АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1775/18 Справа № 176/630/17 Головуючий у 1 й інстанції - Павловська І. А. Доповідач - Куценко Т.Р.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року м. Дніпро 29 травня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства

комерційний банк «ПриватБанк»,

на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заяву, та уточнивши свої позовні вимоги, просить стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк», на її користь за депозитним вкладом «Депозит плюс 6 мес» №SAMDN5973 від 14 листопада 2013 року суму нарахованих відсотків відповідно умов договору у розмірі 46827,74 грн. за період з 14.05.2014 року по 02.11.2017 року , три відсотки річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 8180,86 грн. за період з 14.05.2015 року по 02.11.2017 року , інфляційні втрати в розмірі 109554,45 грн. за період з 14.03.2014 року по 30.09.2017 року, а також пеню за порушення умов зобов'язання в розмірі 1216105,80 грн. за період з 03.11.2016 року по 02.11.2017 року, а всього стягнути 1 380 668, 85 грн. /а.с. 2-6/.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 суму нарахованих відсотків відповідно умов договору за депозитним вкладом «Депозит плюс на 6 мес» № SAMDN 5973 від 14 листопада 2013 року, у розмірі 46827,74 грн. за період з 14.05.2014 року по 02.11.2017 року, три відсотки річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 8180,86 грн. за період з 14.05.2015 року по 02.11.2017 року , інфляційні втрати в розмірі 109554,45 грн. за період з 14.03.2014 року по 30.09.2017 року, а всього стягнути 164 563 (сто шістдесят чотири тисячі п'ятсот шістдесят три) гривні 05 копійок /а.с.56-58/.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог /а.с. 71-75/.

Апеляційна скарга мотивована тим, що стягнення на користь позивача 3% річних і інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України не відповідає вимогам законодавства, оскільки не доведено всі складові цивільно-правової відповідальності боржника. Також, апелянт вважає, що спірні правовідносини не урегульовані ЗУ «Про захист прав споживачі», а має бути застосований ЗУ «Про виконавче провадження».

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції в яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.5 ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення депозитного вкладу та захист прав споживача фінансових послуг з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 стягнуто за депозитним вкладом «Депозит плюс на 6 мес» № SAMDN 5973 від 14 листопада 2013 року суму вкладу в розмірі 75000 грн., нараховані відсотки відповідно до умов договору у розмірі 3000 грн., а також три відсотки річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 2340 грн., а всього стягнути 80340 (вісімдесят тисяч триста сорок) гривень. 01.03.2017 року дане рішення набрало чинності /а.с.10-13/. Отже, обставини укладення Договору банківського вкладу «Депозит плюс на 6 мес» SAMDN 5973 від 14 листопада 2013 року, узгодження сторонами умов договору, передання позивачем суми вкладу на суму 75 000 грн., направлення позивачем відповідачу вимоги про повернення депозиту разом з нарахованими відсотками не потребує додаткового доказування відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України /чинного на момент ухвалення рішення/.

Як встановлено рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року договір банківського вкладу сторонами укладено в письмовій формі, зазначено строк його дії та умови виконання, погоджено умови автоматичної пролонгації договору банківського вкладу.

Згідно п.2 Договору № SAMDN 5973 від 14 листопада 2013 року зарахування процентів на суму вкладу здійснюється по закінченню кожного цілого місяця , що пройшов з моменту укладення договору, у перший робочий день, наступний за оформленням договору, після 15:00 нараховані проценти по вкладу зараховуються на карту/рахунок для зарахування процентів.

Відповідно до п.3 зазначеного вище договору по закінченню строку вкладу Клієнт не заявив банку бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк. Строк вкладу продовжується не однократно без явки в банк.

Позивач неодноразово зверталася до відповідача з вимогою повернення коштів, проте кошти їй не повернуті, що автоматично пролонговує договір , а тому виплата відсотків в розмірі обумовленому укладеним між сторонами договором, підлягають стягненню, оскільки відповідач своєчасно не виконав умови договору та рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03.11.2016 року.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові.

Відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Вказана позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 року у справі №6-140цс13 та застосована судом першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на неможливість застосування статті 625 ЦК України не приймаються колегією суддів до уваги, з огляду на наступне.

Вирішуючи питання про наявність підстав застосування відповідальності, встановленої ст.625 ЦК України, слід враховувати особливість правової природи цієї відповідальності.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За нормою ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За змістом позову ОСОБА_2 вимоги заявляє з підстав невиконання відповідачем рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року, яким стягнуто належні йому за цим же договором грошові кошти за депозитним вкладом «Депозит плюс на 6 мес» № SAMDN 5973 від 14 листопада 2013 року.

Відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року по справі №6-1206цс15, виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

З викладеного слідує, що наявність судового рішення про задоволення вимог ОСОБА_2 про стягнення коштів не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Оцінюючи наданий позивачем розрахунок заборгованості Банку перед ОСОБА_2 суд першої інстанції правомірно взяв його до уваги, оскільки він містить усі складові, необхідні для визначення дійсного розміру грошових коштів, які підлягають стягненню з відповідача. Стягнення відсотків здійснено за зменшеною відсотковою ставкою, у повній відповідності з умовами договорів. Зазначений розрахунок відповідачем не спростований, такого розрахунку стороною відповідача не було надано і під час перегляду справи апеляційним судом.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

За змістом статті ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального права, а тому відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»- залишити без задоволення.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

Ж.І. Максюта