АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 214/5060/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони

позивач за первісним позовом: ОСОБА_1

відповідач за первісним позовом: ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 05 жовтня 2017 року, яке постановлено суддею Мазуренко В.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу з одночасним поділом майна, яке є спільною сумісною власністю, та уточнивши остаточно позовні вимоги просив суд визнати автомобіль Ford 2008 року випуску спільним сумісним майном сторін по справі, та стягнути з ОСОБА_2 варість 1/2 частини цього автомобіля, а саме 107799,04грн., посилаючись на те, що автомобіль придбано у шлюбі, тому він є спільною власністю подружжя. Також просив стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 10000 грн., та судові витрати, судовий збір, витрати на правову допомогу та вартість проведених експертиз.

В січні 2017 року ОСОБА_2 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на будинок № 97 по вул. Ангарська, в м. Кривому Розі, припинення права власності на 1/2 частину будинку, стягнення 1/2 частини витрат (комунальні платежі) на утримання майна, в якому просила просила визнати за нею право власності на будинок по вул. Ангарська, 97, припинивши право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину виплативши йому компенсацію в сумі 91238,50 грн. Просила стягнути з ОСОБА_1 1/2 частину витрат на утримання спільного майна в сумі 8883,96грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 05 жовтня 2017 року первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю, стягнення компенсації та припинення права власності на автомобіль, стягнення моральної шкоди - залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на будинок, припинення права власності та виплати компенсації, стягнення витрат на утримання майна задоволено.

Поділено спільне сумісне майно подружжя, припинивши право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ангарська, будинок 97, з виплатою ОСОБА_1 компенсації у розмірі 91238 грн. 50 коп., внесених на рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області 09.08.2017р. ОСОБА_2

Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул. Ангарська, буд. 97.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на утримання спільного майна в сумі 8883,96 грн., та понесені судові витрати в сумі 2464,78грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні його позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що він та ОСОБА_2 на момент придбання автомобіля перестали проживати разом, оскільки в той період часу, внаслідок сімейної сварки, він перейшов жити до літньої кухні, а не переїхав жити до іншого місця проживання. Апелянт зауважує на тому, що ОСОБА_2 не надала належних доказів на підтвердження того, що в період з січня по квітень 2013 року він не проживав за місцем реєстрації. Судом не враховано, що він був присутній при купівлі автомобіля та домовлявся про всі умови купівлі автомобіля.

Також суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що кошти в сумі 50000 грн. є власністю ОСОБА_2, застосування положень ст. 57 СК України до спірних відносин є помилковим, оскільки в даному випадку необхідно застосувати ст. 61 СК України.

Крім того ОСОБА_1 зауважує на тому, що з нього безпідставно було стягнуто 8883.96 грн., оскільки позивачем не надано доказів того, що саме вона сплачувала зазначені комунальні витрати та того, що вони були оплачені нею особистим коштом.

У відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на її думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_3.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_3.

Заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що цивільна справа підлягає поверненню до суду першої інстанції для належного оформлення відповідно до вимог ЦПК України, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, у вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу з одночасним поділом майна, яке є спільною сумісною власністю, та уточнивши остаточно позовні вимоги просив суд визнати автомобіль Ford 2008 року випуску спільним сумісним майном сторін по справі, та стягнути з ОСОБА_2 варість 1/2 частини цього автомобіля, а саме 107799,04 грн., посилаючись на те, що автомобіль придбано у шлюбі, тому він є спільною власністю подружжя. Також просив стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 10000 грн., та судові витрати, судовий збір, витрати на правову допомогу та вартість проведених експертиз.

Як вбачається з рішення суду, в судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав повністю.

Проте, рішення суду щодо позовних вимог про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не ухвалено, що перешкоджає апеляційному суду розглянути вимоги апеляційної скарги позивача.

Відповідна ухвала суду стосовно вказаних позовних вимог ОСОБА_1 в матеріалах справи також відсутня, проте суду апеляційної інстанції надано копію заочного рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 23 січня 2018 року про розірвання шлюбу сторін по справі.

Відповідно до пункту 1 частини першої ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Відповідно до частини 3 ст. 365 ЦПК України при надходженні неналежно оформленої справи, з нерозглянутими зауваженнями на правильність і повноту фіксування судового процесу технічними засобами або з нерозглянутими письмовими зауваженнями щодо повноти чи неправильності протоколу судового засідання, або без вирішення питання про ухвалення додаткового рішення суддя-доповідач повертає справу до суду першої інстанції, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку, протягом якого суд першої інстанції має усунути недоліки.

Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» при вирішенні питання про повернення до суду першої інстанції справи, яка надійшла з апеляційною скаргою, для усунення недоліків у її оформленні апеляційні суди повинні враховувати, що перелік недоліків у оформленні справи, про які йдеться в статті 297 ЦПК України як про підставу для повернення справи до суду першої інстанції з метою їх усунення, не є вичерпним.

Враховуючи викладене, справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу з одночасним поділом майна, яке є спільною сумісною власністю, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на будинок № 97 по вул. Ангарська, в м. Кривому Розі, припинення права власності на 1/2 частину будинку, стягнення 1/2 частини витрат (комунальні платежі) на утримання майна, є неналежно оформленою та підлягає поверненню до суду першої інстанції для належного оформлення.

Керуючись ст. 365 ЦПК України України, суд

У Х В А Л И В:

Цивільну справу повернути до суду першої інстанції для належного оформлення відповідно до вимог ЦПК України, для чого надати строк до 18 червня 2018 року

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвало складено 29 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: