АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1-й інстанції - Катющенко В.П.
№22-ц/796/6154/2018 Доповідач - Українець Л.Д.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

судді-доповідача УкраїнецьЛ.Д.

суддів Оніщука М.І.,

ШебуєвоїВ.А.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ПРАВЕКС БАНК» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 травня 2018 рокута за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 травня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд в позовом до ПАТ КБ «Правекс-Банк» про стягнення коштів, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив суд: стягнути з ПАТ КБ «Правекс-Банк» грошові кошти в сумі 27 363,11 гривень; три відсотки річних у сумі 800,65 гривень; інфляційні нарахування у сумі 3 009,94 гривень; пеню у сумі 4 270,14 гривень; судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ним та відповідачем укладено договір комплексного банківського обслуговування № 000648995 від 17 жовтня 2016 року (разом з анкетою-заявою № В820328), згідно з умовами якого відповідачем відкрито йому картковий (поточний) рахунок НОМЕР_1 та видано до нього платіжну картку НОМЕР_2 системи MasterCard.

У ніч з 06 березня 2017 року на 07 березня 2017 року (о 02:16 та 02:17 годині) з платіжної картки, без наявності самої картки, його відома та особистої присутності, здійснено дві успішні транзакції, внаслідок яких невідомі йому особи вчинили купівлю товарів на суму еквіваленту 800 доларам США та 220 доларам США та списано загалом 1020 доларів США з його картки.

Третя транзакція (о 02:18 годині) була не успішна, внаслідок недостатності коштів на рахунку.

Після отримання цих смс-повідомлень, він 07 березня 2017 року у відповідності до розділу 6.7.8. Правил (договірних умов) надання послуг на умовах комплексного обслуговування для клієнтів - фізичних осіб ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», відразу зателефонував та повідомив про несанкціоноване списання грошових коштів з його карток.

Також 07 березня 2017 року він приїхав до банку і пред'явив картку НОМЕР_2 системи MasterCard.

У банку його було усно повідомлено, що операцію проведено на території Сполучених Штатів Америки в одному з мережевих магазинів, що здійснює торгівлю меблями, електронікою, одягом, бакалійними товарами та товарами для дому.

Згодом на його письмове звернення до банку від 20 березня 2017 року, він отримав відповідь за № 3064/09-01-3 від 09 серпня 2017 року та банківську виписку від 22 серпня 2017 року про стан рахунку за 07 березня 2017 року. У листі банку стверджувалось, що операції по його платіжній картці були проведені в торгівельній точці США (супермаркет) через POS-термінал шляхом зчитування магнітної стрічки картки без введення PIN-коду, тобто картку було фізично та фактично використано в США.

У виписці було зазначено, що датою операції є 06 березня, а датою списання коштів відповідачем є 07 березня. Загальна сума знятих банком коштів - 1020 доларів США.

Враховуючи те, що він не перебував взагалі у США, ані в лютому, ані в березні 2017 року, картку нікому не передавав і в день проведення транзакції вона була в нього в місті Києві, не заважаючи на вимоги чинного законодавства, банк відмовився повернути кошти, посилаючись на те, що не зміг опротестувати спірні операцій та на те, що він не зберігав картку належним чином.

Зважаючи на те, що відповідач безпідставно користується його грошима, просить стягнути з ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» 1020 доларів США, три проценти річних з 08 березня 2017 року по 28 лютого 2018 року у розмірі 800,65 гривень, інфляційні нарахування у розмірі 3 009,94 гривень, пеню у розмірі 4 270,14 гривень.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 травня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «Правекс-Банк» на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 35 443 гривні 84 копійки та судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок, а всього 36 148 гривень 64 копійки.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 травня 2018 рокувідмовлено ОСОБА_3 у відшкодуванні судових витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ «Правекс-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що твердження позивача про те, що картка знаходилася в нього і на наступний день він пред'явив її менеджеру банку не підтверджуються жодними доказами.

Списання коштів з рахунку клієнта відбулося за фізичного пред'явлення картки та зчитування всіх даних з магнітної полоси картки.

Судом безпідставно стягнуто пеню та не зазначено, в чому саме полягає вина банку, і на підставі чого встановлено, що позивач є неналежним платником згідно з положеннями Закону про переказ коштів. Крім того, в банку відсутня ставка по короткострокових кредитах в розмір 16%. Відтак, розрахунок пені здійснено судом невірно, на підставі неіснуючої ставки в банку.

Також суд дійшов передчасних висновків про наявність в банку простроченого грошового зобов'язання перед клієнтом та необхідності стягнення коштів, передбачених ст.625 ЦК України, оскільки банк фактично не користувався, не розпоряджався коштами клієнта, а виконував його розпорядження.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення та стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 15237,60 грн.

Зазначає, що судом необґрунтовано відмовлено в стягненні витрат на правничу допомогу, оскільки ним надано всі необхідні документи для стягнення з відповідача понесених витрат.

З урахуванням частин 4,5 ст.137 ЦПК України суд не має права самостійно зменшувати розмір витрат залежно від їх співмірності, а відповідачем таких вимог не заявлялося.

Також не погоджується з тим, що при підрахунку часу витраченого в дні засідання необхідно орієнтуватися на час згідно журналу судового засідання, оскільки засідання розпочиналася значно пізніше, тому час початку судового засідання має вираховуватися від часу призначеного судом.

Зауважує, що відривна квитанція до прибуткового касового ордера не може містити його підпису, як те зазначалося судом, проте повинна містити підпис самого адвоката.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, які з&q?я ;явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення скарги АТ «Правекс-Банк» відсутні, а скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 17 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_3 укладено договір комплексного обслуговування фізичної особи № 000648995 (а.с.10-11).

18 жовтня 2016 року позивачем було підписано Анкету-заяву № В820328 на відкриття та обслуговування картрахунку фізичної особи НОМЕР_3, в якій було обумовлено тип платіжної картки - MasterCard Platinum та номер платіжної картки НОМЕР_2 (а.с.12-13).

Відповідно ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно п.п. 6.7.3.1. п. 6.7.3. Розділу 6.7. Глави 6 Правил надання послуг на умовах комплексного обслуговування для клієнтів - фізичних осіб ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», з використанням платіжної картки держатель може отримувати кошти у готівковій формі у відділеннях та банкоматах банку, у відділеннях та банкоматах інших банків, де розміщені відповідні логотипи платіжних систем, здійснювати переказ коштів в банкоматах, оплачувати вартість товарів, робіт, послуг на території України та за її межами, у тому числі в мережі Інтернет, та здійснювати інші операції, не заборонені законодавством України.

09 листопада 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою на встановлення індивідуальних лімітів, відповідно до умов якої було визначено суми кредитного ліміту по різних валютах операцій (а.с.48).

Як вбачається із смс-повідомлень, направлених позивачу з боку PravexBank, 07 березня 2017 року о 02 годині 14 хвилин з платіжної картки позивача здійснено списання коштів у розмірі 800 доларів США, а о 02 годині 15 хвилин - списання у розмірі 220 доларів США (а.с.14).

Згідно клієнтської виписки по рахунку НОМЕР_3 за період з 18 жовтня 2016 року по 22 січня 2018 року, 06 березня 2017 року по вказаному рахунку здійснено списання коштів за покупку у розмірі 800 доларів США (21 461,31 гривень) та 220 доларів США (5 901,80 гривень) відповідно у магазині Таргет № Т-2174 (а.с.51-53,55).

Відразу, після надходження смс-повідомлень, 07 березня 2017 року о 02 год.22 хв. позивач зателефонував на гарячу лінію банку, що підтверджується роздруківкою деталізації викликів. (а.с.190)

07 березня 2017 року о 09 годині 05 хвилин позивачем шляхом направлення смс-повідомлення було повідомлено менеджера відповідача - ОСОБА_4 про несанкціоноване списання з його рахунку коштів у розмірі 800 та 220 доларів США відповідно, в той час як він розрахунків за карткою не здійснював (а.с.16).

07 серпня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Голови правління ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» із заявою про розгляд спірного питання, в якій, зокрема, повідомляв банк про вказану ситуацію зі списанням коштів, а також про те, що він одразу звернувся після отримання смс про списання коштів на гарячу лінію ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та заблокував усі операції по картці, тому що відповідні операції він не проводив. Також, він повідомив, що 07 березня 2017 рові він прибув у відділення банку разом з платіжною карткою та подав заяву з приводу оскарження цих двох операцій. У зв'язку з викладеними фактами, позивач просив відповідача повернути йому на картковий рахунок вказані кошти, які були списані без його згоди (а.с.17).

Відповідно листа-відповіді ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» від 09 серпня 2017 року, позивачу відмовлено у поверненні коштів на його рахунок, з посиланням на п. 1 та 2 Розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням». Також, було повідомлено, що за висновками проведеного службового розслідування було встановлено, що 07 березня 2017 року операцій по платіжній картці НОМЕР_2 були проведені в торговельній точці в США (супермаркет) через POS-термінал шляхом зчитування магнітної стрічки картки без введення PIN-коду. При цьому, банк опротестував спірні операції, на що банк-еквайєр відмовив прийняти фінансову відповідальність по спірним операціям (а.с.18).

ОСОБА_3, допитаний судом першої інстанції в якості свідка показав, що 07 березня 2017 року приблизно з 02 годин ночі почали приходити смс-повідомлення про списання коштів з його картки на мобільний номер телефону. Після надходження трьох смс він зателефонував на гарячу лінію банку, телефон якої був відображений на звороті картки. Він повідомив тоді банк про незаконне списання коштів з картки, після чого картку було заблоковано. Вранці 07 березня 2017 року подзвонив менеджер банку та повідомив про розпочате розслідування, після чого він вирішив самостійно приїхати до банку та подати відповідну заяву. У банк він прихав 07 березня 2017 року близько 10-11 години з карткою та пред'явив її менеджеру, а також переписував відповідні її реквізити під час заповнення заяви.

Після спливу 45 днів, він, у зв'язку із турбуванням щодо даної ситуації, дзвонив менеджеру, але той повідомив, що його питання ще на розгляді. Потім, його повідомили, що йому було відмовлено у поверненні списаних коштів, оскільки торговельна мережа, в якій було списано кошти підтвердила наявність при розрахунку картки. В той же час, він фізично 07 березня 2017 року о 02 годині ночі не був у США та будь-яких розрахунків по картці не здійснював, картка знаходилась у нього.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснив, що спілкувався постійно з менеджером ОСОБА_4. За перевірку його заяви він також сплатив банку кошти.

Представник банку пояснив суду апеляційної інстанції, що банк не проводив службове розслідування, не встановив, що менеджер ОСОБА_4 не перевіряв наявність у позивача платіжної картки. Не надав суду заяву позивача про проведення перевірки в якій відсутні дані про наявність у позивача платіжної картки.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача та його представника про те, що саме банк мав надати суду докази, що на час звернення позивача в банк 7 березня 2017 року, останній не мав платіжної картки.

Щодо проведеної перевірки списання коштів, то колегія суддів також погоджується в цій частині з доводами представника позивача, який пояснив, що в суді першої інстанції позивач на власний розсуд оцінила висновки, зазначені в клірингових файлах, які закодовані. При цьому не був наданий висновок спеціаліста з цього питання і клопотання про виклик спеціаліста для розкриття змісту цих файлів не розкривалось, що не може бути належним та допустимим доказом.

Згідно ст. 1073 Цивільного кодексу України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно п. 6 Розділу Розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 05.11.2014 року № 705, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Як вбачається з п.п. 6.7.8.6.п. 6.7.8. Розділу 6.7. Глави 6 Правил (договірні умови) надання послуг на умовах комплексного обслуговування для клієнтів - фізичних осіб ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», затвердженого рішенням Голови Правління ПАТКБ «ПРАВЕКС-БАНК» від 23 лютого 2017 року № 40, враховуючи принцип нульової відповідальності платіжних систем Visa та MasterCard, клієнт звільняється від відповідальності за збитки, спричинені від несанкціонованих операцій, здійснених з платіжною карткою/реквізитами платіжної картки/картковим рахунком, з моменту повідомлення банку щодо крадіжки/втрати платіжної картки/ревізитів платіжної картки/несанкціонованих операцій шляхом повернення до банку за контактними нормами телефонів банку та надання своєї згоди на блокування платіжної картки.

Відповідно до п.п. 8, 9 Розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 05.11.2014 року № 705, емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Дослідивши матеріали справи, на оцінивши надані сторонами докази суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що по картці позивача мало місце списання коштів, по факту списання коштів з картки позивача тривало розслідування, при цьому позивач одразу після надходження відповідних повідомлень через смс-банкінг повідомив банк про здійснені списання без його згоди.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_3 посилався на те, що картка була пред'явлена представнику банку 07 березня 2017 року під час звернення до банку.

У силу ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В апеляційній скарзі банк відповідач звертає увагу на те, що твердження позивача про те, що картка знаходилася в нього і на наступний день він пред'явив її менеджеру банку не підтверджуються жодними доказами.

Разом з тим, заперечуючи проти зазначеної обставини, відповідачем не надано доказів на спростування факту пред'явлення картки, зокрема запис з камер відеоспостереження, також не надано жодного доказу на підтвердження фізичної можливості розрахуватися карткою в США, штат Джорджія та на протязі 8 годин повернутися до Києва й звернутися у відділення банку.

У свою чергу, судом взято до уваги характер дій позивача після зняття коштів з картки, який відразу зателефонував на гарячу лінію, повідомив менеджера банку, особисто з'явився у відділення банку та написав заяву в якій зазначив, що про наявність в нього картки. Також будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_3 показав, що в банк він прихав 07 березня 2017 року близько 10-11 години з карткою та пред'явив її менеджеру, а також переписував відповідні її реквізити під час заповнення заяви.

Відповідачем зазначені обставини спростовані не були.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стороною відповідача не спростовано фактів викладених в позовній заяві, зокрема не надано суду належних та допустимих доказів того, що саме дії чи бездіяльність позивача призвели до незаконного використання картки або іншої інформації з картки, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Ураховуючи те, що саме на банк (емітент), при невідкладному повідомленні користувачем про неналежний переказ, покладається обов'язок відновлення стану рахунку, який існував до списання, тому суд підставно стягнув з відповідача на користь позивача 27 363,11 гривень, що становить суму коштів, списаних з рахунку позивача (21 461,31 гривень в розрахунку за 800 доларів США та 5 901,80 гривень за 220,00 доларів США, що підтверджується клієнтською випискою).

Крім того, відповідно до п. 32.3.2. ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі помилкового переказу з рахунка неналежного платника, що стався з вини банку, цей банк зобов'язаний переказати за рахунок власних коштів суму переказу на рахунок неналежного платника, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня помилкового переказу до дня повернення суми переказу на рахунок неналежного платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.

Враховуючи інформацію на сайті відповідача (https://www.pravex.com.ua), розмір процентної ставки по короткострокових кредитах у даному банку встановлена на рівні 16% річних, тому судом зазначено, що розмір пені, що підлягає до стягненню з відповідача на користь позивача становить 4 270,14 гривень (27 363,11 гривень (сума списаних коштів)* 16% * 356 днів (кількість днів прострочення за період з 08 березня 2017 року по 28 лютого 2018 року).

Не є підставою для скасування рішення суду посилання на те, що судом безпідставно стягнуто пеню, оскільки вина банку відсутня. Крім того, в банку відсутня ставка по короткострокових кредитах в розмір 16%, відтак, розрахунок пені здійснено судом невірно, на підставі неіснуючої ставки в банку.

Разом з тим, як зазначалося вище, банком не дотримано вимог ст.ст.1066, 1073 ЦК України, тому саме банк відновити стан рахунку, який існував до списання.

Посилаючись на невірний розмір процентної ставки по короткострокових кредита та як наслідок невірний розрахунок суми пені, банком, в свою чергу, не надано доказів іншого розміру процентної ставки, що встановлена ним по короткострокових кредитахта власного розрахунку пені.

У суді апеляційної інстанції представник банку також не надав жодного доказу на спростування висновку суду щодо розміру процентної ставки, не надав доказів, що підтверджують інший розмір процентної ставки, не надав свого розрахунку.

Також, відповідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги відповідача щодо безпідставності стягнення судом коштів, передбачених ст.625 ЦК України, оскільки банк фактично не користувався, не розпоряджався коштами клієнта, а виконував його розпорядження виходячи з наступного.

Як зазначалося вище, між ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_3 укладено договір комплексного обслуговування фізичної особи № 000648995, за умовами якого позивачу відкрито картковий рахунок та видано платіжну картку НОМЕР_2, з якої 07 березня 2017 року без відома позивача було знято кошти.

У заяві від 07.08.2017 року позивач просив відповідача повернути на його картковий рахунок кошти в сумі 800 та 220 дол. США, що були списані без його згоди.

Ураховуючи те, що користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, банк зобов'язаний був після виявлення помилки негайно відновити залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

З огляду на те, що залишок коштів на рахунку банком відновлено не було, тому між сторонами виникли грошові зобов'язання, за неналежне виконання яких наступає відповідальність передбачена ст..625 ЦК України.

Судом обґрунтовано зазначено, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума трьох відсотків річних у розмірі 800,65 гривень (27 363,11 гривень (сума списаних коштів) * 3% * 356 днів (кількість днів прострочення за період з 08 березня 2017 року по 28 лютого 2018 року). Загальний розмір показників інфляції становить 111% за період з 01 квітня 2017 року по 31 січня 2018 року (100,9% * 101,3% * 101,6% * 100,2% * 99,9% * 102% * 101,2% * 100,9* 101% * 101,5%). Таким чином, розмір інфляційних нарахувань становить 3 009,94 гривень (де, 27 363,11 гривень (загальний розмір списаних коштів) * 111%/100%).

Апеляційна скарга банку не містить посилань на неправильність розрахунку 3% річних та інфляційних втрат.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду про задоволення позову ОСОБА_3 в повному обсязі.

Разом з тим, ухвалюючи додаткове рішення, яким відмовлено ОСОБА_3 у відшкодуванні судових витрат на правову допомогу суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача не було надано суду підтверджуючих відомостей в частині співмірності визначення витрат з урахуванням саме прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, а також співмірності визначеного часу, витраченого представником, із ціною позову та заявленими позовними вимогами, враховуючи те, що вартість послуг визначено додатковою угодою, укладеною між адвокатом та позивачем невизначеною датою, а тривалість часу судового засідання взагалі не відповідає дійсному часу згідно журналу судового засідання, який міститься в матеріалах справи. Крім того, квитанція до прибуткового касового ордера № 12/05 від 25 травня 2018 року містить лише підпис адвоката, що не може слугувати підставою вважати здійснення оплати послуг з боку позивача у визначеному розмірі.

Проте з такими висновками суду колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб'єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз'яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Дійшовши висновку про не співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката, судом не звернуто увагу на те, що клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в матеріалах справи відсутні.

При цьому, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як убачається з матеріалів справи інтереси ОСОБА_3 в суді першої інстанції представляв адвокат ОСОБА_5, повноваження якого підтверджують свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №3055, виданого 29.04.2016 року та ордером серії ДП №1613/000014 від 01 вересня 2017 року. (а.с.6,7 т.2)

01 вересня 2017 року між позивачем та адвокатом ОСОБА_5 укладено договір № 1613/21 про надання правової допомоги та виконання доручень клієнта та додаткова угода до договору № 1613/21 від 01 вересня 2017 року.(а.с.6 т.1, а.с.3 т.2)

На підтвердження понесених витрат суду надано акт від 25 травня 2018 року щодо кількісно-вартісних показників фактично наданих обсягів професійної правничої допомоги за договором № 1613/21 від 01 вересня 2017 року, за яким було здійснено почасовий розрахунок наданих послуг на загальну суму 15237,60 грн. та квитанцію до прибуткового касового ордера № 12/05 від 25 травня 2018 року на суму 15237,60 грн. (а.с.4,5 т.2)

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про відповідність квитанції до прибуткового касового ордера Положенню про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 29.12.2017 року №148.

За таких обставин, висновок суду про невідповідність акту від 25 травня 2018 року та квитанції до прибуткового касового ордера № 12/05 від 25 травня 2018 року є помилковим.

Згідно калькуляції вартості послуг та часу витрачених на надання правової допомоги вбачається, що за 2017 рік на ознайомлення з обставинами порушення прав клієнта 04.09.2017 року витрачено 4 години; на аналіз спірної ситуації, підготовку висновків, розробку стратегії 05 вересня 2017 року витрачено 2 години; на медіаторську роботу витрачено 2 години; складання позовної заяви та виконання розрахунків 08 вересня 2017 року витрачено 6 годин; на завірення копій документів, подання документів і заяв через поштове відправлення до канцелярії суду 11 вересня 2017 року витрачено 1 годину.

Відповідно статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», в редакції, яка діяла в 2017 році, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільнихсправах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Ураховуючи положення Закону України, в редакції, яка діяла в 2017 році, та кількість годин на вивчення матеріалів справи, складання позовної заяви та вчинення інших процесуальних дій в 2017 році сума до відшкодування складає 9600 грн. (прожитковий мінімум станом на 01.01.2017 року становив - 1600 грн. * 40% /100%= 640 грн. * 15 год. = 9600 грн.)

Згідно калькуляції вартості послуг та часу витрачених на надання правової допомоги вбачається, що за 2018 рік на участь у судовому засіданні від 24.01.2018 року витрачено 0,5 год.; на ознайомлення з текстом відзиву та складання відповіді на відзив 03 та 05 лютого 2018 року витрачено 2,5 год.; на складання заяви про збільшення позовних вимог, про допит свідка та подання документів 01.03.2018 року витрачено 3 год.; на участь в судовому засіданні 12 квітня 2018 року витрачено 1 год.; на участь в судовому засіданні від 25 травня 2018 року витрачено 1 год.

Згідно журналів судових засідань від 24.01.2018 року судове засідання тривало 8 хв., від 12.04.2018 року - 41 хв., від 25.05.2018 року - 1 год. 20 хв., таким чином адвокат позивача, відповідно до матеріалів справи, перебував в судових засіданнях всього 129 хв. Інших доказів знаходження адвоката в суді в більший проміжок часу матеріали справи не містять.

Таким чином в 2018 році адвокатом витрачено 5,5 год. на вчинення процесуальних дій та 129 хв. на присутність в судових засіданнях.

У 2018 році обмеження щодо розміру компенсації витрат на правову допомогу відсутні, проте за умовами п. 5 Додаткової угоди до договору № 1613/21 від 01 вересня 2017 року, розрахунок вартості послуг виконавця провадиться згідно з розрахунком часових витрат на надання правової допомоги та вартості кожної години, виходячи із 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину часових витрат особи, яка надавала правову допомогу.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2018 року становив 1762 грн., відповідно 40% дорівнює 704,80 грн.

5,5 год. *704,80 грн. = 3876,40 грн.

(129 хв./60хв = 2,15 год.) * 1762 грн. /100% * 40% = 1515,32 грн.

Ураховуючи положення додаткової угоди, кількість годин на вчинення процесуальних дій та присутність в судових засіданнях в 2018 році сума до відшкодування складає 5391,72 грн. (3876,40 грн. + 1515,32 грн. = 5391,72 грн.)

Отже, всього витрати на правничу допомогу адвоката, які підлягають стягненню з відповідача складають 14991,72 грн. (9600 грн. (за 2017 рік) + 5391,72 грн. (за 2018 рік)).

Враховуючи наведене додаткове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про стягнення з відповідача на користь позивача 14991,72 грн. Витрат на правничудопомогуадвоката. У стягненні решти витрат на правничудопомогуадвоката відмовити.

Керуючись статтями 137,367, 368, 370,374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПРАВЕКС БАНК» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 травня 2018 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 травня 2018 рокускасувати.

Стягнути з Акціонерного товариства «Правекс-Банк» на користь ОСОБА_3 14991,72 грн. витрат на правничудопомогуадвоката.

У стягненні решти витрат на правничу допомогуадвоката відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 23 серпня 2018 року.

Суддя-доповідач Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва