Справа № 167/614/18 Головуючий у 1 інстанції: Сіліч І.І.
Провадження № 22-ц/802/210/18 Категорія: 30 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Данилюк В. А., Здрилюк О. І.,

з участю:

секретаря судового засідання - Лимаря Р. С.,

представника позивача- Романюка Л. С.,

прокурора - Бородчук О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рожищенського відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області, Управління Державної казначейської служби України у Рожищенському районі Волинської області, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Маневицька місцева прокуратура Волинської області, про відшкодування завданої майнової шкоди, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 11 вересня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, мотивуючи тим, що рішенням Апеляційного суду Волинської області від 16.03.2016 визнано недійсним аукціон, проведений 30.09.2013 року, та протокол проведення даного аукціону. Внаслідок невчинення державним виконавцем ряду передбачених чинним законодавством дій з реалізації транспортного засобу, йому завдано матеріальні збитки, що рівні вартості переоцінки (уцінки) майна, яка була проведена незаконно, в розмірі 63352,37 грн, в тому числі і з нарахованими 3 відсотками річних та інфляційними втратами.

На підставі наведеного просив суд визнати бездіяльність Рожищенського РВДВС ГТУЮ у Волинській області незаконною, стягнути з бюджетних асигнувань Рожищенського РВДВС ГТУЮ у Волинській області 63352,37 грн завданих збитків, з яких: 25350 грн основної суми завданої шкоди; 3359 грн - 3 відсотки річних; 34643,37 грн інфляційних втрат, а також стягнути понесені ним судові витрати за сплату судового збору.

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 11 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення позову. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не дав належної оцінки доказам у справі та дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Маневицькою місцевою прокуратурою подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що прокуратура вважає оскаржуване судове рішення законним і обгрунтованим, оскільки позивачем не доведено та судом не встановлено факту вчинення відповідачем Рожищенським районним відділом ДВС ГТУЮ у Волинській області протиправних дій чи бездіяльності, які надають право ОСОБА_5 на відшкодування вказаних у позовній заяві збитків.

Перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявлено позивачем сума не є збитками, оскільки ним не доведено факту та не надано жодних доказів на підтвердження порушення будь-якого речового цивільного права.

Такі висновки суду є правильними, відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у ВДВС Рожищенського районного управління юстиції перебував виконавчий лист № 2-482, виданий Рожищенським районним судом 16.10.2009 року, про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 207247,14 грн на користь АТ «ОТП Банк». Описане та арештоване відповідним актом від 05.07.2010 року майно - автомобіль марки Mitsubishi L 200, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, було передане на зберігання ТзОВ «Укрспецторг групп». Звіт про оцінку ринкової вартості спірного автомобіля складений та підписаний 26 вересня 2012 року, визначена ринкова вартість 84500 грн.

Прилюдні торги, які були призначені на 01.04.2013 року та 07.08.2013 року, не відбулися. 12.08.2013 року державним виконавцем ВДВС Рожищенського РУЮ складено акт переоцінки майна, згідно з яким встановлено стартову ціну спірного автомобіля на повторних прилюдних торгах у розмірі 59150 грн.

Згідно з протоколом № 1/03-0162/13 проведення аукціону від 30.09.2018 року з реалізації арештованого рухомого майна - автомобіля марки Mitsubishi L 200, 2008 року випуску, переможцем аукціону визнано ОСОБА_6

10 жовтня 2013 року державним виконавцем ВДВС Рожищенського РУЮ складено акт про проведений аукціон, відповідно до якого переможцем аукціону є ОСОБА_6 і даний акт є підставою для видачі покупцеві свідоцтва про придбання вказаного товару.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 16.03.2016 року аукціон від 30.09.2013 року та протокол аукціону було визнано недійсними, що вбачається із копії наявного в матеріалах справи рішення (а.с. 8-11).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2016 року рішення апеляційного суду від 16.03.2016 р. залишено без змін.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, слід мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком незаконної дії чи бездіяльності органу державної влади чи його посадової або службової особи при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів чи осіб, відповідно до норм ст.ст.1173,1174 ЦК України.

Підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції врахував, що підставою відшкодування завданої майнової шкоди також є причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями чи бездіяльністю особи та заподіяною шкодою, при цьому доведення наявності шкоди та її розмір покладається на особу, що заявляє такі вимоги.

Позивач при визначенні розміру матеріальної шкоди вказував на те, що він становить 25350 грн, що відповідає розміру різниці у вартості переоцінки (уцінки) майна, яка була проведена незаконно, а саме: між початковою ціною - 84500 грн (визначеною звітом про оцінку ринкової вартості спірного автомобіля у вересні 2012 року) та 59150 грн (визначеною вартістю даного автомобіля згідно з актом переоцінки майна від серпня 2013 року).

При цьому як на доказ протиправності бездіяльності державного виконавця позивач покликався на судове рішення, ухвалене Апеляційним судом Волинської області від 16 березня 2016 року у справі за його позовом до ВДВС Рожищенського РУЮ, ТОВ «Укрспецторг групп» та ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа ПАТ «ОТП Банк», про визнання прилюдних торгів, договору купівлі-продажу недійсними та витребування і повернення майна, визнання права власності на автомобіль, яким позов задоволено частково.

Зі змісту вказаного судового рішення видно, що ОСОБА_1 звернувся з позовом 10 жовтня 2013 року, справа розглядалась судами неодноразово. Судом визнано недійсними аукціон, проведений 30.09.2013 року, з продажу автомобіля, належного ОСОБА_1, та протокол проведення аукціону з підстав закінчення шестимісячного строку чинності звіту про оцінку майна. В решті вимог відмовлено.

У статті 62 Закону «Про виконавче провадження» (у попередній редакції) зазначається, що реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного у частині 8 ст.57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Відповідно до Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.99 № 74/5 і зареєстрованої в Мін'юсті України 15.12.99 за № 865/4158 (із змінами і доповненнями) (яка діяла на час проведення аукціону) передача арештованого майна на реалізацію спеціалізованим організаціям здійснюється на конкурсній основі після його вилучення у боржника та проведення його оцінки.

Визначення спеціалізованих організацій для реалізації арештованого державними виконавцями майна провадилося відповідно до Положення про умови і порядок проведення тендерів (конкурсів) з визначення спеціалізованих організацій для реалізації арештованого державними виконавцями майна (яке діяло на час проведення аукціону), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2003 № 136/5 і зареєстрованого в Мін'юсті України 11.11.2003 за № 1036/8357 (із змінами і доповненнями,).

Слід зазначити, що відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження", якщо передане торговельним організаціям майно не буде продано протягом двох місяців, воно підлягає переоцінці.

Порядок реалізації арештованого майна (який був чинним на час проведення аукціону) затверджено наказом Міністерства юстиції України від 15.07.99 № 42/5 та зареєстровано в Мінюсті України 19.07.99 за № 480/3773 (із змінами і доповненнями).

Згідно з пунктом 3.1 цього Порядку відділ державної виконавчої служби укладає з організатором аукціону договір, яким доручає реалізацію майна організатору аукціону за визначену винагороду за надані послуги з реалізації арештованого майна.

Як вбачається із вказаного рішення суду, звіт про оцінку ринкової вартості спірного автомобіля, яким його ринкова вартість визначена у розмірі 84500 грн, складений та підписаний 26 вересня 2012 року. Чинність оцінки тривала протягом шести місяців - до 26 березня 2013 року.

В той же час, у рішенні зазначено, що 16.01.2013 року ВДВС подало заявку на реалізацію даного майна і для здійснення його реалізації 05 березня 2013 року визначено спеціалізовану організацію ТОВ «Укрспецторг групп». 12 березня 2013 року між ВДВС і цим товариством укладено договір про надання послуг з організації і проведення аукціону з реалізації рухомого майна. Отже, проведенням торгів, які визнані в подальшому судом недійсними, займалася спеціалізована організація.

Як встановлено судом, зі скаргами на неправомірні дії державного виконавця ОСОБА_1 до суду не звертався.

Проте, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач обгрунтовує свої вимоги про допущену бездіяльність Рожищенського РВДВС ГТУЮ у Волинській області тим, що вона виражається у неповерненні до ВДВС реалізованого транспортного засобу та непроведенні нового аукціону з відчуження такого майна відповідно до вимог чинного законодавства. Тобто, його вимоги стосуються обставин щодо бездіяльності ВДВС у період після визнання недійсними аукціону та протоколу про проведення аукціону з продажу автомобіля, тобто після 16 березня 2016 року.

Однак, до матеріалів справи жодних доказів щодо підтвердження обставин протиправної бездіяльності ВДВС у період після 16 березня 2016 року позивачем не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження існування шкоди, спричиненої йому неправомірною бездіяльністю відділу державної виконавчої служби, яка полягає у неповерненні до ВДВС реалізованого автомобіля і непроведені нового аукціону, що призвело до реальних збитків, а також не довів, що саме визначений ним у позові розмір збитків безпосередньо пов'язаний із такою бездіяльністю.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст. ст. 367-368, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 11 вересня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді