Провадження № 2/127/5756/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2018 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді - Бойко В. М. ,

при секретарях Ревтюх О.А., Курутіної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дітей та зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради про повернення дітей та стягнення аліментів, суд, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся позивач за первісним позовом з вимогами визначити місце проживання неповнолітніх: дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком - ОСОБА_1.

Позовні вимоги аргументовані тим, що позивач з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбу, шлюб між сторонами спору було розірвано. 26.06.2010р. згодом сторони вирішили знову стали проживати спільно.

Позивач зазначає, що з 01.07.2017р. відповідачка пішла з дому, залишивши дітей, і з того часу не цікавилась їхнім існуванням. Діти проживають з позивачем, знаходяться на його утриманні відповідачка фактично участі у вихованні дітей не бере, матеріальної допомоги не надає.

Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 28.03.2018р. об'єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи Служби в справах дітей ВМР про визначення місця проживання дітей та цивільну справу №127/27416/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третьої особи Служби в справах дітей ВМР про повернення дітей та стягнення аліментів.

Відповідач-позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради про повернення дитини та стягнення аліментів просить суд зобов'язати ОСОБА_1 повернути дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за попереднім місцем проживання тобто матері, та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

Зустрічний позов мотивовано тим, що 01 липня 2017 року відповідач у справі самочинно забрав дітей з місця їх постійного проживання і перевіз їх до своєї матері. Позивача за зустрічним позовом до дітей аби вона могла з ними поспілкуватись як відповідач по справі так і його мати не допускають, тому вказує, що викликала поліцію на місце події.

Позивач за зустрічним позовом повідомляє, що за час шлюбу відповідач застосовував до неї неодноразово фізичну силу завдаючи тілесні пошкодження. Забрати дітей до себе додому відповідач також не дозволяє та створив штучні перешкоди у спілкуванні з донькою та сином, у зв'язку з чим порушує права дитини, встановлені Законом України «Про охорону дитинства». Позивач за зустрічним позовом вказує, що в неї є всі належні умови для проживання дітей, в позові вказала, що проживає в АДРЕСА_2

Позивач за первісним позовом та його представник в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти визнання зустрічного позову заперечували.

Відповідач за первісним позовом та її представник в судовому засіданні проти визнання первісного позову заперечували, зустрічний позов підтримали в повному обсязі.

Представник третьої особи надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, підтримує наданий до суду висновок, щодо доцільності визначення місця проживання дитини з матір'ю.

Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Судом встановлено, що 15.01.2014р. між сторонами спору розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 15.01.2014р. серія: І.-АМ № 081750 (а.с.11)

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. ( а.с. 8-9)

Суд бере до уваги, що Діти ОСОБА_3, ОСОБА_4 проживають з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1. ( а.с. 88)

Мати дітей ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 02.03.2018р. №01-00-011/9910 орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю ОСОБА_2; недоцільнним визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, з батьком ОСОБА_1 рекомендувати матері не чинити перешкод у спілкуванні батькові з дітьми зобов'язати їх узгоджувати свої дії щодо дітей, враховуючи інтереси дітей. В даному висновку вказано, що дитина ОСОБА_3 любить обох батьків, бажає щоб они проживали разом однією сім"єю, висловлює образу на матір. Дитина хотіла би прожиавти з обома батьками, але бажає проживати з батьком. (а.с. 64-67)

Суд критично оцінює даний доказ, враховуючи те, що у висновку зазаначено, що ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання дітей , проте таких вимог в позові ОСОБА_2 не заявляє таких вимог.

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов'язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Судом з метою повного та об'єктивного розгляду справи враховувалась думка дитини ОСОБА_3, яка вказала, що бажає жити з батьком. Дитина повідомила, що з матір"ю ОСОБА_2 спілкується по телефону та постійно бачиться.

В судовому засіданні допитувались свідки як зі сторони позивача так і зі сторони відповідача. Свідки позивача ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які вказали, що відповідачка за первісним позовом зловживала спиртними напоями, часто залишала дітей без нагляду, вказали, що з 01.07.2017р. відповідачка пішла з дому, залишивши дітей. Діти проживають з позивачем знаходяться на його утриманні. Свідки зі сторони відповідача за первісним позовом ОСОБА_12, ОСОБА_13. ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, в судовому засіданні вказали, що за час спільного проживання ОСОБА_1, застосовував фізичне насильство щодо ОСОБА_2, свідки вказували, що ОСОБА_1, самовільно забрав дітей, ОСОБА_2, чиняться перешкоди у спілкуванні з дітьми. Відповідачку характеризували позитивно, як дбайливу матір.

Суд звертає увагу, що оскільки показання свідків, зі сторони позивача та сторони відповідача є суперечливими, суд оцінює ці докази в сукупності із іншими письмовими доказами, що містяться в матеріалах даної справи.

Суд бере до уваги твердження позивача за первісним позовом, щодо того, що ОСОБА_2 неодноразово зверталась до суду з позовом до ОСОБА_1, про стягнення аліментів за результатами розгляду які були повернені позивача, та залишені без розгляду ( а.с. 98-105)

Суд бере до уваги, що відповідач ОСОБА_2 за місцем роботи характеризується позитивно. ( а.с. 51,)

Суд враховує, що позивач за первісним позовом на диспансерному обліку в нарколога та психіатра не перебуває, що підтверджено відповідними довідками, що містяться в матеріалах справи. ( а.с. 80-81)

Ст. 121 СК України визначено, що права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Ст.150 Сімейного кодексу України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя.

Ст. 159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. П. 4 ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного із батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

Визначаючись щодо даного позову суд бере до уваги постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) у якій визначено суди повинні обов'язково застосовувати норми принципу 6 Декларації прав дитини про недопустимість розлучення дитини з матір'ю, крім випадків, коли є виняткові обставини. У зв'язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов'язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір'ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

У статтях 8, 9 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Визначаючись щодо вимог первісного позову суд враховує думку дитини ОСОБА_3, яка в судовому засіданні вказала, що бажає проживати з батьком суд враховуючи вік дитини бере до уваги думку дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, та враховує, що законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Зібрані докази свідчать про те, що позивач за первісним позовом постійно піклується про дитину, бере участь у духовному та фізичному розвитку.

Суд враховує, що в рішенні у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв'язки із сім'єю, крім випадків, коли доведено, що сім'я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд враховує, що батько працевлаштований, має належні умови для проживання дітей, разом з тим, мати дітей ОСОБА_2 проживає в м. Гнівань та з 08.00 год працює у Вінниці, додому повертається о 21:00 год. перебуває суд вважає первісний позов обгрунтований, повністю підтверджений матеріалами справи та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Стосовно зустрічного позову, в якому відповідач -позивач просить суд зобов'язати ОСОБА_1 повернути дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за попереднім місцем проживання тобто матері, проте відповідач- позивач не вказує, за якою саме адресою повернути дітей оскільки за час розгляду справи судом було встановлено, що ОСОБА_2 на даний час проживає в АДРЕСА_2, жило належить її опікуну, що підтвердила в судовому засіданні ОСОБА_2.

Стосовно вимоги про стягнення аліментів, судом встановлено, що ухвалою суду 21.12.2017р. по справі №127/ 22480/17 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів залишено без розгляду на підставі заяви представника позивача дану ухвала набрала законної сили, крім того як вбачається з виконавчого листа від 03.07.2010р. по справі №2-946/10 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 стягуються аліменти, таким чином відповідно до п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, якою визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження в справі якщо набрали законної сили рішення суду ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, наявні підстави для закриття провадження в цій частині вимог.

Стосовно стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 ,суд вважає дану вимогу не обгрунтованою, оскільки як вбачається з довідки ПП "ОСОБА_17" від 17.11.2017р. №5201, діти ОСОБА_3, ОСОБА_4 проживають з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1. ( а.с. 88) таким чином, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що дитина ОСОБА_4 проживає разом з батьком ОСОБА_1, а тому дана вимога є безпідставною, оскільки відповідно до вимог СК України з позовом про стягнення аліментів має право звертатись той з батьків з ким проживає дитина.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9, 12, Конвенції про права дитини ст. 19, 159, 161, 257. 263, Сімейного кодексу України ст. ст., 10, 12, 13, 255, 259, 260, 263, 265, ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дітей задовольнити повністю.

Визначити місце проживання неповнолітніх: дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком - ОСОБА_1.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради про повернення дитини та стягнення аліментів відмовити.

Провадження щодо вимог позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради про повернення дитини та стягнення аліментів про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 закрити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 640 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 12.12.2018р.

Суддя :