Справа № 243/259/18
Провадження № 4-с/243/8/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року м. Слов'янськ

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Старовецького В.І.

за участю:

секретаря судового засідання Каліух К.М.

заявника - ОСОБА_1

представника заявника - ОСОБА_2

представника Словянського міськрайонного ВДВС ОСОБА_3

представника третьої особи ПАТ «Донбасенерго» - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 17 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ,-

ВСТАНОВИВ:

15.01.2018 року в провадження Слов'янського міськрайонного суду Донецької області надійшла скарга ОСОБА_1, на дії державного виконавця Слов'янського ВДВС.

В скарзі зазначено, що постановою про закінчення виконавчого провадження ВП № 55234632 від 22.12.2017 року державний виконавець встановив фактичне виконання рішення суду, однак заявник заперечує щодо наявності підстав для закінчення виконавчого провадження та зазначає, що державний виконавець не звернув увагу що в листах СО СловТЕС від 07.12.2017 року та 14.12.2017 року відсутні заходи СО СловтТЕС щодо виконання рішення суду по скасуванню неправомірних дій посадових осіб СО Слов ТЕС по складанню акта від 21.11.2011 року. Крім того зазначає, що посилання на рахунок № 43765 та наявності заборгованості на 01.12.2017 року за надані послуги централізованого постачання гарячої води безпідставні, оскільки згідно п.5 ст. 13 ЗУ "Про статус ветеранів війни гарантії соціального захисту" він має 100% пільгу - знижку на оплату послуг централізованого постачання гарячої води. Вказує, що посилання державного виконавця про те, що боржник «повідомив про повне самостійне виконання ним рішення суду» не відповідає дійсності та ст. 8 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

У зв'язку з чим просить суд скасувати постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП № 55234632 від 22.12.2017 року.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав доводи своєї скарги в повному обсязі та просив суд її задовольнити.

Представник скаржника, адвокат ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в судовому засіданні вимоги скарги підтримала та просила суд вимоги зазначені в ній задовольнити.

В судовому засіданні державний виконавець Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 заперечував проти заявлених вимог ОСОБА_1, просив відмовити у їх задоволенні, надав до суду письмові заперечення проти скарги.

Представник третьої особи ПАТ «Донбасенерго» - в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1, зазначивши, що структурна одиниця ПАТ «Донбасенерго» рішення Словянського міськрайонного суду від 16.08.2017 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 07.11.2017 року виконали в повному обсязі та надали державному виконавцю документальне підтвердження про виконання рішення в повному обсязі.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення заявника, представника заявника, державного виконавця та представника третьої особи, дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 22.12.2017 року державним виконавцем Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 55234632 з виконання виконавчого листа №243/1447/16-ц виданого 22.11.2017 року Словянським міськрайонним судом Донецької області, про "визнати неправомірними дії посадових осіб структурної одиниці Публічного акціонерного товариства "Донбасенерго" Слов'янської теплової електричної станції" по складанню акта від 21.11.2011 року та зобов'язати Публічне акціонерне товариства "Донбасенерго" Слов'янської теплової електричної станції здійснювати нарахування плати за опалення приміщення ванних кімнат будинку №17 по вул. Українській у м. Миколаївка Донецької області з 01.11.2011 року згідно показань засобів вимірювальної техніки".(а.с. 20)

В скарзі заявник вказує що державний виконавець під час винесення постанови закінчення виконавчого провадження ВП № 55234632 від 22.12.2017 року не звернув увагу що в листах СО СловТЕС від 07.12.2017 року та 14.12.2017 року відсутні заходи СО СловтТЕС щодо виконання рішення суду по скасуванню неправомірних дій посадових осіб СО Слов ТЕС по складанню акта від 21.11.2011 року. Крім того є безпідставними посилання боржника на рахунок № 43765 та наявності заборгованості на 01.12.2017 року. Також зазначив, що посилання державного виконавця про те, що боржник «повідомив про повне самостійне виконання ним рішення суду» не відповідає дійсності та ст. 8 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Приймаючи до уваги вище встановлене суд зазначає наступне.

Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини пятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було

порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З системного аналізу викладених норм права слідує, що правовою підставою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження на бездіяльність ДВС є порушення прав заявника неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю ДВС.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст.2 вказаного Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження;7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Пунктом.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Конституційний Суд України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

У п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року у справі № 11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Обов'язковість виконання судових рішень - є складовою права на справедливий судовий захист.

Конституцією України, встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, державними виконавцями з метою недопущення порушень положень Закону України «Про виконавче провадження» проведені дії з дотриманням чинного законодавства.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод(надалі - «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За практикою Європейського суду прав людини, зокрема у рішення «Шмалько проти України» зазначено, що право на виконання судового рішення є складовою частиною права на доступ до суду, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішенням, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна складова частина судового розгляду. Відповідно до ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено право на справедливий суд, однак дане право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду однієї із сторін. Тлумачення ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Так матеріалами справи встановлено та підтверджено в судовому засіданні, що державним виконавцем Словянського міськрайонного відділу ДВС 24.11.2017 року на підставі виконавчого листа Словянського міськрайонного суду винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55234632. (а.с. 14-15)

Державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження від 24.11.2017 року, у відповідності до ч.6 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру зазначено про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів. (а.с. 15)

У свою чергу боржник на виконання вимог чинного законодавства та відповідно до вимог ч.4 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження», у встановлений законом строк, повідомив державного виконавця про повне самостійне виконання ним рішення суду, а саме листом № 03-01/1/04849 від 07.12.2017 року. Крім того 14.12.2017 року в доповнення до листа від 07.12.2017 року боржник надав державному виконавцю документальне підтвердження про виконання рішення в повному обсязі та надав оригінали підтверджуючих документів роздруківка особистого рахунку ОСОБА_1 за листопад 2017 року та розрахунок за опалення та гаряче водопостачання за листопад 2017 року (розрахунок відповідно до рішення суду з 01.11.2011 року по 31.10.2017 рік) згідно особистого рахунку ОСОБА_1, який мешкає за адресою: вул. Українська, 17, м. Миколаївка. (а.с. 16-19; 68-69)

Пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Так матеріалами справи встановлено, що резолютивна частина виконавчого листа №243/1447/16-ц викладена наступним чином: "визнати неправомірними дії посадових осіб структурної одиниці Публічного акціонерного товариства "Донбасенерго" Слов'янської теплової електричної станції" по складанню акта від 21.11.2011 року та зобов'язати Публічне акціонерне товариства "Донбасенерго" Слов'янської теплової електричної станції здійснювати нарахування плати за опалення приміщення ванних кімнат будинку №17 по вул. Українській у м. Миколаївка Донецької області з 01.11.2011 року згідно показань засобів вимірювальної техніки".

Аналізуючи вищевказане суд приходить до переконання, що судом першої та апеляційної інстанції при ухваленні рішень по справі вже визнанні дії посадових осіб структурної одиниці ПАТ «Донбасенерго» Словянської теплової станції» по складанню акта від 21.11.2011 року неправомірними, що і було предметом судового розгляду та що в логічному взаємозв'язку виключає його примусове виконання в цій частині, а сам по собі виданий судом виконавчий документ за результатом рішення не передбачає особливого способу та порядку його виконання в цій частині.

Оскільки виконавчий документ не встановлює особливого способу чи порядку його виконання, державний виконавець міг перевірити виконання рішення, відповідно до вимог ч.1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», лише шляхом вивчення документів, що фіксують нарахування плати за опалення. Такі документи боржник надав державному виконавцю, а саме: - розрахунок за опалення та гаряче

водопостачання за листопад 2017 року (розрахунок відповідно до рішення Апеляційного суду Донецької області від 07.11.2017 року по справі № 243/1447/16-ц з 01.11.2011 року по 31.10.2017 рік) згідно особового рахунку 065000017 кв.наймач ОСОБА_1 мешкаючий за адресою вул. Українська, буд. 17, м. Миколаївка; - рахунок №43765 від 12.12.2017 за листопад 2017 по особовому рахунку 065000017. (а.с. 68-69)

Суд приходить до висновку, що в наданих вище документах містяться істотні, належні відомості про здійснення боржником перерахунку у відповідності до рішення Апеляційного суду Донецької області від 07.11.2017 року по справі № 243/1447/16-ц та за період, зазначеному у виконавчому документі.

У зв'язку з чим 22.12.2017 року на підставі п.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем виконавче провадження №55234632 було завершено у звязку з повним, фактичним виконанням рішення суду, про що винесено відповідну постанову.

Суд не приймає до уваги доводи скаржника з приводу того, що він має 100% знижку на оплату послуг централізованого постачання гарячої води, згідно п. 5 ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з приводу наявності заборгованості на 01.12.2017 року за надані послуги централізованого постачання гарячої води та з приводу його заперечень, що повне самостійне виконання боржником рішення суду, не відповідає дійсності та ст. 8 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки ці доводи та заперечення не мають відношення до предмету даного судового розгляду та виконавчого провадження за яким винесена оскаржувана скаржником постанова від 22.12.2017 року.

Аналізуючи вищевстановлене суд приходить до переконання, що постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 55234632 від 22.12.2017 року, винесена державним виконавцем на законних підставах, згідно чинного законодавства та у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, на думку суду вимоги скарги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 124, 129 Конституції України, ст. ст. 447, 450-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали виготовлено 31.05.2018 року.

Суддя

Словянського міськрайонного суду ОСОБА_5