Справа № 603/241/18
Провадження №2/603/164/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2018 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Іванчука В. М.

при участі секретаря судового засідання Швець Н.С.

розглянувши в підготовчому засіданні в залі суду міста Монастириська цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області з вимогою до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Свої вимоги мотивує тим, що 28.01.2001 року в виконавчому комітеті Ковалівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис №2. Від даного шлюбу мають одну дитину: сина - Ігоря, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з ним. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. В позовній заяві зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, між ними зникло взаєморозуміння та повага, згода у вирішенні сімейних питань. На даний час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено, а тому переконаний, що сенсу підтримувати сімейні відносини немає та вважає, що спільне проживання та збереження шлюбу неможливі та просить його позовні вимоги задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче засідання не зявився, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче засідання не зявилася, суду подала заяву по суті справи (відзив на позовну заяву) про визнання позову з підстав зазначених в позовній заяві та просить розгляд справи проводити в її відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує. Також в даній заяві вказує, що їх син ОСОБА_3 на даний час проживає разом з нею без реєстрації у будинку її батьків, за адресою: вул.Зарічна №3 с.Ковалівка Монастириського району Тернопільської області.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У випадку визнання позову відповідачем та беручи до уваги те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд відповідно до ч. 3 ст. 200, ст. 206 ЦПК України ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.01.2001 року в Виконавчому комітеті Ковалівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис №2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ИД №152684 виданого Монастириським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області повторно 18.04.2018 року.

Від даного шлюбу мають одну дитину: сина - Ігоря, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД №010496 виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області повторно 25.06.2005 року.

Сторони по справі спільного господарства не ведуть, сумісне проживання остаточно припинено, шлюб носить формальний характер, позивач настоює на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу.

В Постанові Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини.

Згідно ч. 1 ст. 3 СК України, сімя є первинним та основним осередком суспільства.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Статтею 56 СК України передбачено, що кожна особа має право припинити шлюбні відносини.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України)

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

У відповідності до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач та відповідач миритися не бажають і збереження шлюбних відносин суперечить їх інтересам, суд приходить до переконання, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно розірвати, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сімї неможливе.

Щодо встановлення місця проживання неповнолітнього Ігоря, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд зазначає наступне.

Як вбачається з позовних вимог позивача та заяви відповідача сторонами по справі не заявлялась вимога про місце проживання дитини, а тільки кожен із них окремо повідомив, що їх дитина проживає з ним.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Частиною 2 ст. 6 СК України встановлено, що малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

З аналізу вищевказаного вбачається, що суд має право розглядати спори батьків про визначення місця проживання малолітньої дитини, а саме, дитини яка не досягла чотирнадцяти років.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлених судом даних, син позивача та відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є неповнолітньою особою якій на час розгляду справи в суді вже виповнилося 16 років, а тому він самостійно має право визначати місце свого проживання, тобто з ким із своїх батьків проживати.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 12, 81, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ч. 3 ст. 56, 110, 112 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ІПН НОМЕР_1, паспорт серії НЮ №247148), проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (паспорт серії НЮ № 049759), проживаючої (зареєстрованої) за адресою: с.Ковалівка Монастириського району Тернопільської області, зареєстрований 26 січня 2001 року в Виконавчому комітеті Ковалівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_4