Справа № 128/3409/17

31 травня 2018 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
судді Ганкіної І.А.,
за участю секретаря Жигарової Д.О.,
без участі сторін по справі,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягуваних за рішенням суду аліментів, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що з 20.09.2009 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі ОСОБА_2, який рішенням суду було розірвано. В шлюбі в них 20 серпня 2010 року народився син ОСОБА_3, а 27 липня 2015 року народилась дочка ОСОБА_4.
Зазначає, що рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 09.12.2015 року по справі № 162/1485/15-ц з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі по 400 (чотириста) грн. щомісячно.
Вказує, що у звязку з тим, що зросли потреби дітей, розмір стягуваних з відповідача на їх утримання аліментів є недостатнім, тому просить суд збільшити раніше визначений розмір аліментів, стягнувши з ОСОБА_2 на її користь на утримання двох дітей аліменти в твердій грошовій сумі, а саме, по 1000 (одній тисячі) гривень щомісяця на кожну дитину, починаючи стягнення з дня предявлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття та допустити негайне виконання рішення суду в межах аліментного платежу за один місяць.
В судове засідання сторони по справі не зявились.
Позивач ОСОБА_1 в прохальній частині позовної заяви просила проводити розгляд справи без її участі.
Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 вчетверте в судове засідання не зявився без поважних причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 та відповідач по справі ОСОБА_2 з 20 вересня 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 23.12.2016 року по справі № 162/101/16-ц було розірвано. Вказане рішення набрало законної сили 16.01.2017 року, що підтверджується його ксерокопією (а.с. 2-3).
В період перебування сторін у шлюбі у них народилось двоє дітей: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується ксерокопією його свідоцтва про народження серії 1-АМ № 178663 від 01.09.2010 року (а.с. 8) та дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про її народження серії І-ЕГ № 221743 від 06.08.2015 року (а.с. 9).
Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 09 грудня 2015 року по справі № 162/1485/15-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі на утримання малолітніх дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі по 400 (чотириста) гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду, тобто з 05.10.2015 року і до досягнення дітьми повноліття, що підтверджується ксерокопією вказаного рішення (а.с. 4-5).

Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Так, згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття закріплений у ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька.

Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 2 статті 182 СК України визначено, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Згідно правової позиції, яка викладена у справі № 143цс13 від 05.02.2014 року, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України постановила, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Оскільки розмір аліментів, який відповідач сплачує згідно рішення Любешівського районного суду Волинської області від 09.12.2015 року, менший від мінімального розміру аліментів, визначеного законом, що не може забезпечити гармонійний розвиток малолітніх дітей сторін по справі, з урахуванням того, що діти потребують додаткових витрат, пов'язаних з їх розвитком, суд вважає за можливе збільшити розмір стягуваних за рішенням суду аліментів з 400 грн. до 1000 грн. на кожну дитину, щомісячно.

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Тому, оскільки в даний час на виконанні знаходиться виконавчий лист, який виданий на підставі рішення Любешівського районного суду Волинської області від 09.12.2015 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання їхніх малолітніх дітей, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України в даному випадку до застосування не підлягає.

Таким чином, вимоги позивача про збільшення розміру аліментів підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, судові витрати в розмірі 704,80 грн. слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного та керуючись Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 180-182, 184,192 СК України, ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 211, 223, 245, 247, 259, 263-265, 267, 268, 280-282, 354, 430 п. 15.5 розділу XIII Прикінцевих положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Збільшити раніше визначений рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 09.12.2015 рокупо справі № 162/1485/15-ц розмір аліментів, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1аліменти на утримання їхніх малолітніх дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 (одній тисячі) гривень, щомісяця на кожну дитину, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Нарахування аліментів, визначених до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1за рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 09.12.2015 рокупо справі № 162/1485/15-ц за виконавчим листом № 162/1485/15-ц проводити по день набрання даним рішенням законної сили.

Судові витрати в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

СУДДЯ І.А. Ганкіна