БАБУШКІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 57
Провадження №8/200/13/18
УХВАЛА

Іменем України

30 травня 2018 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Шевцової Т.В.

при секретарі Агашаріфовій В.А.

за участі представника відповідача ОСОБА_2

позивача ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпра заяву ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13.01.2014 року по справі №200/14579/13ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа Сьома ОСОБА_1 державна нотаріальна контора про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення частки у спільному майні подружжя, визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності та стягнення грошової компенсації, -

В С Т А Н О В И В:

19.08.2017 року до суду надійшла заява ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13.01.2014 року по справі №200/14579/13ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа Сьома ОСОБА_1 державна нотаріальна контора про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення частки у спільному майні подружжя, визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності та стягнення грошової компенсації.

Заява відповідача обґрунтована наступним чином. Передумовою подання позову ОСОБА_3 стало його надумане уявлення про недійсність заповіту батька сторін ОСОБА_6, складеного 13.02.1985 року за реєстрованим №4-292 на користь ОСОБА_5 Підставою задоволення позову ОСОБА_3 та прийняття судом несправедливого рішення став неоднозначний (неправомірний) висновок почеркознавчої експертизи Дніпропетровського науково дослідного інституту судових експертиз №1819-08 з фототаблицею від 31.10.2008 року по цивільній справі №2-992/08, відповідно якого: «Підписи від імені ОСОБА_6 в графах «Підпис» в заповітах за реєстровим №2-793 та №2-292 та підпис в графі «Розписка про одержання оформленого документу» в реєстрі №2 реєстрації нотаріальних дій Сьомої ОСОБА_1 Державної нотаріальної контори за 1985 р. під номером нотаріальної дії №2-793 від 13.02.1985 р. ймовірно виконані не ОСОБА_6, а іншою особою». Тобто, мало місце не встановлення обставин належності/або не належності підпису у вищезазначених заповітах заповідачу ОСОБА_6 (померлого у 1988 році), на що суд не звернув належної уваги при прийняті рішення, за котрим було визнано законний заповіт не дійсним.

Істотними обставинами для подачі даної заяви суду до закінчення граничного строку, встановленого ст.362 ЦПК України, з метою не пропуску останнього та з метою скасування завідомо помилкового, неправомірного, несправедливого рішення, є наявність рішень (ухвал) Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська 2017 року про наявність факту (обставин) не встановлення у висновку експертом Дніпропетровського науково - дослідного інституту судових експертиз МЮУ №1819-08 від 31.10.2008 не належності у заповітах Сьомої ОСОБА_1 Державної нотаріальної контори за 1985 р. під номером нотаріальної дії №2-793 від 13.02.1985 р. підпису заповідачу ОСОБА_6 та встановлення факту (обставин) у висновках необхідності (правомірності) проведення повторного експертного дослідження вищезазначених заповітів, наявність обставини із здійснення Харківським НДІСЕ імені Засл. проф. ОСОБА_7 МЮУ почеркознавчого дослідження за заявою (зверненням) його адвоката від 01.06.2017, діючого в його інтересах як потерпілого ОСОБА_5 по кримінальному провадженню №0002401 (та з метою надання оригіналу висновку Бабушкінському районному суду м. Дніпропетровська по справі №200/14579/13ц), із встановлення належності підпису заповідачу ОСОБА_6 (померлого у 1988 році) у заповітах Сьомої ОСОБА_1 державної нотаріальної контори №2-793 та №2-292 від 13.02.1985, отриманих у Сьомої ОСОБА_1 Державної нотаріальної контори на підставі наданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська тимчасового доступу до оригіналів документів, а також отриманого з матеріалів об'єднаної зі справою №200/14579/13ц, справи №2-992/08 висновку Дніпропетровського науково - дослідного інституту судових експертиз МЮУ X® 1819-08 з фототаблицею від 31.10.2008, а також на підставі наданих оригіналів документів із зразками підпису померлого заповідача ОСОБА_6, які були в наявності у нього. Таким чином, на думку заявника мають місце суттєві обставин, котрі можуть вплинути на юридичну оцінку обставин справи, мають істотне значення для правильного (справедливого) вирішення справи, що не може бути залишено судом поза увагою, відповідно ст. ст. 21, 24 Конституції України, ст. 6 Конвенції Урядів держав - членів Ради Європи «Про захист прав людини і основоположних свобод».

23.08.2017 року дану заяву розподілено судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Єлісєєвій Т.Ю.

22.02.2018 року після самовідводу судді Єлісєєвої Т.Ю. дану заяву передано в провадженні судді Шевцової Т.В.

22.02.2018 року відкрито провадження за заявою ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13.01.2014 року по справі №200/14579/13ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа Сьома ОСОБА_1 державна нотаріальна контора про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення частки у спільному майні подружжя, визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності та стягнення грошової компенсації, судове засідання призначено на 16.03.2018 року.

05.03.2018 року до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2 про залучення до участі у справі Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл.проф. ОСОБА_7, зобовязання експертів вказаної установи підтвердити правдивість висновку, виклик судових експертів у судове засідання.

15.03.2018 року до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2 про долучення до матеріалів справи висновку експертного почеркознавчого дослідження №9495/21869 від 10.11.2017 року.

16.03.2018 року за участі позивача та представника відповідача ОСОБА_2 відбулось судове засідання, в ході якого задоволено клопотання про долучення доказів до матеріалів справи та відхилено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 від 05.03.2018 року. За клопотанням позивача про надання часу на ознайомлення з висновком експерта судове засідання відкладено до 29.03.2018 року.

29.03.2018 року до суду надійшли заперечення позивача на заяву ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13.01.2014 року по справі №200/14579/13ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа Сьома ОСОБА_1 державна нотаріальна контора про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення частки у спільному майні подружжя, визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності та стягнення грошової компенсації.

Письмові заперечення позивача проти заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами ґрунтуються на наступному.

Відповідно до ч. 2 ст. 423 ЦПК України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою позову. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи. Таким чином, не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами, оскільки до нововиявлених обставин можуть бути віднесені матеріально-правові факти, що були наявні на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомими заявнику, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін або які мають значення для правильного вирішення спору.

Аналогічну правову позицію викладено в Постанові Верховного Суду України від 16.09.2014 із справи № 3-108гс14.

Таким чином, не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи. За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Водночас, статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких- надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року (заяви № 29458/04 та № 29465/04) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Отже, процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції та положенням законодавства України та мають бути збалансовані з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

п. 42 Рішення у справі «Желтяков проти України» (заява № 4994/04) суд вказав, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії»).

Більше того, як зазначив Європейський суд з прав людини - повага до принципу верховенства права та поняття справедливого судового розгляду вимагає, щоб усі підстави застосування зворотної сили закону аналізувалися з особливою пильністю (рішення ЄСПЛ у справі Zielinski and Pradal &aки; Gonzalez and Others v. France). Так, не можуть вважатися такими (нововиявленими) обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти, висновки експертного дослідження тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами. Виникнення нових або зміна існуючих обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення. ОСОБА_5 не обґрунтував, що обставини, на які він посилається у заяві, підпадають під поняття нововиявлених обставин. Висновок експертного почеркознавчого дослідження №9495/21869, складеного Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_7 10.11.2017 року, є новим доказом, а не істотною для справи обставиною і заявник навмисно підміняє поняття нового доказу на нововиявлену обставину. Істотні для справи обставини повинні були існувати на момент розгляду справи, принаймні ще у 2013 - 2014 роках, але не могли бути відомі ні заявнику, ні суду. Але, висновок експертного почеркознавчого дослідження було складено лише 10 листопада 2017 року. 17 серпня 2017 року заявник ОСОБА_5 передчасно звернувся до суду з заявою про перегляд рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13.01.2014 року по справі №200/14579/13ц у зв'язку з нововиявленими обставинами. На думку заявника нововиявленою обставиною є висновок експертного почеркознавчого дослідження. Але вказаний висновок було складено лише 10 листопаду 2017 року. Тобто, на момент звернення до суду у заявника були відсутні підстави для звернення до суду за захистом. Рішення суду від 13.01.2014 року переглядалось в апеляційному та касаційному порядку, залишено без змін та є остаточним. Про існування висновку почеркознавчої експертизи № 1819-08 по цивільній справі №2-992/08, складеного ОСОБА_1 науково - дослідним інститутом судових експертиз 31 жовтня 2008 року, заявнику ОСОБА_5 було достовірно відомо ще у 2008 році, але з того часу він жодного разу не поставив під сумнів достовірність цього висновку, про що свідчить відсутність клопотань з боку ОСОБА_5 про призначення та проведення повторної судової почеркознавчої експертизи.

У постанові Вищого господарського суду України від 15 жовтня 2015 року міститься висновок про те, що оскарження судових актів через значний проміжок часу, який суттєво перебільшує встановлений законом строк, означало б вихолощення права, встановленого судовим рішенням, та порушувало б принцип правової визначеності. Цей принцип стверджує, що жодна зі сторін не має права вимагати повторного відкриття провадження просто з метою повторного розгляду справи і постановлення в ній нового рішення. Проста можливість існування 2 точок зору на одне питання не є підставою для перегляду, про що неодноразово, як вказується у постанові, наголошував Європейський суд з прав людини (Нелюбін проти Росії, заява №14502/04). У справі «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) Європейський суд постановив: правова визначеність передбачає повагу до принципу res judicata, тобто принципу остаточності судових рішень. Скасування такого рішення після того, як воно набуло статусу остаточного та не підлягало оскарженню, є втручанням в право заявника на мирне володіння своїм майном (рішення у справі «Брумареску проти Румунії» від 28 жовтня 1999 року, заява № 28342/95). Відповідно до пункту 72 рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року (рішення чинне з 6 листопада 2002 року, заява № 48553/99) в справі «Совтрансавто-Холдінг» проти України», у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

23.03.2018 року до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2 про забезпечення доказів.

29.03.2018 року справу знято з розгляду у звязку з лікарняним головуючого судді. Наступне судове засідання призначено на 15.05.2018 року.

Ухвалою суду від 03.04.2018 року в задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 про забезпечення доказів від 23.03.2018 року відмовлено.

11.05.2018 року суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2 про долучення доказів.

15.05.2018 року за участі позивача та його представника, представника відповідача ОСОБА_2 відбулось судове засідання, в ході якого задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 від 11.05.2018 року та вирішено питання про витребування з канцелярії суду для огляду в судовому засіданні матеріалів цивільної справи №2-992/08, у звязку з чим розгляд справи відкладено до 21.05.2018 року.

17.05.2018 року до суду надійшла заява представника Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори про розгляд справи у його відсутність.

21.05.2018 року до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності до позовних вимог ОСОБА_3

21.05.2018 року судове засідання з розгляду заяви не відбулось, у звязку з наданням часу представнику відповідача для уточнення заяви про застосування строків позовної давності, наступне судове засідання призначено на 30.05.2018 року.

29.05.2018 року до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2 про перегляд клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку позовної давності та застосування до позовних вимог ОСОБА_3 наслідків спливу строку позовної давності.

30.05.2018 року до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2 про долучення доказів до матеріалів справи.

В судовому засіданні 30.05.2018 року позивач та його представник заперечували проти задоволення заяви відповідача про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, посилаючись на повну безпідставність заяви, оскільки підставою її подання є висновок від 30.11.2017 року, в той час як заява подана раніше 19.08.2017 року, та взагалі не містить істотних обставин, які вже існували на момент постановлення рішення, однак не були відомі суду. Представник позивача посилалась на те, що усі доводи і докази сторони відповідача зводяться до переоцінки вже існуючих доказів, що не може бути підставою подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, згідно закону.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та наполягав на її задоволенні, посилаючись на обставини, у ній викладені та на існування кримінального провадження за складення експертом завідомо неправдивого висновку, що потягло ухвалення незаконного рішення. Також, посилався на те, що судом безпідставно було поновлено строк позовної давності ОСОБА_3, який був ним пропущений без поважних причин.

Також, в судовому засіданні задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про долучення доказів до матеріалів справи, подане ним до суду 30.05.2018 року.

Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно п.11 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заява ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення від 13.01.2014 року подана за правилами ст.364 ЦПК України в редакції від 03.08.2017 року, однак її розгляд по суті здійснюється за правилами чинного ЦПК України.

Судом встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13.01.2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, встановлено факт належності домоволодіння №123 по вул.Динамо у м. Дніпропетровську на праві спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 і ОСОБА_8; визнано недійсним заповіт, складений 13 лютого 1985 року від імені ОСОБА_6 на імя ОСОБА_5, посвідчений Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 4-292; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Сьомою ОСОБА_1 Державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6 04 жовтня 2001 року за реєстровим № 3-4419; стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості ? частини домоволодіння в розмірі 48255,50 грн. та ? частину вартості земельної ділянки в розмірі 775200 грн., розташованих за адресою: м.Дніпропетровськ, вул..Динамо, 123, а всього 823455,50 грн., вирішено питання про розподіл судових витрат. Додатковим рішенням від 11.04.2018 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.08.2014 року рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13.01.2014 року залишено без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.09.2014 року відмовлено ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження.

Постановою Верховного Суду України від 11.03.2015 року відмовлено ОСОБА_5 в перегляді ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.09.2014 року.

Судами було встановлено, що 13 лютого 1985 року від імені батька ОСОБА_6 на відповідача ОСОБА_5 було складено заповіт. В січні 2009 року за заявою позивача за фактом підробки заповіту слідчими органами було порушено кримінальну справу. Висновками проведеної експертизи № 1819-08 від 31 жовтня 2008 року встановлено, що в реєстрі №2 за 1985 рік для реєстрації нотаріальних дій сьомої ОСОБА_1 державної нотаріальної контори під №2-292 від 13 лютого 1985 року записана інша нотаріальна дія та відносно іншої особи. Встановлено, що номери №2, які зазначено в примірниках заповіту ОСОБА_6Є, в реєстрі відсутні. Підписи від імені ОСОБА_6Е в графі «підпис» в заповітах за реєстровим №№2-793 та 2-292 та підпис в графі «розписка про одержання оформленого документу» в реєстрі №2 реєстрації нотаріальних дій сьомої Дніпропетровскої державної нотаріальної контори за 1985 рік під номером нотаріальні дії №2-793 від 13 лютого 1985 року ймовірно виконані не ОСОБА_6 Євстафієвічем, а іншою особою.

На підставі вказаної невідповідності, суд дійшов до висновку про недійсність заповіту та виданого на його підставі свідоцтва про право власності в порядку спадкування.

Відповідачем ОСОБА_5 в свою чергу не визнається правдивість висновку Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз №1819-08 від 31 жовтня 2008 року.

Подаючи заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами в серпні 2017 року, відповідач долучив в якості доказів: копію витягу з ЄРДР №0002401 від 08.06.2015 року, відповідно якої кримінальне провадження закрито 13.10.2016 року, досудове розслідування здійснювалось за фактом заволодіння майном ОСОБА_9 невстановленою особою, з невстановленим розміром шкоди; копії заповіту від 13.02.1985 року та висновку №1819-08 від 31.10.2008 року; копію ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21.07.2017 року, якою ОСОБА_2, як захиснику ОСОБА_5, в кримінальному провадженні №0002401 надано тимчасовий доступ з можливістю вилучення до оригіналу листа та поштового конверту ОСОБА_6 та оригіналу висновку почеркознавчої експертизи Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз №1819-08 від 31 жовтня 2008 року, що містяться в матеріалах цивільної справи №2-992/08; копію ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11.05.2017 року, якою адвокату ОСОБА_2 в кримінальному провадженні №0002401 надано тимчасовий доступ до оригіналів документів, що знаходяться у володінні Сьомої ОСОБА_1 державної нотаріальної контори для проведення почеркознавчої експертизи, а саме: оригіналів заповітів за реєстровим №2-793 від 13.02.1985 р. та №2-292 від 13.02. 1985 р., які знаходяться у спадковій справі №777/2001; копію листа адвоката ОСОБА_2 від 01.06.2017 року на адресу Директора Харківського НДІ судових експертиз ім.засл.проф. ОСОБА_7, про проведення на його замовлення почеркознавчої експертизи на предмет автентичності підписів ОСОБА_6 в заповітах за реєстровим №2-793 від 13.02.1985 р. та №2-292 від 13.02.1985 року; копію клопотання експерта Харківського НДІ судових експертиз ім.засл.проф. ОСОБА_7 від 14.06.2017 року про надання додаткових матеріалів для проведення експертного дослідження; копію листа адвоката ОСОБА_2 від 04.08.2017 року про долучення оригіналів висновку почеркознавчої експертизи Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз №1819-08 від 31 жовтня 2008 року, листа та поштового конверту ОСОБА_6, акту відводу земельної ділянки від 19.05.1952 р., відповіді КЗ «ОСОБА_1 центр первинної медико-санітарної допомоги №2» від 20.07.2017 року; копію паспорту відповідача.

Як пояснив у судовому засіданні адвокат ОСОБА_2, постанова слідчого про закриття кримінального провадження №0002401 була скасовано прокурором Дніпропетровської обласної прокуратури та досудове розслідування триває, і здійснюється СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, проте письмових доказів на підтвердження вказаних обставин він не надав, як і не надано доказів визнання відповідача потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Лише 05.03.2018 року адвокатом ОСОБА_2 долучено до матеріалів справи висновок почеркознавчого дослідження №9495/21869, виконаний на його замовлення Харківським НДІ судових експертиз ім.засл.проф. ОСОБА_7 10.11.2017 року. Так, експерти вказаної установи дійшли висновку, що підписи від імені ОСОБА_6 у двох примірниках заповітів від 13.02.1985 р. за реєстраційними №№2-793, 2-292, розташовані на зворотних боках документів у графі підпис виконанні без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів ОСОБА_6.

Як вбачається з тексту ухвали Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21.07.2017 року, досудове розслідування в кримінальному провадженні №0002401 здійснюється за ч.1 ст.190 КК України (шахрайство), хоча в обґрунтування звернення до суду з клопотанням адвокат ОСОБА_2 зазначив, що злочин полягає у складенні неправомірного висновку почеркознавчої експертизи №1819-08 від 31.10.2008 року, що призвело до винесення Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська рішення від 13.01.2014 року по справі №200/14579/13 та нібито заволодіння майном ОСОБА_5 на суму 823 455,50 грн. (саме цю суму було стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 рішенням суду від 13.01.2014 року, однак рішення суду не було виконано відповідачем ОСОБА_5 згідно наданих у судовому засіданні пояснень, у виконавчому провадженні боржник ухиляється від виконання рішення, на виклики державного виконавця не зявляється).

Відповідачем не надано доказів виконання рішення суду від 13.01.2014 року або доказів предявлення підозри у кримінальному провадженні, кваліфікованому за відповідною статтею КК України, судовому експерту ДНДІСЕ, яким було виконано висновок почеркознавчої експертизи №1819-08 від 31.10.2008 року.

Відповідно до ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду. Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Ст.361 ЦПК України в редакції від 03.08.2017 року було визначено підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами наступні: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону України, іншого акта (їх окремих положень) або надане Конституційним Судом України офіційне тлумачення положень Конституції України, що є відмінним від того, як їх застосував суд при вирішенні справи.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами" від 30.03.2012 року № 4 передбачено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами нововиявлених обставин, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Згідно із п.4 вказаної Постанови, вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів). Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Відповідно до чинної Постанови ВСУ №8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що згідно зі ст.67 КПК ( 1001-05 ) чи ст.62 ЦПК ( 1501-06 ) висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має грунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Вирішуючи дану заяву, суд виходить з того, що відповідачем не зазначено нововиявлених обставин в розумінні ст.423 ЦПК України або ст.361 ЦПК України в редакції від 03.08.2017 року, оскільки заява подана за правилами попередньої редакції кодексу, вирок суду за складення експертом ДНДІСЕ висновку почеркознавчої експертизи №1819-08 від 31.10.2008 року не постановлявся, складений набагато пізніше висновок Харківського НДІ судових експертиз ім.засл.проф. ОСОБА_7 10.11.2017 року апріорі не міг існувати на момент постановлення рішення, про перегляд якого подана заява, отже не може бути нововиявленою обставиною в розумінні вказаних норм закону, по суті є доказом відповідача, що не оцінювався судом стосовно вже встановлених судом обставин.

При цьому, існування протилежних висновків почеркознавчої експертизи само по собі не тягне скасування судового рішення та не є безумовною підставою прийняття рішення на користь відповідача, оскільки оцінка доказів відноситься до компетенції суду та здійснюється в такому випадку на підставі внутрішнього переконання. Також, суд приймає до уваги, що висновок ДНДІСЕ №1819-08 від 31.10.2008 року виконаний в межах цивільної справи №2-992/08 на підставі відповідної ухвали суду про призначення судової почеркознавчої експертизи, експерт судом був повідомлений (попереджений) про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку.

Таким чином, оскільки відповідачем не наведено нововиявлених обставин, що можуть бути підставами для перегляду рішення від 13.01.2014 року, усі доводи зводяться до переоцінки доказів, що містяться в матеріалах справи, на підставі набутих пізніше та після подання заяви, а також з порушенням встановленого порядку, оскільки фактично заінтересованою у розгляді справи особою відповідача через представника адвоката ОСОБА_2 отримано у безконтрольне володіння оригінал обєкта дослідження оспорюваний заповіт та оригінал невизнаного відповідачем висновку ДНДІСЕ №1819-08 від 31.10.2008 року, відтак, виконання експертного почеркознавчого дослідження вказаного заповіту, на замовлення знову ж таки, представника відповідача, викликає обґрунтований сумнів в достовірності такого доказу, в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами належить відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3, 13, 258, 260, 353, 423 429 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13.01.2014 року по справі №200/14579/13ц відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська.

Повний текст ухвали складено та підписано 31 травня 2018 року.

Суддя Т.В.Шевцова