Справа пр. №2/756/1668/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Андрейчука Т.В.,

за участю секретарів судового засідання - Субіна М.О.,

Приходько І.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

третя особа - ОСОБА_4,

представник третьої особи - адвокат ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яке не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4, про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків та додаткових витрат, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року позивачі ОСОБА_6, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків та додаткових витрат.

Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що вони є батьками відповідача ОСОБА_3

ОСОБА_6 та ОСОБА_2 стверджували, що вони є особами похилого віку, їхній щомісячний дохід не дозволяє їм забезпечити достатній життєвий рівень.

Крім цього, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю, унаслідок чого вона змушена витрачати значні суми грошових коштів на лікування.

Позивачі зазначили, що їхній син ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем, отримує значний дохід та має можливість надавати утримання батькам.

З цих підстав ОСОБА_6, ОСОБА_2 просили суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і довічно; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і довічно; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 додаткові витрати, пов'язані з лікуванням та доглядом за нею у розмірі 8000,00 грн щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і довічно.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що він надає утримання батькам у грошовій формі, проте заявлений до стягнення розмір аліментів та додаткових витрат, пов'язані з лікуванням ОСОБА_6 та доглядом за нею, є надмірно високим.

У ході розгляду справи судом залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог колишню дружину відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, на користь якої рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на її утримання та утримання їхнього малолітнього сина ОСОБА_7 У судовому засіданні третя особа та її представник проти позову заперечували, та пояснили, що відповідач ОСОБА_3 надавав і надає своїм батькам утримання у грошовій формі, а пред'явлення ОСОБА_6 та ОСОБА_6 позову про стягнення з їхнього сина аліментів та додаткових витрат, пов'язаних з лікуванням ОСОБА_6 та доглядом за нею, не є способом вирішення цивільного спору, а має на меті створити умови для зменшення аліментів, які були стягнуті на утримання ОСОБА_4 та малолітнього ОСОБА_7

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є батьками відповідача ОСОБА_6 (а. с. 4).

ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є особами пенсійного віку (а. с. 9, 10). Крім цього, позивач ОСОБА_6 є особою з інвалідністю (а. с. 11).

Позивачі стверджували, що їхній щомісячний дохід не дозволяє їм забезпечити достатній життєвий рівень, а тому просили стягнути з їхнього сина ОСОБА_3 аліменти на їх утримання та додаткові витрати, пов'язані з лікуванням ОСОБА_6 та доглядом за нею.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь його батьків утримання у грошовій формі, суд виходить з такого.

За приписами до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю (ст. 203 СК України).

Вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України.

Згідно з нормою ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми ст. ст. 187, 189-192, 194-197 СК України.

Таким чином, обов'язковими умовами та підставами покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків є: 1) діти досягли вісімнадцяти років; 2) батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; 3) батьки потребують матеріальної допомоги; 4) відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків.

Умовою виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх вищеперерахованих умов.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

При цьому, суд звертає увагу на те, що факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум.

Згідно з положеннями чинного законодавства держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб: пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою, тощо.

Ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" передбачено, що прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Розмір прожиткового мінімуму для основних соціальних і демографічних груп населення встановлюється законом про державний бюджет на відповідний рік. Так, прожитковий мінімум для непрацездатних осіб з 01 січня 2018 року становить 1373,00 грн.

Натомість розмір пенсії ОСОБА_6 значно перевищує суму прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та складає 3310,15 грн на місяць. Пенсія ОСОБА_2 також перевищує прожитковий мінімум для непрацездатних осіб (а. с. 243, 244).

Також слід зауважити, що ОСОБА_6 на підтвердження розрахунку суми коштів, які необхідно витрачати на лікування її хронічних хвороб, надала чеки та квитанції з аптек та магазинів, проте у них не зазначено імені покупця, більшість придбаних ліків та медичних товарів поза межами лікарських призначень хворій ОСОБА_6 (а. с. 52-77, 161-163, 181-184, 187-188, 228-229, 247-247, 249)

Нормою ч. 1 ст. 81 ЦПК України на кожну зі сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивач ОСОБА_6 не довела з посиланням на належні та допустимі докази, що щомісячні її витрати на лікування перевищують її дохід у вигляді пенсії.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року у цивільній справі №753/10640/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та постановою Апеляційного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року встановлено факт надання ОСОБА_3 утримання у грошовій формі своїм батькам ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (а. с. 191-199).

Ураховуючи наведені обставини, суд не вважає, що ОСОБА_6 та ОСОБА_6 потребують матеріальної допомоги, а тому у задоволенні їх позову до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків та додаткових витрат слід відмовити.

Керуючись до ст. ст. 187, 189-192, 194-197, 202-205 СК України, ст. ст. 2-5, 10-13, 19, 81-82, 89, 200, 206, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яке не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4, про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків та додаткових витрат - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Андрейчук