Справа № 145/1252/17
Провадження № 22-ц/772/963/2018
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

Учасники справи:

позивач ОСОБА_3,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Красне - Агроінвест»,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Красне - Агроінвест» на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 13 лютого 2018 року, ухвалене під головуванням судді Ратушняка І.О. у смт. Тиврів о 14 год. 33 хв., повний текст якого складено 20 лютого 2018 року,

у цивільній справі №145/1252/17 за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Красне Агроінвест» про припинення договору оренди, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно пункту 8 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулася в суд з вищевказаним позовом, в якому просила суд винести рішення, яким договір оренди землі № 201 від 15 грудня 2008 року, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Красне-Агроінвест» припинити.

Позовна заява мотивована тим, що 15.12.2008 року між ТОВ «Красне-Агроінвест» та її чоловіком, ОСОБА_4, було укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,1738 га, кадастровий номер :01:003:0097, цільове призначення якої - для товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Уяринецької сільської ради Тиврівського району Вінницької області.

11.03.2014 року у віці 72 років ОСОБА_4 помер. Позивач прийняла спадщину після його смерті і, оскільки, мала намір обробляти земельну ділянку самостійно, звернулась до орендаря з проханням про припинення договору оренди, однак відповіді не отримала.

Відповідно до положень п.13.4 зазначеного договору оренди земельної ділянки його дія припиняється за взаємною згодою сторін, або за рішенням суду.

Оскільки її чоловік помер, вона є його правонаступницею і до неї переходять всі права та обов'язки, які існували на час його смерті, а згоди щодо припинення договору оренди між нею та ТОВ «Красне-Агроінвест» не досягнуто, вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 листопада 2014 року вона є спадкоємицею майна ОСОБА_4, померлого 11 березня 2014 року.

До складу спадкового майна, на яке було видане зазначене свідоцтво входить земельна ділянка, кадастровий номер :01:003:0097 в розмірі 3,1738 га, що розташована на території Уяринецької сільської ради Тиврівського району Вінницької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 269967 від 26.11.2008 року.

Право власності на зазначену земельну ділянку було зареєстровано за позивачем 04.11.2014 року, про що їй було видано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно серії ЕЕВ № 945954 від 04.11.2014 року.

Оскільки ОСОБА_3 було відомо про існування договору оренди земельної ділянки, укладеного між її чоловіком та ТОВ «Красне-Агроінвест», та маючи намір на його припинення, звернулась з цього приводу до товариства. На її звернення їй було повідомлено, що у товариства немає підстав для розірвання договору оренди, оскільки відповідно до п.13.6 ст. 13 Договору оренди перехід права власності на орендовану земельну ділянку не є підставою для зміни умов або для розірвання цього договору.

Крім того, їй було надано копію договору оренди для ознайомлення, в результаті якого нею було виявлено наступне.

15 грудня 2008 року між ТОВ «Красне-Агроінвест» та ОСОБА_4 було укладено договір № 201 оренди землі, відповідно до якого останній передав Товариству в користування на умовах оренди належну йому земельну ділянку площею 3,1708 га на території Уяринецької сільської ради.

Відповідно до умов вказаного договору термін його дії становить 20 років, а відповідно до п. 13.6 договору оренди перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни його умов або розірвання.

Разом з тим, як вбачається з тексту, договір оренди було виконано друкованим способом, з пропусками в місцях його істотних умов, які мали бути заповнені письмовим способом.

Таким способом заповнені ті графи договору оренди, що стосуються площі та місцезнаходження земельної ділянки, відомості про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки та розміру орендної плати за користування земельною ділянкою.

Разом з тим пункт 3.1. договору оренди, що стосується строку дії договору виконано друкованим способом, що, на думку позивача, свідчить про ту обставину, що така умова договору оренди була заздалегідь підготована Товариством в проекті договору і окремо з орендодавцем не погоджувалась.

На час укладення договору оренди від 15.12.2008 року її чоловіку виповнилось 68 років. За життя він був особою з обмеженими можливостями, страждав на розлад мовлення та слуху (глухонімота). За станом свого здоров'я він не міг самостійно обробляти земельну ділянку і був змушений передати її в користування на умовах оренди.

Однак строк дії договору оренди - 20 років створює значний дисбаланс у правах і обов'язках сторін договору, причому на шкоду орендодавцю.

Визначення заздалегідь підготованої умови про строк дії договору - 20 років позбавило її чоловіка реалізувати своє право на справедливі умови договору, які визначаються саме на етапі узгодження його умов.

Таким чином, умова договору оренди землі про строк його дії, викладена в п. 3.1. не відповідає таким засадам як розумність і справедливість. Такий тривалий строк дії договору позбавив орендодавця права на використання ним своєї земельної ділянки для власних потреб, а у випадку спадкування земельної ділянки, не дає можливості спадкоємцю у повній мірі розпоряджатись спадковим майном на свою корись на найбільш вигідних умовах.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 13 лютого 2018 року позов задоволено повністю. Договір оренди землі № 201 від 15 грудня 2008 року, укладений між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Красне-Агроінвест» припинено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Красне-Агроінвест» на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати на сплату судового збору у сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач ТОВ «Красне-Агроінвест» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення суду суперечить чинному законодавству та не відповідає нормам матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачкою і судом першої інстанції не встановлено підстав для припинення дії договору оренди землі, що визначені Законом України «Про оренду землі» та Цивільним кодексом України. ОСОБА_5 93/13/ЄС не може застосовуватись до договірних відносин щодо оренди землі, адже вказані відносини не є споживчими, а Договір оренди землі не є споживчим договором. Повне і добровільне прийняття умов договору ОСОБА_4 свідчить, що він добровільно уклав Договір № 201 оренди землі від 15.12.2008 року, а тому на момент його укладання ОСОБА_4 не знайшов в договорі оренди землі «несправедливих умов», що спростовує твердження позивачки та суду першої інстанції. Відповідачем не порушуються вимоги щодо права власності позивача, а правомірність користування земельною ділянкою підтверджується укладеним договором.

Позивач ОСОБА_3 відзиву на апеляційну скаргу не подала.

Апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, що відповідає положенням ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи апеляційну скаргу, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що визначення поняття «несправедливі умови договору» містить ОСОБА_5 93/13/ЄС, в статті 3 якої зазначено, що умова договору, яка не була окремо погоджена, вважається несправедливою (нечесною), якщо на противагу про добросовісність вона створює значний дисбаланс управах і обов'язках сторін договору, причому на шкоду, одній із сторін. Несправедливою умова може бути визнана лише в тому випадку, якщо вона не була окремо погоджена сторонами, причому не внаслідок того, що сторони не бажали цього, а з огляду на те, що одна із сторін договору з об'єктивних причин не могла виразити свою волю щодо такої умови договору. Головною серед таких причин ОСОБА_5 називає саме наявність заздалегідь підготовленого однією із сторін проекту договору, в результаті чого інша сторона була практично позбавлена можливості запропонувати внесення будь-яких змін до нього.

Відповідно до статті 6 ОСОБА_5, якщо умова договору є несправедливою, вона не створює прав чи обов'язків для іншої сторони, тобто є недійсною, а договір діє без такої несправедливої умови.

Згідно з частинами 1, 2 статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони.

Враховуючи визначення поняття «несправедливі умови договору», що містить ОСОБА_5 93/13/ЄС, а також керуючись положеннями ст. 652 ЦК України суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Проте, погодитися з такими висновками суду не можна, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що 15.12.2008 року між ТОВ «Красне-Агроінвест» та ОСОБА_4 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,1738 га, кадастровий номер :01:003:0097, цільове призначення якої - для товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Уяринецької сільської ради Тиврівського району Вінницької області.

11.03.2014 року у віці 72 років ОСОБА_4 помер. ОСОБА_3 прийняла спадщину після його смерті і, оскільки, мала намір обробляти земельну ділянку самостійно, звернулась до орендаря з проханням про припинення договору оренди. Однак отримала відмову, оскільки відповідно до п. 13.6 ст. 13 Договору оренди перехід права власності на орендовану земельну ділянку не є підставою для зміни умов або для розірвання цього договору.

Встановленим судом обставинам відповідають правовідносини договору оренди землі, за якою власник земельної ділянки (орендодавець) ОСОБА_3 передає земельну ділянку іншій особі (орендареві) ТОВ «Красне-Агроінвест» за оренду плату з метою провадження певної діяльності.

Відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, спеціальним Законом України «Про оренду землі», Законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Позовна заява ОСОБА_3 про припинення договору оренди землі мотивована тим, що строк дії договору оренди 20 років створює значний дисбаланс у правах і обовязках сторін договору, причому на шкоду орендодавцю. Визначення заздалегідь підготованої умови про строк дії договору 20 років позбавило чоловіка позивача реалізувати своє право на справедливі умови договору, які визначаються саме на етапі узгодження його умов.

Позивач вважає, що оскільки в момент укладення договору оренди чоловік позивача не міг передбачити, що настане така зміна обставин, при яких у ОСОБА_3 виникне потреба обробляти земельну ділянку самостійно, а подальше виконання договору порушуватиме співвідношення майнових інтересів сторін і позбавить позивача того, на що вона могла б розраховувати при здійсненні правонаступництва це є істотною зміною обставин, при яких було укладено договір оренди, що тягне за собою наслідки, передбачені ст. 652 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не звернув увагу, що визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів». Зокрема, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу.

Проте, орендодавець земельної ділянки не є споживачем товарів, робіт та послуг, а тому нормативноправові акти, що регулюють правовідносини у сфері споживання не можуть бути застосовані до даних правовідносин. Так само безпідставно суд застосував до даних правовідносин положення ОСОБА_5 93/13/ЄЕС від 05 квітня 1993 року щодо несправедливих умов споживчих договорів, оскільки договір оренди землі не є споживчим договором.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Таким чином, в спорах щодо зміни або розірвання договору у зв'язку із істотною зміною обставин, що передбачено ст. 652 ЦК позивачу необхідно довести наступне.

При зміні договору посилання на істотну зміну обставин можливе лише у тому разі, коли сторони при укладенні договору визначили такі обставини як істотні.

Обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору, як саме вони змінились і чому зміна обставин є істотною. Вимагаючи розірвання договору на цій підставі, позивач з урахуванням положень процесуального законодавства щодо обов'язку доказування повинен довести, зокрема, впевненість сторін у момент укладення договору в тому, що така зміна обставин не настане.

Одночасно наявність чотирьох умов, перелічених у ч. 2 ст. 652 ЦК, зважаючи на конкретну ситуацію, акцентуючи увагу на тому, яким чином виконання договору порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Враховуючи те, що за істотної зміни обставин зміна договору за рішенням суду допускається у виняткових випадках (ч. 4 ст. 652 ЦК), необхідно також довести наявність однієї з двох умов: 1) розірвання договору має суперечити суспільним інтересам; 2) може потягнути для сторін (чи однієї з них) шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

У будь-якому випадку "істотна зміна обставин" є оціночною категорією, законодавець у п. 2 ч. 1 ст. 652 ЦК дає визначення цього поняття, зауважуючи на тому, що зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Отже, позивач повинен зазначити і довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, повязує свою матеріально-правову вимогу.

Натомість, позивач ОСОБА_3 не довела свого позову, що є її обовязком відповідно до засад змагальності за ст. 12 ЦПК України, а тому її права не порушені та не підлягають судовому захисту.

Не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що подальше виконання договору позбавить її того, на що вона могла б розраховувати при здійсненні правонаступництва, оскільки при спадкуванні має місце юридична залежність прав та обов'язків правонаступника від прав та обов'язків його спадкодавця.

Також безпідставним є висновок суду першої інстанції про те, що п. 13.6 ст. 13 Договору № 201 оренди землі від 15.12.2008 року суперечить вимогам ст. 41 Конституції України «Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним», оскільки відносини орендодавця та орендаря за цим договором засновані на строковому платному володінні і користуванні земельною ділянкою та не передбачають перехід права власності до відповідача. Крім того, на момент укладання договору вказаний пункт відповідав вимогам ст. 32 Закону України «Про оренду землі».

Згідно із положеннями пунктів другого та четвертого частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Ямпільського районного суду Вінницької області підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 ч. 1 ст. 382, ст. 141 ЦПК України судові витрати повязані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 960,00 грн. слід стягнути з позивача на користь відповідача.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд ,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Красне-Агроінвест» задовольнити.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 13 лютого 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ТОВ «Красне-Агроінвест» про припинення договору оренди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Красне-Агроінвест» судові витрати повязані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 960,00 грн.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2

Судді: (підпис) ОСОБА_6

(підпис) ОСОБА_7

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.