інстанції. Житомирська обласна рада дій щодо оскарження виказаного судового рішення не вчиняє, проте оскаржуваним судовим рішенням порушуються інтереси держави в особі Житомирської обласної ради.

Прокурор в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з наведених у ній підстав.

Ухвалою апеляційного суду від 04 липня 2018 року ОСОБА_1 залучена до участі у справі в якості правонаступника померлого позивача ОСОБА_2

ОСОБА_1 надіслала заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на перебування її представника у відпустці. При цьому остання особисто в судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки не повідомила, документів про представництво її інтересів у суді не надала, прізвище представника не вказала. Також ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу. Враховуючи зазначені обставини, суд апеляційної інстанції розглянув справу у її відсутність, визнавши її неявку неповажною.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з'явились, тому суд розглянув справу у їх відсутність.

Заслухавши пояснення прокурора, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що за договорами від 22 травня 2007 року та 31 липня 2007 року ОСОБА_2 надав Товариству поворотну фінансову допомогу на загальну суму 840000 грн (а.с. 4-5 т.1).

У зв'язку із невиконанням Товариством зобов'язання за цими договорами, останнє, в рахунок часткового погашення заборгованості на суму 523779,64 грн, 02 вересня 2010 року уклало з ним угоду про передачу нерухомого майна (далі - договір, угода), у тому числі спірного арочного складу (ангару), розташованого по провулку Оздоровчому,7 у м.Житомирі, яке належало Товариству на підставі рішення постійно діючого третейського суду при юридичній корпорації «Принцип» від 23.07.2007, що підтверджено витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №15352670 від 25.07.2007 і № 16191363 від 08.10.2007, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно за № 16393183 від 24.10.2007 та передало вказане майно ОСОБА_2 згідно акту прийому-передачі від 05.09.2010 (а.с. 12, 41-42, 47 т.1).

Як вбачається із матеріалів справи, Товариство у судовому засіданні повністю визнало позовні вимоги та не заперечувало проти їх задоволення (а.с. 57 т.1).

Ухвалюючи рішення про визнання дійсним договору, укладеного 02.09.2010 між ТОВ «Укрелітбуд» та ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, відбулося його виконання шляхом передачі майна, проте Товариство ухиляється від нотаріального посвідчення вказаної угоди, чим порушує права ОСОБА_2 на розпорядження належним йому майном.

Такий висновок суду є помилковим, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 657 ЦК України (у редакції, чинній на момент укладення договору) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

У частині першій статті 220 ЦК України (у редакції, чинній на момент спірних правовідносин) у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із частиною другою статті 220 ЦК України (у редакції, чинній на момент спірних правовідносин) якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Пленум Верховного Суду України в пункті 13 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Враховуючи наведені норми матеріального права та встановлені обставини справи, суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення частини другої статті 220 ЦК України та дійшов помилкового висновку про визнання договору дійсним.

За таких обставин, рішення суду у цій частині, а також у частині задоволення позовної вимоги про визнання права власності на майно, яка є похідною від вимоги про визнання договору дійсним, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Посилання ОСОБА_1 щодо доведення ОСОБА_2 факту безповоротного ухилення Товариства від нотаріального посвідчення правочину з підстав, зокрема, втрати останнім документа, який засвідчує право власності на спірне майно, не має правового значення для вирішення спору. Крім того, на час укладання угоди, Товариство не являлось власником спірного майна, оскільки рішення постійно діючого третейського суду при юридичній корпорації «Принцип» від 23 липня 2007 року (правовстановлюючий документ, на підставі якого за Товариством було проведено державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно), скасовано рішенням Господарського суду Житомирської області від 02 вересня 2010 року (а.с. 41-49, 109-112 т.1).

У розумінні норм цивільного законодавства ОСОБА_2 не набув права власності на спірне майно, а тому не може вважатися його добросовісним набувачем.

Аргументи відзиву щодо пропуску прокурором строку на апеляційне оскарження та відсутність у нього підстав для представництва інтересів держави в особі Житомирської обласної ради були предметом розгляду питання поновлення такого строку та відкриття апеляційного провадження, що відображено в ухвалах апеляційного суду від 23 квітня 2018 року та 05 травня 2018 року.

Посилання ОСОБА_1 на відсутність порушення прав Житомирської обласної ради з підстав дійсності біржової угоди, яка була укладена між Ліквідаційною комісією обласного лікувально-оздоровчого реабілітаційного центру «Полісся» та Товариством щодо спірного майна (а.с. 40 т. 1), є безпідставними, оскільки вказана угода суперечить вимогам закону щодо підстав набуття права власності на нерухоме майно. Крім того, як зазначалося, право власності за Товариством на спірне майно було зареєстровано на підставі рішення третейського суду, яке у послідуючому було скасовано.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради задовольнити.

Заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 07 квітня 2014 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Житомирської області 1436,61 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді:

Повний текст постанови складений 27 серпня 2018 року.