Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №331/3704/17 Головуючий у 1 інстанції: Жукова О.Є.
Провадження № 22-ц/778/480/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» травня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є викладачем хореографічного відділення Запорізької школи мистецтв № 2.

25.04.2017 року до департаменту культури і туризму Запорізької міської ради надійшло звернення ОСОБА_5 щодо незаконних на думку заявника її дій , у якому йдеться про її низький рівень кваліфікації викладача, неправомірних методів проведення занять, що призвело в подальшому до отримання дитиною ОСОБА_6 захворювань, а саме «Скаліоз 1-2 ступеню, 1-2 ст. РМФС СІС, НЧС, ВЧС та мязова недостатність».

У звязку з неправомірними діями ОСОБА_5, які мають вираз у поширенні широкому колу осіб недостовірної негативної інформації щодо неї, вона знаходиться у стані постійного нервового напруження та стресу.

Інформація, яка поширена ОСОБА_5, не відповідає дійсності, є недостовірною, оскільки не підтверджена доказами, формує думку, що вона є недосвідченим працівником, внаслідок дій якого можуть постраждати діти.

На підставі зазначеного просила визнати недостовірною інформацію щодо неї поширену ОСОБА_5 у Департаменті культури та туризму Запорізької міської ради; зобовязати ОСОБА_5 спростувати вказану інформацію не пізніше наступного дня після набрання рішенням у справі законної сили шляхом публічного виступу з офіційним вибаченням перед нею та направленням відповідного листа до департаменту культури та туризму Запорізької міської ради.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2017 року з виправленою опискою ухвалою від 13 листопада 2017 року в задоволенні позову відмолено.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив із того, що інформація, яку вона просить визнати недостовірною та спростувати, за своїм змістом є реалізацією відповідачем права на звернення.

Такі висновки суду ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач працює викладачем Запорізької школи мистецтв №2.

25 квітня 2017 року ОСОБА_5 в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», звернулася до Департаменту культури і туризму Запорізької міської ради як мати учениці Запорізької школи мистецтв № 2 ОСОБА_6 та просила їй надати відповідь в звязку з чим склався низький рівень підготовки дівчат по предмету класичного танцю; розібратися та повідомити чи має право вчитель ОСОБА_8 на уроках розтягувати ноги дітям, а також застосовувати травматичні техніки; якими нормативними документами та програмами керувалася вчитель ОСОБА_8, проводячи уроки без перерв та в декількох групах одночасно; яка максимальна кількість дітей на уроках класичного танцю; просила також здійснити заміну вчителя ОСОБА_8, через непрофесійні дії якої її дитина буде проходити курс реабілітації через отримане захворювання.

У вказаному зверненні відповідач вказала на те, що на її думку через професійні методи викладання предмету класичного танцю ОСОБА_8 її дитина ОСОБА_6 отримала травму, відмовляється відвідувати заняття та панічно боїться викладача.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з частиною другою та третьою статті 34 Конституції України і статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

За приписами статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

За приписами частини другої статті 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Отже, за змістом ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції.

Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Ураховуючи наведене, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач при подачі заяви на дії позивача до Департаменту культури і туризму реалізувала надане їй Конституцією України та законами України право на звернення з метою захисту своїх прав, які вона вважала порушеними діями позивача, а тому висновок суду першої інстанції про те, що висловлювання у цьому зверненні не є поширенням недостовірної інформації, є обґрунтованим.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що у справі ухвалено законне і обґрунтоване рішення, підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги є повторенням позовної заяви та висновки суду не спростовують.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 червня 2018 року.

Головуючий

Судді: