Справа № 357/9000/17 Головуючий у І інстанції Цуранов А. Ю.
Провадження № 22-ц/780/1556/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 43 21.05.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 травня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Мережко М.В., Сушко Л.П.,

за участю секретаря Шуляка Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про захист права власника квартири шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2017 року до суду надійшла вказана вище позовна заява, в якій позивач просила захистити її права співвласника квартири шляхом виселення відповідачів з житлового приміщення трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 «а» у м. Біла Церква Київської області без надання їм іншого жилого приміщення.

Позовна заява предявлена позивачем на підставі ст. 391 ЦК України та обґрунтована наявністю перешкод їй та її малолітній доньці ОСОБА_6, яка чиниться з боку відповідачів, що проживають у квартирі без будь-якої на це правової підстави.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов та просили його задовольнити. Позивач пояснила, що не надавала будь-якого дозволу на проживання відповідачів у спірній квартирі, поштову кореспонденцію замість відповідачів та третьої особи вона не отримувала. Відповідач самовільно вселив у квартиру ОСОБА_4 та ОСОБА_7 з її донькою Христиною.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_8, в задоволенні позову просив відмовити, оскільки відповідачі не проживають за даною адресою, тому відсутній предмет спору. Відповідач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_5 з 27.02.2017 року проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а повістку відповідачу ОСОБА_4 слід надсилати за її місцем реєстрації в Кіровоградської області, оскільки пошту замість неї отримує позивач.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про захист права власника квартири шляхом виселення задоволено.

Виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1 «а» у м. Біла Церква Київської області без надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 640 грн. судового збору, стягнувши з кожного з них по 320 грн.

Не погодившись з висновками наведеними в рішенні суду, апелянт відповідачка звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги , вважає, що вона обґрунтована та підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивачу на праві спільної часткової власності належить 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 «а» у м. Біла Церква Київської області, співвласником якої також являється третя особа.

У вказаній квартирі зареєстровані позивач, третя особа та їх неповнолітня донька ОСОБА_6, 10.05.2006 року, що вбачається з копії довідки № 1613 від 12.10.2016 року Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради.

Задовольняючи позовні вимоги позивача про виселення апелянта, суд помилково обґрунтовував їх висновком від 21.08.2017 року, який був складений дільничним офіцером поліції Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 про результати перевірки звернення ОСОБА_2, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вказаним висновком встановлено, що 30.07.2017 року надійшло повідомлення від ОСОБА_2 про виникнення конфлікту з колишнім чоловіком з приводу спільної квартири. ОСОБА_2 у своєму пояснення вказав, що у цій квартирі проживає ОСОБА_4, з якою у нього офіційно заключний договір оренди квартири, вона проживає там на законних підставах.

Колегія суддів, надаючи належну процесуальну оцінку цьому доказу, прийшла до протилежного висновку, що даний акт не може бути належним доказом проживання відповідача-апелянта на спірній житловій площі, натомість, бере до уваги, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, бере до уваги інший доказ.

Так, 25.05.2017 року старшим слідчим Білоцерківського відділу поліції ГУ НП Київської області ОСОБА_10 складений обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001583, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.03.2017 року, про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що 12.02.2017 року ОСОБА_2, перебуваючи в коридорі квартири АДРЕСА_2, в якій вона проживає спільно зі своїм колишнім чоловіком ОСОБА_5 та його співмешканкою ОСОБА_7, умисно нанесла удари ОСОБА_7, що завдали їй фізичного болю.

15.11.2017 року між третьою особою ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_7 зареєстровано шлюб, після реєстрації якого змінено прізвище дружини на «Горбань».

Встановлені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

При цьому із змісту частини першої ст. 402 ЦК України вбачається, що право користування чужим майном може бути встановлене договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Позивач у позовній заяві та її представник в судовому засіданні посилались на вищевказану норму як правову підставу для виселення відповідачів.

Разом з тим, суд повинен був звернути свою процесуальну увагу на відсутність будь-яких належних та допустимих доказів проживання відповідачки апелянта на спірній житловій площі.

Так, згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В матеріалах справи відсутнє будь-яке підтвердження того, що Апелянт проживає за спірною адресою з березня 2017 року.

ОСОБА_2 звернулася до поліції 30.07.2017 року з приводу конфлікту з її колишнім чоловіком ОСОБА_5 щодо спірної квартири.

У Висновку з поліції про результати звернення останньої від 21.08.2017 року зазначено «30.07.2017 року до Білоцерківського ВП із письмовою заявою звернувся гр. ОСОБА_2, в якій вона просить допомогти розібратися в ситуації, яка склалася з її колишнім чоловіком гр. ОСОБА_11, який проживає зараз за адресою АДРЕСА_3...»

Щодо Апелянта, то у даному Висновку вказано, що ОСОБА_5 дозволяє їй проживати, але відсутне посилання на те, що саме на той час вона там проживає.

На момент виклику поліції ОСОБА_5 та Апелянт по справі, вже тривалий час проживали за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, звідки вони разом і приїхали, та ОСОБА_5 надавав поліції свої пояснення.

Також в матеріалах справи відсутній Акт обстеження ЖЕК чи будь-якої іншої установи, складений належним чином, який підтверджує факт проживання Апелянта в спірному житлі.

В судовому засіданні ОСОБА_2 в своїх поясненнях категорично стверджувала, що Апелянт та її чоловік ОСОБА_5 постійно проживають в спірній квартирі, хоча будь-яких письмових доказів з цього приводу суду не надала, також такі її пояснення суперечать з інформацією викладеною у вищевказаному Висновку з поліції.

При розгляді апеляційної скарги, позивачка підтвердила вже іншу процесуальну позицію та повідомила, колегію суддів, що апелянт не проживає у спірній квартирі, виїхала з квартири, але інколи приходить забрати свої речі

Крім цього, в матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що Апелянт чинить будь-які перешкоди ОСОБА_2 в користуванні спірною квартирою. Щодо обставин 12.02.2017 року, то даний конфлікт між ОСОБА_2 та Апелянтом стався з вини позивача по справі, це підтверджується Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.10.2017 року, після цього, починаючи з березня 2017 року, будь-яких конфліктів, між останніми не було.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2018 року по даній справі необхідно скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч. З ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 352, 354, 356, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про захист права власника квартири шляхом виселення відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНД НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 960,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді