Справа №295/2788/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Гумен Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Скришевської О.Р., учасників справи: заявника ОСОБА_1, представника заінтересованої особи ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №295/2788/18 за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації про встановлення факту постійного проживання однією сімєю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звертаючись до суду з заявою в порядку окремого провадження, просила встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 однією сімєю та проведення постійного догляду за матірю ОСОБА_3, з грудня 2014 року до дня її смерті 12 січня 2018 року, за адресою: Житомирський район, с. Кодня, вул. Польова, буд. 8, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона разом зі своєю матірю ОСОБА_3 проживала за вищевказаною адресою та проводила догляд за своєю матірю, оскільки вона потребувала стороннього догляду. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, як інвалід війни II групи, мала право на пільгових умовах на забезпечення автомобілем незалежно від наявності медичних показань. В 2014 poці їй було надано безоплатно автомобіль марки «ЗАЗ-110308-44», 2010 року виготовлення, який був у користуванні іншого інваліда і яким вона користувалась до дня смерті, тобто до 12 січня 2018 року. У зв'язку з неспроможністю керування автомобілем право керування було надано зятю ОСОБА_4, який проживав разом з інвалідом та його обслуговував. Вказаний автомобіль був зареєстрований 06.02.2014р. та видано відповідне свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу без права продажу, дарування і передачі іншій особі. 12 січня 2018 року ОСОБА_3 померла. У зв'язку з хворобою та неможливістю себе обслуговувати мати заявниці потребувала догляду, а тому протягом останніх п'яти років ОСОБА_1 фактично переселилась до матері, де здійснювала за нею догляд, її обслуговувала, вела разом з нею спільне господарство. Звернувшись до відповідача у встановлений законодавством термін, протягом шести місяців з дня смерті інваліда, із вимогою щодо надання дозволу на перереєстрацію на своє ім 'я, як на іншого члена сім 'ї, зазначеного автомобіля, ОСОБА_1 було відмовлено з постанням на те, що вона не була зареєстрована з нею за однією адресою, що стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечувала.

Допитані у судовому засідання в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили, що були сусідами померлої матері заявниці, яка проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 та мала в цьому ж селі інший будинок по вул. Шевченка, 72. ОСОБА_3 була похилого віку, погано пересувалася. ЇЇ дочка ОСОБА_1 чотири роки проживала разом з нею, здійснювала догляд за матрю та вела з нею спільне господарство.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, врахувавши покази свідків, суд приходить до наступного.

Як роз'яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, яка померла 12.01.2018 року була постійно проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 19).

05.02.2014 року Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації видав ОСОБА_3 довідку № 572/02, якою повідомив, що на неї переоформляється автомобіль «ЗАЗ-110308-44», 2010 року виготовлення. Автомобіль видано без права продажу, дарування і передачі іншій особі. Право керування було передано зятю ОСОБА_4, який проживав разом з інвалідом та його обслуговував (а.с. 9).

Дочка померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_1 звернулася до Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації з заявою про щодо вирішення питання переоформлення автомобіля, яким була забезпечена ОСОБА_3, у звязку з її смертю (а.с. 35).

В.о. директора Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації 27.03.2018 року направлено ОСОБА_1 лист, яким повідомлено, що оскільки в документах, які надійшли до департаменту зазначено, що вона на час смерті особи з інвалідністю за місцем її реєстрації проживала без реєстрації, тому розглянути питання надання дозволу на переоформлення автомобіля, яким була забезпечена ОСОБА_3, не має можливості (а.с. 32-33).

Відповідно до довідок, які видані виконавчим комітетом Коднянської сільської ради Житомирського району, Житомирської області №117 від 01.02.2018 року та № 284 від 26.03.2018 року, ОСОБА_1 проживала постійно в с. Кодня, Житомирського району, Житомирської області по вул. Польова, 8, разом з мамою ОСОБА_3, 1928р.н. і здійснювала за нею догляд до дня смерті 12.01.2018 року (а.с. 19, 34).

Заслухані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 свідчили, що особисто знали як ОСОБА_3, так її дочку ОСОБА_1, оскільки являються їхніми сусідами. ОСОБА_1 останні роки постійно проживала зі своєю матірю, доглядала за нею, оскільки остання хворіла, вони мали спільне господарство та побут.

Згідно частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів.

Відповідно до пункту 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 № 999 (зі змінами), автомобіль, строк експлуатації якого від 5 до 10 років, залишається безоплатно члену сім'ї, який на час смерті особи з інвалідністю був зареєстрований за місцем реєстрації особи з інвалідністю і середньомісячний сукупний дохід сім'ї якого за шість місяців, що передують дню смерті інваліда, не перевищує прожиткового мінімуму для сім'ї. Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років (крім випадку, зазначеного в абзаці другому цього пункту), після смерті особи з інвалідністю залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є особа з інвалідністю, яка: мала підстави для забезпечення автомобілем на час смерті особи з інвалідністю або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті: була зареєстрована на час смерті інваліда за місцем його реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через структурний підрозділ соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції.

Іншому члену сім'ї померлої особи з інвалідністю, яка зареєстрована за місцем реєстрації особи з інвалідністю на час смерті, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті особи з інвалідністю до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім'ї померлої особи з інвалідністю внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості автомобіля з урахуванням розрахункової вартості автомобіля та суми, сплаченої за нього особою з інвалідністю.

В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) департаменту, районному управлінню праці та соціального захисту населення облдержадміністрації у повному комплекті.

Разом з тим, судом не встановлено фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших осіб, які мають право на перереєстрацію на своє ім 'я, як на іншого члена сім 'ї, автомобіля, яким була забезпечена ОСОБА_3, у звязку з її смертю, і спору між ними.

Згідно вимог статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 55 Конституції України, статті 16 ЦК України позивач має право самостійно визначати ефективний для себе спосіб захисту свого порушеного права, якщо такий спосіб захисту передбачено законом.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, судом встановлено що ОСОБА_1 постійно проживала разом зі матірю ОСОБА_3 по день її смерті за адресою: Житомирський район, с. Кодня, вул. Польова, буд. 8, а тому суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 293, 315, 319, ч. 2 п. 5 ст. 293, ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації про встановлення факту постійного проживання однією сімєю задовольнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 однією сімєю та проведення постійного догляду за матірю ОСОБА_3, з грудня 2014 року до дня її смерті 12 січня 2018 року, за адресою: Житомирський район, с. Кодня, вул. Польова, буд. 8.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.В. Гумен