Справа № 214/6691/17
2/214/436/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 травня 2018 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Євтушенка О.І.,

секретар судового засідання Бєлікова О.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 214/6691/17

за позовною заявою ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

Представники сторін:

від позивача адвокат ОСОБА_3,

від відповідача адвокат ОСОБА_4

За участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката ОСОБА_4

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою 20.11.2017 року, в подальшому уточнивши вимоги (а.с.22-23), просила визначити їй додатковий строк тривалістю 3 місяці для подання заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, померлої 20.05.2016 року.

В обґрунтування вимог ОСОБА_1 зазначила, що 20.05.2016 року померла її мати ОСОБА_5, після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй за життя майно. Заповітів від імені ОСОБА_5 не складалось та не посвідчувалось. Спадкоємцями першої черги в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 стали вона як донька, ОСОБА_2 син та ОСОБА_6 чоловік. На момент смерті матері разом з нею значились зареєстрованими та проживали її син ОСОБА_2 та чоловік ОСОБА_6 батько позивача. В свою чергу, вона значилась зареєстрованою та проживала окремо від матері на момент її смерті. В листопаді 2017 року з метою оформлення спадкових прав на майно ОСОБА_5, із заявою про прийняття спадщини вона звернулася до нотаріальної контори, однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з пропуском визначеного законом строку для подання заяви про прийняття спадщини. Як на поважність причин пропуску строку ОСОБА_1 посилалася на те, що разом зі спадкодавицею на момент її смерті вона разом не проживала, а після її смерті як близької людини вона перебувала в пригніченому стані. Потребуючи підтримки близьких та друзів за даних обставин, в травні 2016 року вона тимчасово переїхала проживати за межі Дніпропетровської області, повернувшись до м. Кривий Ріг в грудні 2016 року у звязку з погіршенням стану здоровя батька ОСОБА_2 Через сімейні обставини, скрутне матеріальне становище з обєктивних причин вона не мала можливості на той момент звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. При цьому, вступивши у володіння часткою в спадковому майні як спадкоємиця вона допускала, що може оформити права на неї в будь-який момент.

Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року, яка набрала чинності 15.12.2017 року), справи в суді першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи характер та предмет спору, який стосується спадкових відносин, суд розглядає справу в порядку загального позовного провадження.

Не погоджуючись з предявленими вимогами, 03.03.2018 року відповідач та його представник адвокат ОСОБА_4 подали відзив на позовну заяву, в якому заперечували проти задоволення повних вимог ОСОБА_1 з огляду на їх необґрунтованість та недоведеність (а.с.71-72). Відповідач зазначив, що ОСОБА_1 після смерті матері не виїжджала за межі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, оскільки постійно допомагала йому доглядати хворого батька ОСОБА_6, проживаючи разом з ними в квартирі №65 буд.№28 на мкр-ні Гірницький в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Крім того, ОСОБА_1 офіційно працює в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», що виключає можливість її тривалої відсутності за межами міста. Також відповідач зауважив, що вирішуючи питання про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини досліджується поважність причин пропуску строку, які в даному випадку, на його переконання, відсутні, оскільки ОСОБА_1 не надала суду жодних доказів в підтвердження наведених нею причин пропуску строку. Навіть якщо допустити, що вона дійсно перебувала за межами міста, вона мала можливість подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори шляхом направлення поштовою кореспонденцією. Поміж іншим, відповідач вважав передчасним звернення ОСОБА_1 до суду з позовом, оскільки в силу ч.2 ст.1272, ч.3 ст.1268 ЦК України вона першочергово повинна була звернутися до нього як спадкоємця, який фактично прийняв спадщину, для отримання нотаріальної згоди на прийняття нею спадщини з метою застосування заходів досудового врегулювання спору.

05.04.2018 року представник позивача адвокат ОСОБА_3 подав відповідь на відзив в порядку ст.179 ЦПК України (а.с.86-87) з наведенням аргументації незгоди з доводами та запереченнями відповідача стосовно предявлених до нього вимог. Так, представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 дійсно офіційно працевлаштована в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», однак з огляду на свій психоемоційний стан після смерті матері вимушена була оформляти довготривалі відпустки, в період яких виїжджала за межі міста. Позивач та її представник не заперечують той факт, що ОСОБА_1 дійсно допомагала ОСОБА_2 доглядати хворого батька, залишаючись в квартирі №65 буд.№28 на мкр-ні Гірницький в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, однак це мало місце в періоди її короткочасних повернень до міста. В ті моменти вона перш за все думала про стан здоровя батька, а не за оформлення спадкових прав, які вважала, що зможе оформити в будь-який момент. Крім того, тимчасове проживаючи в квартирі, яка є обєктом спадкування, що не заперечував відповідач, саме по собі є свідченням вчинення ОСОБА_1 дій на вступ у спадщину та фактичне володіння і користування нею, від якої вона не відмовлялась, в той час як подання заяви про прийняття спадщини є лише формальною процедурою оформлення спадкових прав. Додатково представник позивача ОСОБА_3 зазначав про помилковість доводів відповідача стосовно невжиття позивачем заходів досудового врегулювання спору шляхом звернення її до ОСОБА_2 для отримання від нього дозволу на прийняття спадщини, оскільки вони ґрунтуються на невірному тлумаченні останнім норм матеріального права, особистісному неприязному відношенні до ОСОБА_1, адже в розумінні ч.ч.2,3 ст.1272 ЦК України визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини належить до виключної компетенції суду. Крім того, відсутність належного оформлення ОСОБА_2 спадкових прав після смерті матері шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину, що в розумінні ст.1297 ЦК України є обовязковим, не визначає можливість перерозподілу спадщини в порядку ст.1280 ЦК України, а відтак не може позбавляти позивача прав на захист її прав в судовому порядку. Додатково представник позивача зауважив про недоречність доводів ОСОБА_2 стосовно змушувань його позивачем відмовитись від спадщини на її користь, наявність умислу на позбавлення його спадкового майна, оскільки питання про прийняття спадщини, визначення часток за кожним із спадкоємців, визнання права власності не є предметом спору у даній справі та не вирішується судом.

Заперечення на відповідь на відзив відповідач та його представник в межах встановленого законом строку не подали.

Присутні в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_3 уточнені позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Позивач підтвердила факт її виїзду за межі міста після смерті матері в травні 2016 року до м. Львів, погіршення стану здоровя. На момент смерті матері в місті вона не перебувала, про дату смерті не одразу дізналась, участі в похованні не приймала. Про те, що вона мала право подати заяву про прийняття спадщини поштовою кореспонденцією, перебуваючи за межами міста, де відкрилась спадщина, вона не знала. Пояснила, що у своїй власності вона дійсно має квартиру, яку викупила в кооперативі, також має частку у квартирі №65 буд.№28 на мкр-ні Гірницький в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в приватизації якої приймала участь разом з батьками та донькою. Зауважила, що при прийнятті спадщини після смерті матері в квартирі вона претендує лише на ту частку, яка припадає на неї. Наміру порушувати спадкові права ОСОБА_2 вона не має.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_4 заперечували проти задоволення позовних вимог з огляду на відсутність обєктивних, непереборних обставин, які унеможливили своєчасне звернення ОСОБА_1 до нотаріальної контори. Відповідач пояснив, що в квартирі №65 буд.№28 на мкр-ні Гірницький в м. Кривому Розі Дніпропетровської області разом з батьками він почав проживати з 01.01.2008 року. З квітня 2014 року стан здоровя батька ОСОБА_6 значно погіршився, після отримання травми він став практично лежачим та потребував сторонньої допомоги. Доглядати за батьком йому допомагала сестра ОСОБА_1, яка після смерті матері переїхала проживати до квартири разом з ними. Заперечував проти доводів позивача стосовно її необізнаності зі смертю матері, оскільки насправді ОСОБА_1 перебувала у місті на момент смерті матері, приймала участь в організації поховання, поминок. Після смерті батька в листопаді 2017 року вони разом з сестрою звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті обох батьків, де ОСОБА_1 йому запропонувала відмовитись на її користь від його частки у спадщині, однак він відмовився від такої пропозиції сестри, що її обурило. Викупити належну йому частку у спадщині також пропонувала йому племінниця донька позивача, якій він також відмовив. Правовстановлюючі документи на квартиру знаходяться у ОСОБА_1 Зауважив, що у своїй власності іншого нерухомого майна він не має, в той час як ОСОБА_1 має. Документів на успадковану частку в квартирі у нотаріуса він не отримував.

В ході розгляду справи 14.12.2017 року позивачем заявлялись клопотання про витребування доказів, про заміну первісного відповідача належним (а.с.11, 12); відповідачем про долучення доказів (а.с.83), про витребування доказів (а.с.76), яке в подальшому знято з розгляду.

Ухвалою суду від 14.12.2017 року задоволено клопотання позивача, замінено первісного відповідача Виконавчий комітет Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради належним ОСОБА_2 (а.с.14). Ухвалою суду від 14.12.2017 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів з нотаріальної контори (а.с.15).

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів судом не вживались.

24.05.2018 року в судовому засіданні в порядку ст.268 ЦПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію учасників справи, суд,-

ВСТАНОВИВ:

20.05.2016 року померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії І-КИ №684777 від 21.05.2016 року (а.с.5-зворот, 39). Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне їй за життя майно.

Згідно зі ст.ст.1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування здійснюється за законом або заповітом.

Оскільки за життя ОСОБА_5 заповітів не складала, що слідує з відповіді Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори №1617/01-16 від 27.12.2017 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №50436520 від 27.12.2017 року (а.с.31, 34-37), тому спадкування належного їй за життя майна здійснюється в порядку спадкування за законом згідно черговості, визначеної ст.ст.1258-1266 ЦК України.

В силу ст.1261 ЦК України позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої 20.05.2016 року. Факт родинних відносин між ними як між рідними донькою, сином спадкодавиці підтверджується свідоцтвами про їх народження серії І-ЯК № 1219928 від 13.04.1967 року, серії ІІ-УР №236928 від 02.11.1959 року відповідно (а.с.24, 27).

Як слідує зі свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІІ-КИ № 494253 від 14.11.1987 року (а.с.24) ОСОБА_7 змінила прізвище на «Бернадіна» у звязку з укладенням шлюбу з ОСОБА_8

Іншим спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 був її чоловік ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про їх одруження серії ІІ-ЯР № 661422 від 10.12.1958 року (а.с.25), який на момент смерті ОСОБА_5 значився зареєстрованим та проживав з нею, тим самим фактично прийнявши спадщину після смерті дружини в силу ч.3 ст.1268 ЦК України. Однак, незадовго після смерті ОСОБА_5, її чоловік ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії 1-КИ № 746157 від 08.05.2017 року (а.с.26), не встигнувши оформити права на успадковану частку в майні.

Інших спадкоємців, які б належали до першої черги спадкування за законом, в ході судового розгляду не встановлено.

Як визначено ч.1 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має право подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини в межах встановленого законом строку.

Згідно ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Як визначено ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Із системного аналізу вказаних положень законодавства слідує, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у 6-місячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, померлої 20.05.2016 року, почав відлік відповідно з дати її смерті 20.05.2016 року та закінчився 20.11.2016 року.

Дослідженням матеріалів спадкової справи 497/2017 (номер у Спадковому реєстрі 61477778) (а.с.31-52), відкритої після смерті ОСОБА_5 встановлено, що після її смерті до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом 01.11.2017 року звернулись ОСОБА_2 син спадкодавиці, який прийняв спадщину після її смерті згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України як такий, що значився зареєстрований зі спадкодавицею та проживав з нею на день відкриття спадщини (довідка Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради № 1123/02-14 від 20.10.2017 року, а.с.39-зворот), та 01.11.2017 року ОСОБА_1 донька.

В ході судового розгляду справи також встановлено, що на момент смерті матері позивач ОСОБА_1 не була зареєстрована та не проживала разом зі спадкодавицею за адресою: мкр-н. Гірницький 28/65, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, оскільки фактично проживала та значилась зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджує відміткою в її паспорті (а.с.4), визнано сторонами, а тому в силу ст.81 ЦПК України окремого доказування не потребує.

Постановою нотаріуса від 10.11.2017 року у видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 її донці ОСОБА_1 було відмовлено у звязку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.5).

Згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Так, в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Таким чином, на думку суду в розумінні наведених вище роз'яснень, не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, смерть спадкодавця, незнання про існування заповіту, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини.

Крім того, як слідує з правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постановах у справах № 6-85цс12 від 26.09.2012 року та № 6-1486цс15 від 04.11.2015 року, правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані у випадку одночасної наявності двох обовязкових умов: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Так, наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини, які, як вона вказувала, повязані з тим, що вона не могла своєчасно подати заяву до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, оскільки перебувала за межами м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, перебувала в пригніченому стані, що спровокувало погрішення стану її здоровя суд не може визнати поважними, оскільки вони не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, та спростовуються актом від 21.03.2018 року (а.с.84), з якого слідує, що ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_5 з 20.05.2016 року по грудень 2016 року проживала за адресою: мкр-н. Гірницький 28/65, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область та допомагала братові у догляді за хворим батьком.

Поміж іншим, доведеність в ході судового розгляду обставин її проживання з батьком та братом ОСОБА_2 за місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 адресою: мкр-н. Гірницький 28/65, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, що власне не заперечувала ОСОБА_1 є свідченням дійсності її перебування в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, а відтак не оправдовує її несвоєчасне звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Крім того, сам факт офіційного працевлаштування ОСОБА_1 в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» спростовує її доводи відносно перебування в скрутному матеріальному становищі, а оформлення нею короткотривалих відпусток протягом 2016 року, а саме з 15.05.2016 року по 29.05.2016 року (14 днів), 02.08.2016 року (1 день), з 16.09.2016 року по 27.09.2016 року (11 днів), з 28.09.2016 року по 11.10.2016 року (13 днів) спростовує дійсність її факту тривалого перебування за межами міста (а.с.88, 90).

Хоча ОСОБА_1 й перебувала у відпустці на момент смерті матері ОСОБА_5, одна відсутність доказів її виїзду за межі міста спростовує її доводи стосовно необізнаності зі смертю матері, відсутністю під час поховання та підтверджує дійсність доводів відповідача як свідчення зворотного.

Мотиви фактичного користування і володіння ОСОБА_1 спадковим майном після смерті матері ОСОБА_5 фактом проживання в квартирі за місцем відкриття спадщини, що не заперечував відповідач ОСОБА_2, не можуть бути достатньою підставою для надання ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини як такого, що пропущений з поважних причин за даних обставин, однак не позбавляють позивача права звернутися до суду з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) для встановлення факту, що має юридичне значення, який би забезпечив можливість реалізації нею спадкових прав.

Посилання відповідача невжиття позивачем заходів досудового врегулювання спору шляхом звернення її до ОСОБА_2 для отримання від нього дозволу на прийняття спадщини, суд оцінює критично, оскільки ґрунтуються на невірному тлумаченні останнім норм матеріального права, адже в розумінні ч.ч.2,3 ст.1272 ЦК України визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини належить до виключної компетенції суду. Крім того, відсутність належного оформлення ОСОБА_2 спадкових прав після смерті матері шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину, що в розумінні ст.1297 ЦК України є обовязковим, не визначає можливість перерозподілу спадщини в порядку ст.1280 ЦК України та обовязковість отримання згоди від іншого спадкоємця першочергово перед зверненням до суду, у звязку з чим погоджується з доводами представника позивача ОСОБА_3 в цій частині, які є доречними.

Доводи сторін стосовно їх часток у спадщині, їх перерозподілу суд залишає поза увагою, оскільки вони не стосуються вирішення спору про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в рамках якого сам спір про спадкове майно, права на нього не вирішується, що також передбачено в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про спадкування» від 30.05.2004 року №7.

Підсумовуючи викладене суд приходить до висновку про недоведеність позивачем дійсності наявності перешкод, інших обєктивних, непереборних, істотних труднощів для своєчасного звернення нею до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини як особисто, так і шляхом подання заяви про її прийняття поштовою кореспонденцією в порядку, встановленому п.3.5 гл.10 Порядку вчинення нотаріальних дій. За даних обставин в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Враховуючи прийняте судом рішення, в силу ст.141 ЦПК України суд не вбачає підстав для відшкодування позивачеві понесених нею судових витрат за рахунок їх стягнення з відповідача.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 90, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355, п.п.9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати складання повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1, РНОКПП невідомий, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач: ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: мкр-н. Гірницький 28/65, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Повне судове рішення складено 04.06.2018 року.

Суддя Євтушенко О.І.