Справа № 741/1236/17 Провадження № 22-ц/795/636/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Кузюра Л. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.,

учасники судового процесу:

позивач: ОСОБА_2;

відповідачі: ліквідаційна комісія КСП імені Кірова, Носівська міська рада Чернігівської області;

особа, яка подала скаргу: ОСОБА_2;

оскаржується рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 16 березня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ліквідаційної комісії КСП імені Кірова, Носівської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

прізвище судді: Киреєв О.В.; місце ухвалення рішення: м. Носівка; дата складання повного тексту рішення: 26 березня 2018 року,

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ліквідаційної комісії КСП імені Кірова та Носівської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності.

Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 16 березня 2018 року позов ОСОБА_2 до ліквідаційної комісії КСП імені Кірова, Носівської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповноту зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

На підтвердження доводів, викладених в апеляційній скарзі, ОСОБА_2 посилається на те, що у період з 2000 року по теперішній час він користується приміщенням кормокухні до цього часу, тому вважає себе добросовісним набувачем. Також ОСОБА_2 посилається, що суд не звернув уваги, що виписки із протоколів зборів уповноважених членів КСП ім. Кірова, акти приймання - передачі майна не є правовстановлюючими документами і не свідчать про право власності на нерухоме майно, вони засвідчують лише факт того, що він не заволодів нерухомим майном шляхом викрадення або шахрайства.

У відзиві Носівської міської ради на апеляційну скаргу, зазначалося про те, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Суд дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_2 не є добросовісним володільцем нерухомого майна, тому немає законних підстав визнати за ним право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з такого.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення позову, заявленого позивачем з підстав, передбачених ст. 344 ЦК України за набувальною давністю, посилаючись на те, що між власниками майнових паїв та ОСОБА_2 фактично існували відносини, які регулювалися договором оренди.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Положеннями ч. 4 ст. 344 ЦК України передбачено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення загальних зборів уповноважених членів КСП імені Кірова, комісії з реорганізації КСП імені Кірова, актів приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей, ОСОБА_2 у власність від групи власників майнових паїв були передані: косарка, причеп, жатка та приміщення кормокухні, яка розташована в м. Носівка по вул. Троїцька, 102-А.

Відповідно до розяснень, які містяться у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (наприклад, договір), а сторона посилається на строк набувальної давності, - то така сторона обрала невірний спосіб захисту, оскільки він не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Наведене свідчить про те, що для визнання права власності за набувальною давністю необхідно одночасно наявність, з одного боку, добросовісності володіння (коли особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності), з іншого відсутність у володільця підстави для виникнення права власності в момент заволодіння чужою річчю.

Оскільки зі змісту позовної заяви, вбачається, що в момент заволодіння спірним нерухомим майном правовідносини між позивачем та попередніми власниками майна носили договірний характер, при цьому позивач посилався на наявність виписки із протоколів зборів уповноважених членів КСП ім. Кірова, акт приймання - передачі спірного майна, зазначені обставини виключають можливість визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а тому суд першої інстанції вірно відмовив у позові ОСОБА_2

Доводи ОСОБА_2 про добросовісність заволодіння, відкритість та безперервність володіння приміщенням кормокухні, що знаходиться за адресою: м. Носівка, вул. Троїцька, 102-А, а також про те, що він регулярно проводить у приміщенні ремонтні роботи, утримуючи його в належному стані, відхиляються апеляційним судом, оскільки вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та з урахуванням встановлених вище обставин, не змінюють суті спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду першої інстанції ґрунтуються на помилковому тлумаченні норми права, якою врегульовано питання про підстави набуття права власності в порядку набувальної давності, а тому не заслуговують на увагу.

Рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 16 березня 2018 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:Судді: