ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби міста Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зміну способу стягнення аліментів та зменшення розміру заборгованості по аліментам,-

В С Т А Н О В И Л А:

26 вересня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Амур-Нижньодніпровський ВДВС міста Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області про зміну способу стягнення аліментів та зменшення розміру заборгованості по аліментам, в якому просив змінити спосіб стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина з 1/4 частини усіх видів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, - на стягнення твердої грошової суми у розмірі 500 грн. та частково звільнити його від сплати заборгованості по сплаті аліментів на утримання цієї неповнолітньої дитини з 40 000 грн. до 10 000 грн. (а.с.4-6).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Амур-Нижньодніпровський ВДВС міста Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області про зміну способу стягнення аліментів та зменшення розміру заборгованості по аліментам - відмовлено (а.с.170-172).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.174-177).

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів. Зазначає, що судом не враховано надані докази, щодо його майнового стану. Він офіційно не працевлаштований, на обліку у податковій службі не перебуває. Також не враховано його фізичний стан позивача. Він має проблеми зі здоров'ям, що суттєво відображається на матеріальному стані. Крім того, судом не враховано, що заборгованість по аліментам виросла через неправильний розрахунок державного виконавця щодо виплат, які він повинен був сплачувати.

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 21 квітня 2007 року перебували в шлюбі. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб розірвано за рішенням суду, неповнолітній син залишився мешкати з відповідачкою.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2009 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання його неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним повноліття, в розмірі 1/4 частини усіх видів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на користь матері дитини ОСОБА_2, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову, а саме з 19 жовтня 2009 року ( а.с.9).

Рішення набрало законної сили і по ньому видано виконавчий лист (а.с.8).

ОСОБА_3 неповнолітній, свого постійного доходу не має, знаходиться на утриманні своєї матері, яка на теперішній час офіційно не працевлаштована; неповнолітній син сторін хворіє різними захворюваннями (в тому числі і психічними) (а.с.142-146).

Позивач дійсно зараз офіційно не працевлаштований. В нього суттєво не змінився матеріальний і сімейний стан (він як не працював офіційно так і не працює, має на утриманні як і раніше матір похилого віку), отримує дохід від тимчасових заробітків.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено підстав для зменшення розміру аліментів, а також відсутні законні підстави для зменшення розміру заборгованості по аліментах.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Вирішуючи питання про наявність підстав для зміни раніше встановленого розміру аліментів, суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, за змістом ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Разом з тим, ст.. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів.

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», де зазначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю батьків, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них і в інших випадках передбачених цим Кодексом.

Тобто, закон надає право платнику аліментів або стягувачу звернутися до суду про зменшення або збільшення розміру аліментів, що визначені рішенням суду. Підставами для цього є зміна матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення стану їх здоров'я, а відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України сторони повинні довести суду наявність цих обставин подавши відповідні докази.

ОСОБА_1, як на підставу погіршення свого матеріального становища, посилався на відсутність у нього постійного місця роботи, наявність нерегулярного, мінливого доходу. Крім того, він має проблеми зі здоров'ям та здійснює догляд за матір'ю, яка потребує постійного лікування та догляду.

Проте, суд апеляційної інстанції не вважає зазначені позивачем обставини та надані ним докази достатніми підставами для задоволення його позову.

ОСОБА_1, є працездатним, не позбавлений можливості працевлаштуватися або звернутися до Державної служби зайнятості з проханням працевлаштування. Посилання позивача на відсутність у нього постійного місця роботи, а також на те, що він має на утриманні матір похилого віку не можуть бути враховані при вирішенні спору, оскільки існували на час ухвалення рішення про стягнення з позивача аліментів. Крім того, останній не надав будь-яких доказів про понесені ним витрати на утримання та лікування матері.

Відповідачем не надано суду доказів, що підтверджують неможливість сплачувати аліменти у визначеному розмір.

Вирішуючи питання про наявність підстав для зменшення заборгованості по аліментам, суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

В силу ч. 1, 8 ст. 71 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Як передбачено ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 допустив заборгованість за аліментами у зв'язку з їх неповною сплатою.

Позивач не надав суду доказів, що заборгованість за аліментами виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Наявність у позивача матері похилого віку та, на час виникнення заборгованості по аліментах, відсутність офіційного місця роботи не може бути підставою для зменшення розміру заборгованості по аліментами, оскільки на момент розгляду справи та визначення розміру аліментів вже існували вказані обставини. ОСОБА_1 був обізнаний про обов'язок сплачувати аліменти, а також знав про наявність заборгованості по аліментами, але обов'язок по сплаті аліментів належним чином не виконував.

Також, позивач, як на підставу часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами, посилається на те, що така заборгованість настала через неправильний розрахунок, який складений державним виконавцем.

Колегія суддів вважає, що вказані доводи не заслуговують на увагу, оскільки саме такий розмір аліментів визначений судом, рішення набрало законної сили, аліменти частково сплачуються. Крім того, дії виконавця щодо розрахунку заборгованості за аліментами в законному порядку не оскаржувались.

З урахуванням викладених обставин, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку щодо відмови позивачу у зменшенні розміру заборгованості за аліментами.

Судом першої інстанції правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: