Дата документу Справа №
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 335/5263/17

Провадження №22-ц/778/2966/18

Апеляційний суд Запорізької області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Подліянової Г.С.,

за участю секретаря судового засідання Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2018 року в складі судді Воробйова А.В. в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В :

26.04.2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

18.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа Служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів, яка ухвалою суду від 21.08.2017 року прийнята до провадження та об'єднана в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Ухвалою суду від 13.12.2017 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів залишено без розгляду на підставі заяви ОСОБА_1

12.02.2018 року позивачем подано уточнену позовну заяву до ОСОБА_1, третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини, у якій вказує наступне.

Позивач та відповідач ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.10.2006 року. Від шлюбу мають малолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.05.2017 року шлюб було розірвано.

Відповідач матеріальної допомоги на утримання їхньої доньки не надає.

Крім того, в зв'язку з тим, що відповідачем був поданий зустрічний позов про встановлення місця проживання їхньої доньки, з метою запобігання виникнення такого спору в майбутньому та виходячи з того, що ОСОБА_1 не заперечує проти встановлення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 з матір'ю, вважає можливим винесення рішення щодо встановлення місця проживання дитини.

Висновком органу опіки та піклування Вознесенівської районної адміністрації Запорізької міської ради було встановлено, що неповнолітня дитина ОСОБА_3 має особисту прихильність саме до матері.

На підставі викладеного позивач просить:

- стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від доходів відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

- встановити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 з її матір'ю ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.04.2017 року і до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 640 гривень.

Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 з матір'ю - ОСОБА_2, що проживає за адресою АДРЕСА_1.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив скасувати рішення суду частково, а саме в частині визначення місця проживання дитини.

Апеляційна скарга мотивована тим, що між сторонами відсутній спір щодо місця проживання дитини.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. В обґрунтування зазначає, що відповідачем ні під час судового розгляду, ні в апеляційній скарзі не надано жодного доказу того, що сторони досягли згоди щодо проживання неповнолітньої дитини. Всі дії відповідача свідчать про відсутність такої згоди ( т.2 а.с.124-127).

ОСОБА_1 приймає участь в судовому засіданні через свого представника.

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району надіслали заяву про розгляд справи за їх відсутності ( т.2 а.с. 135).

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, враховуючи положення ч.2 ст.. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апелянт оскаржує рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2018 року тільки в частині визначення місця проживання малолітньої дитини, апеляційним судом не переглядається рішення суду за результатами розгляду позовних вимог про стягнення аліментів.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини, виходив із доцільності визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з матір'ю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.10.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (т.1, а.с. 3).

Від шлюбу мають малолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (т.1, а.с. 4).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.05.2017 року шлюб було розірвано (т.1, а.с 42).

Як вбачається з наданого суду висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району малолітня ОСОБА_3 проживає з матір'ю в 3-х кімнатній квартирі за адресою АДРЕСА_1. Обстеженням умов проживання встановлено, що для проживання та виховання дитини створені належні умови. ОСОБА_1 проживає окремо від доньки за адресою АДРЕСА_2. Обстеженням умов проживання встановлено, що в 1-кімнатній квартирі умови проживання задовільні.

ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, отримує дохід, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку в КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» та КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» не перебуває.

ОСОБА_1 на обліку КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» не перебуває. Має стабільний дохід.

В ході бесіди з головним спеціалістом відділу по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, малолітня ОСОБА_3 заперечила проти проживання в родині батька, оскільки, з її слів, „він її не любить", не дзвонив, не вітав з днем народження, іншими святами, не надсилав листів, не спілкувався через соціальні мережі, не цікавився її життям та здоров'ям. За підсумками проведеної бесіди Реґіна висловила бажання проживати разом з матір'ю ОСОБА_2.

Згідно висновку спеціаліста-психолога, доцента кафедри практичної психології ЗНУ ОСОБА_4, під час проведення психологічного обстеження малолітньої ОСОБА_3 з'ясовано, що у дитини емоційно позитивне ставлення до матері ОСОБА_2, вона її любить, із задоволенням проводить з матір'ю вільний час. Ставлення до батька ОСОБА_1 нейтральне, але вже починає формуватися негативний образ батька, обумовлений його діями, оскільки він, зі слів дитини. „побачив і не підійшов до неї", „не подзвонив та не привітав з днем народження", „не привіз подарунків". Весь вільний дитина проводить з матір'ю, всі покупки та подарунки здійснюються матір'ю, вона не може згадати, коли спілкувалась та бачила батька.

Враховуючи зазначене, думку дитини та психолога, умови проживання батька та матері, а також те, що батьком дитини не підтверджена інформація про наявність у нього самостійного доходу на даний час, районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з матірю ОСОБА_2 (т.1, а.с 198-199).

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції).

В пункті 18 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. Верховний Суд України роз'яснив, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосується її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору, щодо її виховання, місця проживання. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дітей, суд виходить перш за все з найкращих інтересів дітей, які виражаються у забезпеченні розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Колегія суддів виходить з пріоритету інтересів дитини, їх найкращого забезпечення, враховує встановлені обставини справи та вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з матір'ю, надавши першочергове значення інтересам дитини.

Доводи апелянта, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини спростовуються матеріалами справи.

Доводи, на які посилається апелянт, були предметом дослідження суду першої інстанції, відображають позицію, викладену в запереченнях на позовну заяву, та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та не спростовані апелянтом належним чином.

За таких обставин судова колегія прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2018 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 серпня 2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

Г.С. Подліянова