Справа № 462/5009/17 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/783/7277/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року м.Львів

Справа № 462/5009/16

Провадження № 22ц/783/7277/17

Апеляційний суд Львівської області в складі:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу (КЕВ) м. Львова

на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова, постановлену у м.Львові 28 листопада 2017 (суддя Румілова Н.М.)

у справі

за заявою КЕВ м. Львова

про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Українському національному комітеті міжнародної торгової палати від 6 вересня 2009 року,

встановила:

Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова звернувся до суду з заявою, про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Українському національному комітеті міжнародної торгової палати від 6 вересня 2009 року у справі №10-105/09 з підстав, передбачених п.5 ч.2 ст.389-5 ЦПК України, поновивши строк про оскарження рішення. Заяву мотивує тим, що третейський суд вирішив питання про права і обовязки КЕВ м.Львова, який не брав участі у справі, але цим рішенням вирішено питання стосовно військового майна, яке належить до державної власності в особі Міністерства оборони України та перебуває на балансі відділу. Про існування такого рішення КЕВ м.Львова дізнався 19 жовтня 2017 року.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 28 листопада 2017 року залишено без розгляду заяву КЕВ м. Львова.

Ухвалу суду оскаржує КЕВ м. Львова. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм процесуального права. Просить ухвалу суду скасувати та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що на підставі оскаржуваного рішення 17 грудня 2010 року до Реєстру прав власності на нерухоме майно внесено відомості про належність на праві приватної власності ОСОБА_2 спірних нежитлових приміщень. 14 червня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень площею 109,1 кв.м, що становить 21/100 частини, належних продавцю приміщень за адресою м. Львів, вул. Стрийська, 105/69. 17 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі продажу нежитлових приміщень півпідвалу площею 380,1 кв.м. та підвалу площею 128,8 кв.м, що становить 79/100 частини, належних продавцю приміщень за адресою м. Львів, вул. Стрийська, 105/69. 2 квітня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір про поділ нерухомого майна в натурі та припинення спільної часткової власності, за положеннями якого сторонами визнано право приватної власності на нерухоме майно, набуте згідно попередніх договорів, укладених із ОСОБА_2; припинено право спільної часткової власності та досягнуто згоди на подальше самостійне користування і розпорядження майном сторонами кожною окремо. Стверджує, що про рішення третейського суду від 6 вересня 2009 року КЕВ м. Львова дізнався лише 19 жовтня 2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

З матеріалів справи, а саме з рішення третейського суду від 6 вересня 2009 року вбачається, що судом визнано дійсним договір купівлі-продажу приміщення від 14 квітня 2003року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, визнано право власності за ОСОБА_2 на обєкт нерухомості - нежитлові приміщення півпідвалу площею 380,1 кв.м, а саме: під номером 27 площею 24,5 кв.м, під номером 28 площею 9,7 кв.м, під номером 29 площею 85,5 кв.м, під номером 30 площею 5,1 кв.м, під номером 31 площею 32,5 кв.м, під номером 32 площею 22,0 кв.м, під номером 33 площею 20,3 кв.м, під номером 34 площею 2,0 кв.м, під номером 35 площею 12,7 кв.м, під номером 36 площею 1,5 кв.м, під номером 37 площею 1,4 кв.м, під номером 38 площею 27,4 кв.м, під номером 39 площею 29,0 кв.м, під номером 40 площею 26,1 кв.м, під номером 41 площею 10,2. кв.м, під номером 42 площею 3,4 кв.м, під номером 43 площею 3,3 кв.м, під номером 44 площею 10,0 кв.м, під номером 45 площею 16,6 кв.м, під номером 46 площею 21,1 кв.м, під номером 47 площею 15,8 кв.м, та нежитлові приміщення підвалу площею 128,8 кв.м, а саме: під номером IV площею 15,8 кв.м та під номером V площею 113,0 кв.м, всього загальною площею 508,9 кв.м, які розміщені в нежитловій будівлі під літерою «А-2» на вулиці Стрийській, 105 у м. Львові.

Відповідно до ч.2 ст. 389-1 ЦПК України заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Згідно з ч.3 ст. 389-1 ЦПК України заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

В своїй заяві заявник посилається на наказ начальника КЕВ від 7 червня 2010 року про передачу будівлі на вулиці Стрийській, 105 у м.Львові, акт прийняття-передачі, нежитлового приміщення за зазначеною адресою складений 7 червня 2010 року, інвентарну картку №898 з визначеною датою приймання передачі 16 жовтня 2010 року. Доказів того, що про існування рішення третейського суду КЕВ дізнався лише 19 жовтня 2017 року суду не надано.

З урахуванням встановленого суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що заявнику було відомо про існування рішення третейського суду від 6 вересня 2009 року, оскільки ОСОБА_2 та інші особи тривалий час користуються, володіють та розпоряджуються нежитловими приміщеннями за адресою: вулиця Стрийська, 105 у м. Львові на власний розсуд, про що не міг не знати КЕВ м.Львів.

Зокрема, є встановленим, що у 2015 році здійснювалась технічна інвентаризація нерухомого майна: приміщення 105 на вулиці Стрийській у м.Львові, яке перебувало на балансі заявника. За результатами інвентаризації складено технічний паспорт від 16 листопада 2015 року, у якому відображена загальна площа приміщень (487,5 кв.м), які знаходяться на першому та другому поверхах. Підвальні (спірні) приміщення у цьому паспорті не зазначені.

Відповідно до довідки про балансову вартість нежитлових приміщень, у якій визначено вартість належних заявнику приміщень згідно відомостей бухгалтерського обліку, площа таких відображена величиною 487,5 кв.м, що відповідає описаному вище технічному паспорту. Первісна вартість майна відповідає відомостям інвентарної картки з 31 березня 2016 року.

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стверджується, що право власності на нежитлові приміщення за адресою: м.Львів, вулиця Стрийська, 105 площею 487,5 кв.м заявником зареєстровано 5 вересня 2016 року.

1 лютого 2015 року Будинкоуправління № 4 КЕВ м. Львова (основний споживач) та ФОП ОСОБА_3 (субспоживач) укладали договір про постачання електричної енергії до спірних приміщень, на підставі якого проводилася оплата. 28 грудня 2016 року КЕВ та ФО ОСОБА_3 узгоджували розмежування належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін щодо постачання електричної енергії до спірних приміщень, що стверджується складеним ними актом.

Вибуття майна з володіння КЕВ у 2009 році за рішенням третейського суду з подальшим відчуженням іншим особам, володіння цими особами нежитловими приміщеннями, дає підставу вважати, що КЕВ м.Львів було відомо про рішення суду та підстави такого володіння і користування.

На підставі аналізу наявних у справі доказів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про залишення без розгляду заяви КЕВ м.Львів про оскарження рішення третейського суду, оскільки 3-місячний строк звернення до суду з заявою про його скасування пропущений.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення такої.

Керуючись: п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Залишити ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 28 листопада 2017 року без змін, а апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова складена 24 травня 2018 року.

Головуючий

Судді