Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.12.2018 Справа №607/425/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Сливки Л.М.

за участі секретаря судового засідання - Зарічної О.П., позивача ОСОБА_1, представника позивача - адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача - адвоката ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - виконавчий комітет Тернопільської міської ради як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 пред'явив в суд позов до відповідача ОСОБА_3, третя особа - виконавчий комітет Тернопільської міської ради як орган опіки та піклування про визнання з ним місця проживання малолітньої ОСОБА_5. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, котрий розірваний рішенням суду. ІНФОРМАЦІЯ_5 в шлюбі народилась дочка ОСОБА_5. 20 жовтня 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення, згідно якого йому визначено порядок участі у вихованні дитини та визначено місце проживання дитини з матір'ю: у АДРЕСА_2. Це рішення, в частині побачень, відповідач не виконує. З поведінки дитини (замовкання, опускання голови, страх промовити хоча б слово на адресу позивача) він зробив висновок про те, що мати карає її за прояви позитивних емоцій до батька. Також дочка розповідала йому про небажання проживати у квартирі матері, оскільки там на них нападає рідний брат відповідача. Також мали місце конфлікти відповідача з її тіткою, котра проживає у тому ж помешканні. Усі ці фактори змусили його змінити місце проживання дитини і забрати її до себе, тобто у квартиру АДРЕСА_1, де також проживають його мати та батько. Після цього дочка неодноразово просила його не допустити того, аби мати силоміць забрала її до себе. Таке намагання мало місце, коли відповідач та сторонні особи намагались вивести ОСОБА_5 зі школи. Спроби узгодити з ОСОБА_3 даний конфлікт мирним шляхом результату не дали. Окрім цього позивач зазначає, що здатен утримувати ОСОБА_5, оскільки працює та інших утриманців не має.

Відповідач подала відзив на позов у якому зазначає, що наведена позивачем інформація про її неналежне ставлення до дитини (тиск на неї, налаштування проти батька), конфлікти з братом і тіткою та інша, котра висвітлює її в негативному ракурсі, не відповідають дійсності і не підтверджуються жодним доказом. Навпаки, вона любить, поважає, цікавиться та турбується про ОСОБА_5. У неї, на відміну від позивача, наявне постійне місце роботи, стабільний заробіток та власне помешкання, що дає їй змогу утримувати дитину та створювати належні умови для її життя. Позивач протиправно та всупереч рішенню суду, змінив місце проживання дочки, забравши її проживати до себе. ОСОБА_3 наголошує на нерозривному зв'язку її, як матері, та дочки.

У запереченні на відзив ОСОБА_1 додатково звертає увагу на необхідність заслухати думку дитини при вирішенні питання про визначення її місця проживання.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з мотивів, викладених у позові та запереченні на відзив.

Відповідач та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили з мотивів, викладених у відзиві.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явилась, подавши клопотання про розгляд справи за її відсутності у якому також зазначає, що підтримує висновок Органу опіки та піклування, затверджений рішенням виконавчого комітету від 29 червня 2016 року № 548. При прийнятті рішення просить врахувати думку малолітньої ОСОБА_5

У судовому засіданні за участю дитячого психолога ОСОБА_7 була проведена співбесіда з ОСОБА_5, яка суду пояснила, що маму любить, але проживати хоче з батьком.

Суд, заслухавши учасників справи, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши письмові докази у справі, прийшов до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

З даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 18 січня 2016 року.

21 січня 2016 року суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Стельмащуком П.Я. було постановлену ухвалу про відкриття провадження у справі (т. 1 а.с. 27).

19 травня 2017 року, у зв'язку з закінченням терміну повноважень судді Стельмащука П.Я. та на підставі розпорядження № 260 від 19 травня 2017 року, було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями і головуючим суддею визначено суддю Сливка Л.М. 22 травня 2018 року матеріали справи були передані судді. Про вказані факти свідчить протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 травня 2017 року (т. 1 а.с. 225).

22 травня 2017 року суддя Сливка Л.П. постановила ухвалу про прийняття до свого провадження даної справи і призначення її до розгляду на 27 червня 2017 року 12 год. 00 хв. (т. 1 а.с. 226)

На момент постановлення цієї ухвали діяв Цивільний процесуальний кодекс України № 1618-IV від 18 березня 2004 року в редакції з 18 березня 2004 року до 15 грудня 2017 року, а тому саме його нормами керувався суд вирішуючи процесуальні питання.

Частинами 1 та 2 ст. 159 Цивільного процесуального кодексу України в редакції з 18 березня 2004 року до 15 грудня 2017 року визначено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Справа розглядається одним і тим самим складом суду. У разі заміни одного із суддів під час судового розгляду справа розглядається спочатку.

На підставі цієї норми права, з 22 травня 2017 року розгляд даної справи розпочався заново, в процесі якого усі докази, оцінені попереднім складом суду (в тому числі і покази свідків), повинні були бути досліджені заново з огляду на принцип безпосередності такого процесу.

Однак жодною із сторін не ставилось перед судом у новому складі питання про виклик свідків, а тому таких дій здійснено не було та їх показів, я джерела доказів, не здобуто.

Сторони перебували у шлюбі з 15 липня 2006 року (моменту укладення) до набранням законної сили рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2015 року про його розірвання (т.1 а.с. 53).

У цьому шлюбі, а саме ІНФОРМАЦІЯ_6, в сторін народилась дочка - ОСОБА_5 (далі також може вживатись як - дочка, ОСОБА_5).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2015 року, ухваленим у цивільній справі № 607/2523/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради, про встановлення графіку побачень дитини з батьком та порядку участі у її вихованні, та позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини (т. 1 а.с. 15-18), вирішено: встановити ОСОБА_1 графік побачень з дочкою ОСОБА_5 які здійснювати без присутності матері ОСОБА_3 за місцем проживання батька (АДРЕСА_1) або у місцях культурно-розважального характеру (парк, кінотеатр, ТРЦ «Подоляни» та інші місця, призначені для повноцінного відпочинку дитини) в такі дні: щовівторка та щочетверга з 18:00 год. до 20:00 год.; І-ІІІ субота місяця з 12:00 год. до 18:00 год.; ІІ-ІV неділя місяця з 12:00 год. до 18:00 год.; в період літніх канікул (в липні місяці) 15 днів оздоровлення дитини з батьком без присутності матері; в святкові дні побачення погоджуються батьками за домовленістю (перший святковий день з матір'ю, наступний святковий день з батьком); визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_5 разом з матір'ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2.

18 грудня 2015 року позивач забрав ОСОБА_5 з навчального закладу до місця свого проживання, АДРЕСА_1, де дитина проживає до даного часу.

Зазначені вище факти доказуванню не підлягають, в силу частини 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки визнані сторонами та сумнівів щодо їх достовірності або добровільності визнання у суду не виникає.

Такі дії позивача щодо зміни місця проживання дитини всупереч рішенню суду стали предметом позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання дитини.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 березня 2016 року (т. 1 а.с. 123-125; далі Рішення від 24 березня 2016 року), котре залишено без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 07 червня 2016 року (т. 2 а.с. 31-34), даний позов було задоволено та вирішено відібрати ОСОБА_5 від ОСОБА_1 та передати її ОСОБА_3 для спільного проживання за адресою: АДРЕСА_2.

Дане рішення набрало законної сили, однак не виконано.

Як убачається з численних актів держаного виконавця, а саме: від 07, 17, 26 липня, 04, 08, 29 серпня, 27 вересня 2016 року (т. 1 а.с. 107, 150, 151, 152, 153, 155, 157) таке невиконання, в основному, мало місце з двох підстав. Перша, - це небажання дочки іти до матері, та друга, - перешкоджання позивача виконанню рішення. За винятком двох випадків, коли виникла необхідність відкласти вчинення виконавчих дій у зв'язку з залученням психолога та одного, коли адміністрація Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 11 вважали за недоцільне проводити виконавчі дії та території навчального закладу.

Внаслідок перешкоджання ОСОБА_1 у виконанні Рішення від 24 березня 2016 року в.о. начальника Тернопільського міського відділу держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області внесено подання про притягнення позивача до кримінальної відповідальності за статтею 382 Кримінального кодексу України (т. 1 а.с. 144-147).

На виконання доручення у Тернопільського міського відділу держаної виконавчої служби, при виконанні зазначеного вище рішення суду про відібрання малолітньої ОСОБА_5 від батька та передачу матері, психологом ОСОБА_8 було винесено висновок (т. 1 а.с. 158) про те, що спостерігаючи за поведінкою дитини при спілкуванні з матір'ю, батьком та ровесниками, можна сказати, що ОСОБА_5 неохоче йде на контакт. Коли мати хоче поспілкуватися наодинці з ОСОБА_5, батько не приховує своєї агресивної поведінки. Дівчинка почуває себе не впевненою при спілкуванні з мамою у присутності батька, що може свідчити про страх дитини, перед ним. З початку навчального року, батько водить ОСОБА_5 до школи, де проводить весь день під класом і забирає додому. Дитина до кінця не розуміє, що відбувається, оскільки спостерігається певна не визначеність і тривожність у ставленні до батьків, загалом, дівчинка доглянута та акуратна. Отже, комплексного обстеження (бесіди з дитиною, використання спеціальних методик психологічного обстеження) дитини, не було проведено, оскільки батько, не дав на те згоди.

29 червня 2016 року Органом опіки та піклування Тернопільської міської ради винесено висновок, відповідно до якого не рекомендовано визначати місце проживання ОСОБА_5 з батьком за адресою: АДРЕСА_1. В мотиваційній частині цього висновку зазначено, що його винесенню передувало проведення обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1. Встановлено, що за даною адресою зареєстровані і проживають: ОСОБА_1 - батько дитини, ОСОБА_9 - бабуся дитини. ОСОБА_10 - дідусь дитини. Малолітня ОСОБА_5 проживає без реєстрації. Житло знаходиться на сьомому поверсі дев'ятиповерхового будинку з усіма комунальними зручностями загальною площею 48 м2. В кімнатах чисто, охайно. ОСОБА_5 та її батько займають окрему кімнату, в якій є окремі спальні місця. Кімната облаштована необхідними меблями та предметами для проживання, виховання, проведення дозвілля. Дівчинка забезпечена одягом, взуттям, шкільним приладдям. Наявні розвиваючі іграшки, роботи ОСОБА_5 з малювання, аплікації. Стосунки в сім'ї родинні, доброзичливі. Скарг від мешканців та правління кооперативу за місцем проживання на нього не надходило. При обстеженні умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 встановлено, що за даною адресою зареєстрована і проживає ОСОБА_3 - мати дитини, малолітня ОСОБА_5 - зареєстрована, але не проживає. Квартира знаходиться на третьому поверсі дев'ятиповерхового будинку з усіма комунальними зручностями загальною площею 48 м2. В кімнатах чисто, охайно. Для малолітньої ОСОБА_5 виділено окрему кімнату, яка облаштована необхідними меблями і предметами для проживання, виховання, проведения вільного часу. Проведено бесіду психологом міської ПМПК з ОСОБА_5. В ході бесіди з'ясовано, що ОСОБА_5 на даний час проживає з батьком, бабусею та дідусем. З ними їй комфортно. Тато цікавиться її справами в школі, гуляє з нею, часто купує іграшки. Дівчинка готова зустрічатися з мамою, але тільки в присутності батька. В ході бесіди дівчинка часто висловлювала побоювання та неприйняття поведінки мами. Вживала слова «боюсь», «неприємно», «важко слухати». Зі слів дитини можна зробиш висновок, що ОСОБА_5 більше прихильна до батька, який виявляє турботу до доньки. Але основна мотиваційна лінія поведінки матері ОСОБА_3 до дочки не зрозуміла.

Згідно з довідкою № 26/10/19-18-0532 від 07 червня 2018 року (т. 2 а.с. 120) та характеристикою від 07 червня 2018 року (т. 2 а.с. 128), відповідач працює старшим державним інспектором Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції у Тернопільській області і їй з березня 2016 (місяць у якому було ухвалено Рішення від 24 березня 2016 року) по травень 2018 року нараховано 153'090,9 грн. заробітної плати. За місцем роботи характеризується позитивно.

ОСОБА_3 є активним та ініціативним членом громадської організації - Тернопільської обласної асоціації жінок. Зарекомендувала себе з позитивної сторони. Про вказане свідчить довідка з вказаної організації № 17 від 20 червня 2018 року (т. 2 а.с. 131).

Відповідач не має ні психіатричних, ні наркологічних протипоказань до роботи в державних органах. Вказане підтверджується медичною довідкою серії 2ААЛ № 919445 про проходження обов'язкових попереднього та періодичного психіатричного оглядів (т. 2 а.с. 172) та сертифікатом серії 2РРС № 417704 про проходження профілактичного наркологічного огляду (т. 2 а.с. 173).

ОСОБА_3, на підставі договору дарування квартири від 20 жовтня 2006 року, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 13 грудня 2006 року (т. 2 а.с. 119), належить квартира АДРЕСА_2.

Квартира АДРЕСА_1, в якій на даний момент проживає ОСОБА_5 разом з батьком, належить на праві власності ОСОБА_9 (матері позивача), що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру від 25 серпня 1997 року (т. 1 а.с. 9).

Як убачається з копії трудової книжки позивача та довідки про його доходи (т. 2 а.с. 182, 183) , він працює продавцем непродовольчих товарів у СПД ФОП ОСОБА_13 і його заробітна плата за період травень-серпень 2018 року склала 16'000 грн.

Відповідно до характеристики № 281 від 11 червня 2018 року, наданої директором Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 11 Тернопільської міської ради Тернопільської області та класним керівником (т. 2 а.с. 130), ОСОБА_5 навчається у школі з першого класу. Зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, працелюбна учениця. За останній рік значно зросли успіхи у навчанні. У кінці року нагороджена Похвальним листом за високі досягнення у навчанні. Має здібності до вивчення української мови. Любить уроки англійської мови. Має добрий загальний розвиток. Багато читає. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Бере активну участь у житті школи та класу. Була учасницею конкурсів, змагань, нагороджена грамотами та подяками. Скромна, весела, товариська. Має багато друзів, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. Дитина доглянута. Приходить в школу підготовлена до навчання. Коли потрібно готує проекти з цікавою інформацією. Батьки приділяють належну увагу вихованню дочки.

23 травня 2017 року позивач звернувся до Органів внутрішніх справ з заявою (т. 2 а.с. 57-58) у якій повідомляє про те, що 23 травня 2017 року о 08 год. 15 хв. він проводив дочку до школи. На вул. Чалдаєва на нього напали двоє незнайомих чоловіків, брат відповідача - ОСОБА_14 З ними була ОСОБА_3 Під час конфлікту до нього застосували газовий балончик і намагались забрати дочку. Внаслідок таких дій дитина отримала нервовий стрес, поблідла. У неї трусились руки. Він викликав швидку медичну допомогу. ОСОБА_5 дали заспокійливе і вона з батьками позивача поїхала в обласну дитячу лікарню на консультацію.

Щодо цієї події позивач звернувся до комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Тернопільської міської ради. За результатами розгляду такого звернення ухвалено рішення № 164 від 02 червня 2017 року (т. 2 а.с. 59) яким доручено службі у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради звернутись із клопотанням до Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності. У рішенні також зазначено, що свідком події був головний спеціаліст відділу молоді та спорту управління у справах сім'ї, молодіжної політики та спорту ОСОБА_15 Вона повідомила, що бачила як ОСОБА_3 відтягувала доньку від батька. Побачивши її, тобто ОСОБА_15, ОСОБА_3 залишила дитину та місце події. Дії які були вчинені матір'ю стосовно доньки негативно вплинули на психологічний та фізичний стан малолітньої.

Суду не надано відомостей щодо виконання вказаного рішення.

Самі по собі дії відповідача щодо відібрання дитини силовим шляхом та проти волі ОСОБА_5 є неприпустимими, однак у цьому випадку не варто забувати про те, що сам позивач вчинив протиправно, коли всупереч рішенню суду змінив місце проживання дочки.

Суд хоча і бере до уваги наведені вище факти поведінки ОСОБА_3, проте звертає увагу, що їм слід надати оцінку в ключі вирішення даного спору у якому відносини самих сторін мають другорядне значення, а саме про їх напружений характер, в основному, свідчить ситуація, що трапилась. Доленосне значення тут має відношення кожного із батьків до дитини.

Обставини за яких відповідач бажає повернути собі дочку, про відібрання якої також існує рішення суду, котре набрало законної сили, не виправдовує методів, за допомогою яких вона намагалась це зробити, однак говорить про те, що ОСОБА_3 не втрачає інтересу до дитини.

Судом встановлено, що і позивач і відповідач люблять та бажають опікуватись своєю дочкою, належно виконують свої батьківські обов'язки, однак в силу суб'єктивних факторів неспроможні поставити інтереси останньої вище своїх власних амбіцій. Не можуть зрозуміти, що для того аби забезпечити повноцінне і гармонійне життя ОСОБА_5, їм трьом рано чи пізно доведеться досягти компромісу і чим швидше вони це розроблять тим краще для них, а найголовніше, - для їх дочки.

Аби даний позов не був декларацією незгоди ОСОБА_1 з Рішення від 24 березня 2016 року і не носив ознак оскарження вказаного акту правосуддя, що може бути здійснено виключно до суду вищої інстанції, йому слід, шляхом надання відповідних доказів, довести, що після ухвалення Рішення від 24 березня 2016 року обставини змінились і на момент подачі позовної заяви дочці слід проживати з ним, а не з матір'ю.

Однак цього він не зробив.

У даному контексті слід зазначає, що надані ОСОБА_1 заява про порушення батьківських прав невиконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/2523/15-ц від 20 жовтня 2015 року (т. 1 а.с. 19-20), рішення № 239 голови комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради «Про розгляд звернення ОСОБА_1 щодо усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5», (т. 1 а.с. 21), заява на адресу начальника сектору ОСОБА_17 (т. 1 а.с. 22-23), заява на адресу начальника поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_16 (т. 1 а.с. 24) та лист-відповідь на неї (т. 1 а.с. 25) були зроблені та винесені у період листопад 2015 року - січень 2016 року, тобто до ухвалення Рішення від 24 березня 2016 року. Звідси неможливо говорити про новизну обставин, описаних у цих документах. Усі вони мали місце на момент розгляду справи про визначення місця проживання ОСОБА_5 і незважаючи на їх існування суд прийняв рішення про те, що дитині доцільно проживати з матір'ю, а не з батьком.

З аналогічних міркувань суд не вважає за необхідне піддавати правовому аналізу численні висновки органу опіки та піклування, листи, звернення до навчального закладу, органів влади та місцевого самоврядування, а також рішення останніх, датовані до моменту ухвалення Рішення від 24 березня 2016 року.

Щодо описаних у позові обставин, котрі спонукали позивача змінити місце проживання дитини, як то конфлікти у сім'ї відповідача, неналежне виконання нею свої батьківських обов'язків, хвилювання дитини, її прохання про проживання з ним, заборони та покарання за побачення з позивачем, то суд звертає увагу не те, що їм не надано жодного доказу, а тому їх слід вважати недоведеними в порушення частини 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України і до уваги судом вони братись не можуть.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини (надалі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції визначено, що держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8).

Згідно частини 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до частини 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, малолітня дочка сторін проживала разом з матір'ю в АДРЕСА_2. Наявність достатніх правових підстав для такого проживання підтверджена рішенням суду. Позивач же, протиправно змінив місце проживання дочки. Наведені ним підстави для таких дії є необґрунтованими, позаяк не підтверджуються доказами. Також він чинить перешкоди у відібранні дитини, хоча такі дії вчиняються на виконання рішення суду.

У позивача відсутнє власне житло. Умови проживання які він створив дитині за яких вона мешкає у одній кімнаті з дорослою особою протилежної статі, нехай це і батько, поступаються тим, які мають місце у відповідача. Там у ОСОБА_5 є окрема кімната. Доходи позивача нижщі від відповідачевих.

Суд бере до уваги прихильність дитини до батька, при цьому зазначає, що ОСОБА_5 також вказала і на любов до матері, а тому у даному питанні ситуація є врівноваженою.

На підставі викладеного, керуючись принципом якнайкращого забезпечення інтересів дитини, зважаючи протиправний спосіб, в який позивачем було змінено місце її проживання, суд приходить до переконання про те, що підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 5, 89, 206, 263, 264, 265,268, 352, 354-356 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - виконавчий комітет Тернопільської міської ради як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини - відмовити .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Дата складення повного судового рішення 13 грудня 2018 року.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка