Дата документу 03.08.2018
Справа № 334/5445/17
Провадження № 2/334/1019/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

03 серпня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Турбіної Т.Ф.,

при секретарі Лиходід А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Запорізька міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_4, діючи в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_1, яка на час розгляду справи досягла повноліття та залучена позивачем у справі, звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою №6 в будинку №10 по вулиці Дудикіна в м. Запоріжжі.

В позові зазначає, що житлово-комунальною організацією Запоріжгідроенергобуд ОСОБА_5 30.05.1954 було видано ордер №55 на право заняття разом з сімєю квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_5 помер 22.06.1996р.

Станом на 2002 рік до складу сімї наймача квартири входили ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_8.

На теперішній час у зазначеній квартирі зареєстровані позивачка ОСОБА_1, її батько ОСОБА_2, ОСОБА_3 Квартира не приватизована.

ОСОБА_2 не проживає у вказаній квартирі з 2007 року, витрати на утримання квартири не несе, комунальні послуги не сплачує, чим порушує права ОСОБА_1 як наймача цього житлового приміщення. При цьому ОСОБА_3 також має інше постійне місце проживання.

У звязку з реєстрацією відповідача в квартирі нараховуються комунальні платежі, які позивач змушена сплачувати самостійно, чим порушуються її права та це впливає на її матеріальне становище.

Позивачка просить суд відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №6 в будинку №10 по вулиці Дудикіна в м. Запоріжжі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивачка, її представник в судовому засіданні позов підтримали, наполягали на задоволенні позовних вимог у повному обсязі з наведених підстав.

Відповідач у судове засідання не зявився, заперечень проти позову не надав. Про день і час слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні підтвердила викладені у позовній заяві обставини і не заперечувала проти задоволення позову.

Представник Запорізької міської ради заперечень проти позову не надав.

Суд за вказаних обставин і за згодою позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст.280 ЦПК України, за відсутності відповідача.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, її представника, третьої особи ОСОБА_3, представника Запорізької міської ради, свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 30.05.1954 житлово-комунальною організацією Запоріжгідроенергобуд було видано ОСОБА_5 ордер №55 на право заняття разом з сімєю квартири АДРЕСА_2.ОСОБА_5 помер 22.06.1996.

Згідно довідки про склад сімї наймача ізольованої квартири від 12.09.2002 №2707 вбачається, що На момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у квартирі АДРЕСА_2 мали право на проживання наступні особи: ОСОБА_6, зареєстрована з 07.07.1965, ОСОБА_7, зареєстрований з 07.07.1965, ОСОБА_3, зареєстрована з 07.07.1965, ОСОБА_8, зареєстрований з 16.05.1988, ОСОБА_2, з 1995 року.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 померли.

На теперішній час квартира не приватизована, у зазначеній квартирі зареєстровані позивачка ОСОБА_1, її батько ОСОБА_2, ОСОБА_3

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не проживає у вказаній квартирі з 2007 року без поважних причин, самостійно покинув житло, особистих речей його в квартирі немає, оплату за користування житлом не здійснює, перешкод в користуванні житлом йому ніхто не чинить, що підтвердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа ОСОБА_3

Вказана обставина підтверджується також Довідкою про не проживання особи за місцем реєстрації, виданою КП «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради.

У звязку з реєстрацією відповідача в квартирі на нього нараховуються комунальні платежі, які позивач змушений сплачувати самостійно, чим порушуються його права та це впливає на його матеріальне становище.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом.

Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сімї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем. А в разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.

Згідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 не проживає без поважних причин з 2007 року, тобто понад встановлений ст. 71 ЖК України строк, не несе обовязків, що випливають з договору найму жилого приміщення, але залишається зареєстрованим у даній квартирі, що спричиняє позивачу, яка несе обовязки наймача зазначеного житлового приміщення, додаткові матеріальні витрати за нараховані комунальні послуги на відповідача, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 втратив право користування вищевказаною квартирою, оскільки понад 6 місяців не проживає в ній без поважних причин, жодних зобовязань повязаних з квартирою не несе, нею не користується, повністю припинив виконувати обовязки, повязані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг, не цікавиться спірним приміщенням.

Таким чином, зясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 280 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_11 Дмитрівни задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою №6 в будинку №10 по вул. Дудикіна в м. Запоріжжі.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.