Справа № 489/3117/18
Номер провадження 2/489/1815/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2018 року м. Миколаїв,

вул. Космонавтів,81/16 (81/17),

зал судових засідань №11

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретар судового засідання - Мазницька Н.Ю.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділ частки житлового будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_3, ОСОБА_4 із вказаним позовом, яким просила виділити в натурі 37/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 та надати у користування земельну ділянку за даною адресою, а також припинити право спільної часткової власності позивача.

Вказувала, що їй та відповідачам на праві спільної часткової власності належить вказаний житловий будинок, позивачу - 37/100 часток, відповідачам - 33/100 та 30/100 часток, відповідно. Також у користуванні сторін знаходиться земельна ділянка за вказаною адресою, площею 474,0 кв.м.. Проте на теперішній час сторони не можуть добровільно дійти згоди щодо поділу належного їм житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою, в зв'язку з чим виникла необхідність звернення до суду.

18.05.2018 року згідно Ухвали позовну заяву прийнято до розгляду та судом відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Причини неявки не повідомили. Своїм правом на подання відзиву не скористались.

Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи.

Дослідивши надані докази, встановивши фактичні обставини, суд при вирішені справи виходить з такого.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Другої МДНК ОСОБА_5 від 02.08.1994 р., ОСОБА_6 (після укладення шлюбу - ОСОБА_2) ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на праві спільної власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами.

Відповідно до Договору від 25.05.1995 року між співвласниками був визначений порядок користування вказаним житловим будинком. Так, ОСОБА_8 виділено в користування частину житлового будинку, що складається з приміщень: 2-3,2-4,2-5, гараж О, підвал Опд, вбиральня В, басейн №2, калитка №10, частина забору №8, забор №9, що складає 45/100 частин; ОСОБА_2 виділено частину житлового будинку, що складається з приміщень: 1-2, 1-7, 1-6, сіней «а», ганку №1, літньої кухні «Б», тамбура «б», погріб Гпд, забор №4, частина забора №8, ворота 9, замощення 1, що складає 55/100 частин.

Згідно Рішення Ленінського Виконавчого комітету від 18.06.1998 року №90 встановлено ідеальні частки співвласників житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, а саме: ОСОБА_8 - 63/100 частки, ОСОБА_2 - 37/100 часток.

Відповідно до Свідоцтва про право власності від 19.06.1998 року ОСОБА_6 належать 37/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1.

Також, згідно Договору дарування від 26.10.1998 року ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_4 33/100 частки житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_3.

Таким чином, судом встановлено, що позивачу на праві спільної часткової власності належить 37/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1, а відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - 30/100 часток та 33/100 часток відповідно.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст. ст. 364, 367 ЦК України як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова не є обов'язковою.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається.

На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (ст. 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.

У ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч.1 ст.183 ЦК України). Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Представником позивача в порядку досудової підготовки на підставі ч.3 ст. 102 ЦПК України було проведено будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, за результатами якої 04.05.2018 року експертом РТПП в Миколаївській області складено Висновок.

Так, на вирішення вказаної експертизи були поставлені наступні питання:

1.Чи можливо виділити в натурі 37/100 часток із майна, що є у спільній частковій власності по АДРЕСА_4 та належить на праві приватної власності ОСОБА_2?

2.Які можливі варіанти користування земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_5 між співвласниками з урахуванням їх ідеальних часток у домоволодінні та виниклого порядку користування між ними?

Згідно Висновку експерта № 125-020, судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 04.05.2018 року провести виділ 37/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по пров. Дружний,1 в м. Миколаєві на самостійні ізольовані квартири, враховуючи планування, об'ємно-планувальні характеристики житлового будинку, інженерні комунікації, згідно ідеальних часток співвласників та наближених до ідеальних часток співвласників, у складі житлових і допоміжних приміщень, регламентованих вимогами ДБН В.2.2-15-2005 «Будівлі і споруди. Житлові будинки. Основні положення» - технічно не можливо.

Разом з тим, у Висновку експерт наводить можливий варіант виділу частки житлового будинку в натурі з відхиленням від ідеальних часток з урахуванням можливих прибудов для обслуговування ізольованих квартир у житловому будинку, а саме Варіант І, що відображено графічно у Додатку №1. І це єдиний варіант, запропанований експертом, на якому наполягає позивач.

Щодо вимог про визначення порядку користування земельною ділянкою між сторонами, необхідно зазначити таке.

За правилами ст.ст. 88, 120 ЗК України землекористувач має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення. У володіння і користування виділяється земельна ділянка, яка відповідає належній частці землекористувача у житловому будинку на час виникнення спільної часткової власності.

Добровільно дійти згоди щодо порядку користування земельною ділянкою, що розташована за вищезазначеною адресою, сторони не можуть.

Відповідно до Висновку земельно-технічної експертизи № 125-020, виконаною експертом Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області 04.05.2018 р., визначено один Варіант користування спірною земельною ділянкою, який відповідає 1 Варіанту розподілу житлового будинку.

Враховуючи можливість виділення позивачу відокремленої частини земельної ділянки, що не містить ділянок спільного використання, суд вважає за необхідне визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до Варіанту 1 судової земельно-технічної експертизи.

Враховуючи наведене вище, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги, виділивши позивачу в натурі частину житлового будинку, визнавши право власності за нею на окремий об`єкт, перелічивши його характеристики, та визначити порядок користування земельною ділянкою за 1 Варіантом експертизи.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141-142, 200, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділ частки житлового будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою - задовольнити.

Провести виділ в натурі 37/100 часток житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_6, згідно Варіанту № 1 -- судової будівельно-технічної та земельно-технічсної експертизи № 125-020 від 04.05.2018 р.

ОСОБА_2, з часткою 37/100, виділити у власність в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2, частину житлового будинку літ. «А-1» (квартиру АДРЕСА_7 а саме наступні приміщення:

1-1- коридор, площею 3,4 кв.м.;

1-2- житлова кімната, площею 19,6 кв.м;

1-3- санвузол, площею 4,5 кв.м.;

1-4- кухня, площею 6,9 кв.м.;

1-5- житлова кімната, площею 6,6 кв.м.,

що разом по квартирі №1 складає 41,0 кв.м.

Надвірні узаконені господарські будови:

№1 - крильцо;

Літ. «Б» - літня кухня, площею 21,5 кв.м.;

Літ. «Гпд» - погріб з шиєю, площею 3,2 кв.м.;

Літ. «б» - сарай, площею 3,5 кв.м.;

№4,8 - огорожа;

№І - замощення.

Реальна частка складає 43/100 часток, що на 6/100 більше від ідеальної частки.

Виділити в користування ОСОБА_2 земельну ділянкуза адресою: АДРЕСА_2, площею 231,75 кв.м., в тому числі під будівлями - 83,64 кв.м., під іншою землею - 148,11 кв.м.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо або через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 27.08.2018 р.

Суддя Н.С. Тихонова