Справа № 357/9161/17 Головуючий у І інстанції Кошель Л. М.
Провадження № 22-ц/780/2014/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 54 30.05.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 травня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Фінагеєва В.О.

секретар судового засідання: Гуторка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Фонду соціального страхування України на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2018 року у складі судді Кошель Л.М. у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, третя особа: Фонд соціального страхування України про зобовязання здійснити виплату недоотриманої частини заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року позивач ОСОБА_2звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, обґрунтовуючи її тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2016 року у справі було стягнуто з відповідача на її користь за час вимушеного прогулу з 18 серпня 2016 року по 30 листопада 2016 року 33999,24 грн.. Також вказаним рішенням суду визнано незаконним та скасовано наказ № 386-к від 18 серпня 2016 року про звільнення її з посади начальника головного фінансово-економічного управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, визнано, що відповідачем неодноразово відбувалось порушення її прав, що полягало у перешкоджанні виконання своїх посадових обов'язків, доручень, позбавлення частини премії та інше. Вважає, що наказом від 21 січня 2015 року № 08-к та наказом від 01 січня 2016 року їй був незаконно зменшений розмір щомісячної надбавки за високі досягнення у праці, яка була їй встановлена відповідно до діючого Положення за наказом відповідача від 25 листопада 2013 року, у розмірі 50 % посадового окладу.

Тому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила суд: зобов'язати Виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності провести перерахунок належних їй грошових коштів (премії, відпускних, лікарняних листків по тимчасовій втраті працездатності, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення побутових проблем), поновивши надбавку за високі досягнення у праці у розмірі станом на 2013 рік (50 %) та з урахуванням щомісячних премій без урахування безпідставних їх знижень за період з серпня 2014 року по 30 листопада 2016 року та виплатити їх; зобов'язати Виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності провести нарахування та виплатити їй належну заробітну плату за період з 01 грудня 2016 року по 16 січня 2017 року відповідно до запису в трудовій книжці; зобов'язати Виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності обрахувати та виплатити суми індексації втрачених належних їй грошових коштів за період з серпня 2014 року по 16 січня 2017 року відповідно до діючого законодавства.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2018 року позов задоволено частково.

Зобов'язано Виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності провести нарахування та виплатити ОСОБА_2 заробітну плату за період роботи на посаді начальника головного фінансово-економічного управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 01 грудня 2016 року по 16 січня 2017 року;

Зобов'язано Виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності провести перерахунок та виплату надбавки за високі досягнення у праці в розмірі 50 відсотків від посадового окладу з 01 січня 2015 року по 17 серпня 2016 року; щомісячних премій з урахуванням їх розміру, встановленого наказами по Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за період з 01 січня 2015 року по 17 серпня 2016 року; матеріальної допомоги на оздоровлення (серпень 2015 року), матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (лютий 2015 року, березень 2016 року); оплати чергових відпусток, оплати за листками непрацездатності за період з 01 січня 2015 року по 17 серпня 2016 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь держави судовий збір в сумі 640 грн..

В апеляційній скарзі третя особа Фонд соціального страхування України просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неповне зясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що надбавка виплачується у межах фонду оплати праці, і не має обовязкового характеру, а рішення про її встановлення приймає керівник залежно від наявності коштів шляхом видання відповідного наказу. Вважає, що встановлення надбавки, відповідно до Постанови правління Фонду №127 від 25 грудня 2003 року (зі змінами) є правом керівника установи. Вважає, що судом неправомірно застосовано ст.97 КЗпПУ, оскільки позбавлення працівників премій повністю або частково не можна кваліфікувати як погіршення умов оплати праці.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і задовольняючи позовні вимоги про зобовязання провести нарахування та виплату заробітної плати, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що поновивши позивача на займаній нею посаді з 19 серпня 2016 року після того, як судом було встановлено незаконність її звільнення, відповідач звільнивши її за угодою сторін 16 січня 2017 року не провів із позивачем повного розрахунку, а саме: позивачу не було нараховано та виплачено заробітну плату з 01 грудня 2016 року по день звільнення - 16 січня 2017 року, про що свідчать відомості персоніфікованого обліку про застраховану особу, надані ГУ ПФУ в Київській області. А тому вимоги позивача в цій частині суд вважав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги про зобовязання провести перерахунок та виплату надбавки за високі досягнення у праці у розмірі 50 % посадового окладу за період з 01 січня 2015 року по 17 серпня 2016 року, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що надбавка за високі досягнення у праці працівникам Фонду встановлена відповідним локальним нормативно-правовим актом, яким є Положення. Положенням передбачено підстави для скасування або зменшення розміру надбавки за високі досягнення у праці, це - несвоєчасне виконання завдань, погіршення якості роботи, невиконання в повному обсязі посадових обов'язків, порушення трудової дисципліни. Жодного документального підтвердження наявності підстав для зменшення позивачу надбавки за високі досягнення у праці відповідачем не надано.

Задовольняючи позовні вимоги про зобовязання провести перерахунок та виплату щомісячних премій, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що премія нараховується на посадовий (місячний) оклад з урахуванням надбавок за високі досягнення у праці та вислугу років, а також за складність, напруженість у роботі. Оскільки судом зобов'язано відповідача провести перерахунок позивачу надбавки за високі досягнення у праці починаючи з 01 січня 2015 року, вимога про перерахунок та виплату щомісячних премійтакож підлягає до задоволення, оскільки сума надбавки вплине на суму премії.

Задовольняючи позовні вимоги про зобовязання провести перерахунок та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, оплати чергових відпусток, оплати за листками непрацездатності суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що зобов'язав відповідача провести перерахунок надбавки за високі досягнення у праці, щомісячної премії за період з 01 січня 2015 року, які включаються при розрахунку середнього заробітку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача провести перерахунок оплати праці з серпня 2014 року по 30 листопада 2016 року, обрахувати та виплатити суми індексації втрачених належних їй грошових коштів за період з серпня 2014 року по 16 січня 2017 року суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що доказів для обґрунтування цих вимог суду не надано, тоді як за ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак, такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про зобовязання провести нарахування та виплату заробітної плати з 01 грудня 2016 року по 16 січня 2017 року та про відмову у задоволені позовних вимог про зобов'язання відповідача провести перерахунок оплати праці з серпня 2014 року по 30 листопада 2016 року, обрахувати та виплатити суми індексації втрачених належних їй грошових коштів за період з серпня 2014 року по 16 січня 2017 року.

Разом з тим, колегія суддів, не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про зобовязання провести перерахунок та виплату надбавки за високі досягнення у праці, щомісячних премій, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, оплати чергових відпусток, оплати за листками непрацездатності.

Відповідно до ч.1 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного ОСОБА_1.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що ОСОБА_2 було прийнято на посаду начальника головного фінансово-економічного управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 14 листопада 2013 року на підставі наказу №525-к від 14 листопада 2013 року.

Наказом №386-к від 18 серпня 2016 року її звільнено з посади за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, п.3 ст.40 КЗпП України.

Наведені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача та копіями вказаних наказів (а.с. 11, 17, 26).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2016 року, що набрало законної сили, визнано незаконним та скасовано наказ № 386-к від 18.08.2016 року про звільнення ОСОБА_2 з роботи, поновлено її на посаді начальника головного фінансово-економічного управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, стягнуто з Виконавчої дирекції Фонду на користь ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу з 18 серпня 2016 року по 30 листопада 2016 року 33999,24 грн.

Встановлено, що на виконання рішення суду відповідачем видано наказ №30-к від 16 січня 2017 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_2О.», відповідно до якого ОСОБА_2 поновлено на займаній нею до звільнення посаді з 19 серпня 2016 року (т.1 а.с. 24).

Наказом №31-к від 16 січня 2017 року ОСОБА_2 звільнено з роботи 16 січня 2017 року за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України (т.1 а.с.25).

ОСОБА_2 нараховано до виплати середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 серпня 2016 року по 30 листопада 2016 року компенсацію за невикористані 20 календарних днів відпустки за період роботи з 19 серпня 2016 року по 16 січня 2017 року.

Поновивши позивача на займаній нею посаді з 19.08.2016 року відповідач звільнивши ОСОБА_2 за угодою сторін 16.01.2017 року не провів з нею повного розрахунку, а саме: ОСОБА_2 не було нараховано та виплачено заробітну плату з 01 грудня 2016 року по день звільнення - 16 січня 2017 року, про що свідчать наведені вище накази, відомості персоніфікованого обліку про застраховану особу, надані ГУ ПФУ в Київській області (т.1 а.с.45).

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заробітної плати за період з 01 грудня 2016 року по 16 січня 2017 року, оскільки відповідачем не доведено проведення виплати заробітної плати належними доказами. Крім того, не проведення виплати заробітної плати у зазначений період підтверджується відомістю персоніфікованого обліку про застраховану особу, надані ГУ ПФУ в Київській області.

Постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 127 від 25 грудня 2003 року затверджено Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, яке є діючим із змінами та доповненнями, яким визначено умови оплати та стимулювання праці працівників апарату Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, виконавчих дирекцій відділень Фонду в областях, районних (міжрайонних), міських виконавчих дирекцій відділень Фонду (т.1 а.с. 39-42).

Відповідно до п.1.2 Положення працівникам Фонду встановлюються посадові (місячні) оклади на базі Тарифної сітки оплати праці керівних працівників та спеціалістів Фонду, щомісячні надбавки до посадових окладів, виплачуються премії за результатами роботи, матеріальна допомога, а також інші надбавки відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до п.3.1 Положення щомісячна надбавка за високі досягнення у праці встановлюється керівним працівникам, спеціалістам і службовцям у розмірі до 50 відсотків посадового окладу. Надбавки за високі досягнення у праці встановлюються відповідно до ступеня участі працівника у реалізації заходів щодо функціонування Фонду. У разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи, невиконання в повному обсязі посадових обов'язків, порушення трудової дисципліни працівниками, надбавки за високі досягнення у праці скасовуються або зменшуються.

Відповідно до п.3.4 Положення конкретні розміри надбавок в межах фонду оплати праці встановлюють: правління Фонду - директору виконавчої дирекції Фонду; директор Виконавчої дирекції Фонду -заступникам директора і працівникам Виконавчої дирекції Фонду, директорам виконавчих дирекцій відділень Фонду та їх заступникам.

Надбавки встановлюються один раз на рік на початку календарного року після аналізу роботи робочого органу за минулий рік. Як виняток, за наявності відповідної мотивації, вони можуть переглядатися протягом року.

Встановлено, що ОСОБА_2 на підставі наказу від 26 листопада 2013 року № 548-к було встановлено щомісячну надбавну за високі досягнення у праці у розмірі 50% посадового окладу з 25 листопада 2013 року (т.1 а.с.12).

Наказом №08-к від 21 січня 2015 року затверджено з 01 січня 2015 року надбавки за складність, напруженість у роботі та за високі досягнення у праці працівникам Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності згідно з додатками 1 і 2, що стверджується копією цього наказу (т.1 а.с.13).

Додатком 1 до даного наказу визначено розмір надбавки за високі досягнення у праці до посадового окладу працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, усім працівникам Фонду. Визначено розмір надбавки - 50% посадового окладу, позивачу ОСОБА_2 - начальнику головного фінансово-економічного управління - 10% посадового окладу (т.1 а.с.14).

Наказом №39-к від 28 січня 2016 року затверджено з 01 січня 2016 року надбавки працівникам Виконавчої дирекції Фонду за складність, напруженість у роботі та за високі досягнення у праці згідно з додатками 1 і 2 (т.1 а.с.176).

Додатком 1 визначено розмір надбавки за високі досягнення у праці до посадового окладу працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, в т.ч. позивачу ОСОБА_2 - начальнику головного фінансово-економічного управління - 20 % посадового окладу (т.1 а.с.177).

Відповідно до п.4.8 Положення преміювання працівників Фонду здійснюється щомісячно за якісне, своєчасне і в повному обсязі виконання завдань, встановлених функціональними обов'язками, а також з урахуванням ініціативи, особистого внеску в загальні результати роботи.

Відповідно до п.4.2 Положення премія нараховується на посадовий (місячний) оклад з урахуванням надбавок за високі досягнення у праці та вислугу років, а також за складність, напруженість у роботі, що встановлюється робітникам за фактично відпрацьований час. Розмір премії кожного працівника залежить від його особистого вкладу в загальні результати роботи, але не може бути більше, ніж середньомісячна заробітна плата працівника за результатами роботи за рік.

Пунктом 4.4 Положення передбачено, що працівники можуть бути позбавлені премії до 100 відсотків за невчасне (неналежне) виконання своїх функціональних обов'язків.

Рішення про це приймає своїм наказом директор виконавчої дирекції з урахуванням пропозицій заступників директора та керівників структурних підрозділів.

Відповідно до п.6.1 Положення матеріальна допомога для вирішення соціально - побутових питань та допомога на оздоровлення працівникам Фонду надається в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст.2 ЗК «Про оплату праці» основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про зобовязання провести перерахунок та виплату надбавки за високі досягнення у праці, щомісячних премій, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, оплати чергових відпусток, оплати за листками непрацездатності не підлягають задоволенню, оскільки встановлення надбавки, відповідно до Постанови правління Фонду №127 від 25 грудня 2003 року (зі змінами) є правом керівника установи.

Колегія суддів погоджується с доводами апеляційної скарги про те, що надбавка виплачується у межах фонду оплати праці, і не має обовязкового характеру, а рішення про її встановлення приймає керівник залежно від наявності коштів шляхом видання відповідного наказу, оскільки встановлення надбавки, відповідно до Постанови правління Фонду №127 від 25 грудня 2003 року (зі змінами) є правом керівника установи.

Колегія суддів погоджується с доводами апеляційної скарги про те, що судом неправомірно застосовано ст.97 КЗпПУ, з огляду на наступне.

Згідно із частинами 2, 3 статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до змісту статті 2 Закону України «Про оплату праці» у структуру заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

На підприємствах можуть затверджуватися положення про преміювання.

Частина 3 статті 97 КЗпП України тільки зобовязує власника встановлювати конкретні розміри премій з урахуванням вимог колективного договору, зміст якого повинен відповідати законодавству та угодам.

Законодавство не вимагає, щоб власник реалізував свої повноваження збільшувати, зменшувати розміри премій, які виплачуються конкретним працівникам, повноваження повністю або частково позбавляти конкретного працівника премій обовязково за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації. Власник має право самостійно вирішувати ці питання, якщо інше не передбачено положенням про преміювання (колективним договором).

Частина 4 статті 97 КЗпП України, яка забороняє власникові приймати одностороннє рішення з питань оплати праці, що погіршує умови, встановлені у відповідному порядку, не стосується випадків, коли власник застосовує встановлені на підприємстві відповідно до законодавства умови оплати праці. Прийняття керівником підприємства на основі положення про преміювання і в межах своєї компетенції рішення про зменшення розміру премій, позбавлення працівників премій повністю або частково, не можна кваліфікувати як погіршення умов оплати праці, про яке працівник повинен бути заздалегідь попереджений.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року у справі № 6-2790цс16.

З урахуванням викладеного колегія судів вважає, що право позивача на виплату виплату надбавок за високі досягнення у праці, щомісячних премій, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, оплату чергових відпусток, оплату за листками непрацездатності не було порушено відповідачем.

Тобто при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити з того, що при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Нормативно-правовим атом локальної дії, що у даному випадку регулює питання оплати праці, є Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Крім того, встановлення розміру надбавок та премій є правом керівника.

Висновки суду першої інстанції про те, що жодного документального підтвердження наявності підстав для зменшення позивачу надбавки за високі досягнення у праці відповідачем не надано, не грунтуються на вимогах закону, оскільки позивачем не оскаржувались Наказ №08-к від 21 січня 2015 року та Додаток 1 до даного наказу, якими визначено розмір надбавки позивачу ОСОБА_2 - 10% посадового окладу, та Наказ №39-к від 28 січня 2016 року та Додаток 1, яким визначено розмір надбавки позивачу ОСОБА_2 - 20 % посадового окладу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що Наказ №08-к від 21 січня 2015 року та Додаток 1 до даного наказу, якими визначено розмір надбавки позивачу ОСОБА_2 - 10% посадового окладу, та Наказ №39-к від 28 січня 2016 року та Додаток 1, яким визначено розмір надбавки позивачу ОСОБА_2 - 20 % посадового окладу, скасовані не були.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в частині позовних вимог про проведення перерахунку та виплати надбавки за високі досягнення у праці в розмірі 50 відсотків від посадового окладу з 01 січня 2015 року по 17 серпня 2016 року; щомісячних премій з урахуванням їх розміру, встановленого наказами по Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за період з 01 січня 2015 року по 17 серпня 2016 року; матеріальної допомоги на оздоровлення (серпень 2015 року), матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (лютий 2015 року, березень 2016 року); оплати чергових відпусток, оплати за листками непрацездатності за період з 01 січня 2015 року по 17 серпня 2016 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду в частині задоволення позовних вимог про зобовязання провести перерахунок та виплату надбавки за високі досягнення у праці, щомісячних премій, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, оплати чергових відпусток, оплати за листками непрацездатності не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, і підлягає скасуванню у цій частині з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог відповідно до ст.376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фонду соціального страхування України задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2018 року в частині позовних вимог про проведення перерахунку та виплати надбавки за високі досягнення у праці в розмірі 50 відсотків від посадового окладу з 01 січня 2015 року по 17 серпня 2016 року; щомісячних премій з урахуванням їх розміру, встановленого наказами по Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за період з 01 січня 2015 року по 17 серпня 2016 року; матеріальної допомоги на оздоровлення (серпень 2015 року), матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (лютий 2015 року, березень 2016 року); оплати чергових відпусток, оплати за листками непрацездатності за період з 01 січня 2015 року по 17 серпня 2016 року, скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «01» червня 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_1
СуддіОСОБА_3 ОСОБА_4