ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 672/1297/16-ц
Провадження № 22-ц/4820/86/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), Пєнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.

розглянув в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні цивільну справу №672/1297/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 29 травня 2018 року (суддя Сакенов Ю.К.) у справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (надалі Банк) вказував, що 30.05.2008 року між ОСОБА_4 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитно - заставний договір №НМІВА800000042, згідно якого Банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 11105,42 доларів США на термін до 29.05.2013 року, а відповідачка зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки і в порядку, що встановлені кредитним договором. Банк зазначає, що свої зобов'язання за кредитно - заставним договором виконав, однак ОСОБА_4 не здійснювала погашення заборгованості, у зв'язку із чим станом на 16.09.2016 року виникла заборгованість у розмірі 74184,74 доларів США, що складається з: 10718,05 доларів США заборгованість за кредитом; 1465,35 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3797,91 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 58203,43 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов'язань. Разом з тим, Банк вказував, що в забезпечення зобов'язання ОСОБА_4 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, а тому, після уточнення позовних вимог, просив суд стягнути в солідарному порядку із відповідачів кредитну заборгованість в розмірі 12440,95 доларів США, з яких: 7134,36 доларів США заборгованість за кредитом; 2110,01 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 999,45 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 1595,90 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов'язання; 9,25 доларів США штрафу (фіксована частина) та 591,99 доларів США штрафу (процентна складова).

Рішенням Городоцького районного суду від 29 травня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором НМІВА800000042 від 30 травня 2008 року, станом на 30 березня 2017 року в сумі 10243,82 доларів США, що за курсом 27,04 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 30 березня 2017 року складає 276992,89 грн., що складається з заборгованості за кредитом - 7134,36 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 2110,01 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 999,45 доларів США. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_4, остання оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянтка вважає, що початок перебігу строку позовної давності по позовним вимогам про стягнення заборгованості за кредитним договором розпочинається з 13 вересня 2010 року - з визначеної Банком дати повернення заборгованості в повному обсязі, що є самостійною підставою для відмови у позові. Разом з тим, суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про переривання строку позовної давності з підстав пред'явлення Банком позову про звернення стягнення на предмет застави, оскільки Банк звернувся до суду з іншим предметом позову, обравши інший спосіб захисту своїх прав. Тому, ОСОБА_4 просить суд скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення з неї заборгованості та в цій частині постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог; в решті рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

На адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якому позивач посилається на законність оскаржуваного рішення та зазначає, що Банк не змінював строк виконання зобов'язання, що визначений кредитним договором НМІВА800000042 від 30.05.2008 року. Натомість, 25.07.2013 року ОСОБА_4,звернувшись до Банку із заявою щодо мирного врегулювання спору, визнала наявність кредитного боргу. Також апелянтка у вересні 2014 року звернулася до Городоцького районного суду з позовом до Банку про визнання його дій щодо нарахування відсотків, штрафних санкцій та інших платежів за кредитно - заставним договором НМІВА800000042 від 30.05.2008 року неправомірними та зазначала, що мала намір виконати свої зобов'язання. А тому звернення Банку з позовом про звернення стягнення на заставне майно та звернення ОСОБА_4 з позовом про визнання дій Банку неправомірними перервали перебіг строку позовної давності щодо звернення Банку з позовом до позичальника про стягнення кредитної заборгованості.

Учасники справи до суду не з'явилися, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

В силу положень статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 30.05.2008 року між ОСОБА_4 та ПриватБанком (правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК») було укладено кредитно-заставний договір НМІВА800000042, відповідно до розділу 16 якого позичальник отримала кредит у сумі 11105,42 доларів США з процентною ставкою 16,92 % річних з кінцевим терміном повернення 29.05.2013 року.

В забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним договором між ПриватБанком (правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_5 було укладено договір поруки НМІВА800000042 від 30.05.2008 року, відповідно до якого остання прийняла на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_4 її зобов'язань по кредитному договору.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 20.05.2015 року у справі №672/1775/14-ц за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави встановлено, що 13.09.2010 року у зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором та наявністю заборгованості в сумі 13292,88 доларів США Банк на підставі ст. 1050 ЦК України та умов договору поставив вимогу повернути суму кредиту в повному обсязі, нараховані проценти, комісії та штрафні санкції в тижневий термін з дати одержання цього повідомлення та попередив про намір звернути стягнення на предмет застави.

Аналогічне попередження про дострокове повернення кредитних коштів 11.08.2010 року за № Банком було направлено ОСОБА_6

10.11.2009 року у зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором ОСОБА_4 передала автомобіль BMW, модель 3201, 1997 року випуску, який перебував у заставі, у володіння банку за актом приймання-передачі.

Зазначені обставини в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що у позичальника ОСОБА_4 наявна заборгованість по кредитно - заставному договору НМІВА800000042 від 30.05.2008 року, яка станом на 30.03.2017 року становить 12440,95 доларів США, складові якої та розмір сторонами не оспорювалися.

Як вбачається із п. 13.11 кредитно - заставного договору від 30.05.2008 року, що укладений між Банком та ОСОБА_4 сторони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення Кредиту, винагороди та процентів за користування Кредитом, неустойки тривалістю у 5 (п'ять) років.

В силу положень ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається із матеріалів справи рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 20.05.2015 року частково задоволені вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та в рахунок заборгованості за кредитним договором НМІВА800000042 від 30.05.2008 року в сумі 19565 доларів США звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль ВМW р/н НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_4

Відмовляючи у задоволенні клопотання представника відповідачів про застосування строку позовної давності щодо вимог Банку про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості по кредиту в сумі 7134,36 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 2110,01 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 999,45 доларів США, суд першої інстанції вірно виходив з того, що Банком з направленням відповідачам 13.09.2010 року повідомлення, змінено строк виконання зобов'язань по кредитно - заставному договору НМІВА800000042 від 30.05.2008 року, однак пред'явлення Банком позову до ОСОБА_4 про звернення стягнення на заставне майно у 2014 році перервало перебіг строку позовної давності. І суд обґрунтовано стягнув із ОСОБА_4 на користь Банку кредитну заборгованість в сумі 10243,82 доларів США, відмовивши у стягненні штрафів та пені, застосувавши до цих вимог строк позовної давності. Також, суд першої інстанції відмовляючи у стягненні кредитної заборгованості із поручителя ОСОБА_5, виходив із того, що порука останньої є припиненою.

Судовою колегією встановлено, що рішення Городоцького районного суду від 29.05.2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог учасниками справи не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині на предмет законності та обґрунтованості не перевіряється.

Разом з тим, судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, оскільки ці висновки відповідають нормам матеріального та процесуального права і узгоджуються із матеріалами справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції невірно стягнуто заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 2110,01 доларів США за період з 24.06.2008 року по сьогоднішній день, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу.

Так, рішенням Городоцького районного суду від 02.12.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 13.02.2015 року, визнано неправомірними дії ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо нарахування з 24.11.2009 року ОСОБА_4 процентів за кредитно-заставним договором №НМІВА 800000042 від 30.05.2008 року.

Стягуючи з ОСОБА_4 заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 2110,01 доларів США, суд першої інстанції вірно виходив з того, що ця заборгованість нарахована за період з 24.06.2008 року по 24.11.2009 рік, що підтверджується розрахунком заборгованості (т. 1 а.с. 73) і стороною відповідача не спростовано.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про переривання строку позовної давності зверненням Банку до суду із позовом про звернення стягнення на майно є безпідставними і спростовуються встановленими судом обставинами та дослідженими матеріалами справи.

При цьому помилковим є посилання апелянта на те, що звернення стягнення на предмет застави є іншим предметом позову та іншим способом захисту і не може переривати строк позовної давності для звернення з позовом про стягнення кредитної заборгованості з огляду на те, що має місце невиконання позичальником ОСОБА_4 грошового зобов'язання на виконання кредитно - заставного договору №НМІВА 800000042 від 30.05.2008 року і позивач вправі ставити вимоги в зв'язку з його невиконанням до позичальника, до поручителя і до майнового поручителя, і в зв'язку з цим позовна давність переривається.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 29 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 грудня 2018 року.

Судді: (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П'єнта

(підпис) О.І.Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя А.П. Корніюк