АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2018 року м. Чернівці

Справа №722/1460/16

Провадження 22-ц/794/624/18

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кулянди М.І.

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

за участю секретаря Чебуришкіної Н.Ю.,

представника позивача- Кривич М.О., представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Салон «ОСОБА_2», ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 березня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Салон «ОСОБА_2», третя особа, ОСОБА_6 про визнання правочинів недійсними, повернення майна у спільну власність, та за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання майна спільною власністю,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Салон «ОСОБА_2» (далі-ТзОВ «Салон Наталі») , третя особа на стороні відповідачів з самостійними вимогами щодо предмету спору, ОСОБА_6 про визнання правочинів недійсними, повернення майна у спільну сумісну власність.

Вказував на те, що 03 вересня 1988 року по 14 серпня 2014 року перебував з відповідачкою ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу ними за спільні кошти було придбано квартиру АДРЕСА_1 та квартири №2 та №3 у будинку 78 по вул. Головній у м. Чернівці.

Право власності на ці квартири зареєстровано за ОСОБА_4

У 2006 році квартиру АДРЕСА_2,78 у м. Чернівці було переведено у нежитлове приміщення, яке використовується відповідачкою ОСОБА_4 для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до акту прийому-передачі нерухомого майна у власність ТзОВ «Салон «ОСОБА_2» від 01 липня 2014 року відповідачкою, з метою формування статутного капіталу, в обмін на корпоративні права, передано у власність ТзОВ «Салон «ОСОБА_2» нежитлове приміщення салону-магазину, загальною площею 78,10кв.м., яке знаходиться по вул. Головній, 78 в м. Чернівці (колишня квартира № 2). Право власності на вказане приміщення зареєстроване за ТзОВ «Салон «ОСОБА_2».

Крім того, відповідно до акту прийому-передачі нерухомого майна, у власність ТзОВ «Салон «ОСОБА_2» від 15 жовтня 2014 року ОСОБА_4, з метою формування статутного капіталу, в обмін на корпоративні права, передано у власність ТзОВ «Салон «ОСОБА_2» квартиру № 3, загальною площею 31,90 кв.м., що знаходиться по вул. Головній, 78 в м. Чернівці.

Пізніше, вказаний об'єкт нерухомого майна передано ТзОВ «Салон «ОСОБА_2» у власність ОСОБА_3, згідно акту прийому - передачі та видано на її імя свідоцтво про право власності від 30 жовтня 201 року.

Вважав, що відповідачка ОСОБА_4 без його згоди відчужила належне їм на праві спільної сумісної власності нерухоме майно.

Просив ухвалити рішення, яким :

- визнати недійсними рішення (помилково зазначено протоколом №1) установчих загальних зборів учасників ТзОВ «Салон «ОСОБА_2» від 01 липня 2014 року, яким прийнято рішення про передачу ОСОБА_4 у власність ТзОВ «Салон «ОСОБА_2» нежитлового приміщення салону-магазину, розташованого по вул. Головній, 78 в м. Чернівці та виданого на його підставі свідоцтва на імя ТзОВ «Салон «ОСОБА_2» про право власності на нерухоме майно від 04 вересня 2014 року,

- визнати недійсними рішення (помилково зазначено протоколом №2) загальних зборів учасників ТзОВ «Салон «ОСОБА_2» від 15 жовтня 2014р., яким прийнято рішення про передачу ОСОБА_4 Е/.П. у власність ТзОВ «Салон «ОСОБА_2» квартиру АДРЕСА_3, акт від 29 жовтня 2014 року прийому-передачі від ТзОВ «Салон «ОСОБА_2» квартири №3 в м. Чернівці по вул. Головній, 78 у власність ОСОБА_3, у звязку із її виходом зі складу учасників Товариства та виданого на підставі зазначеного протоколу та акту свідоцтво на ім'я ОСОБА_3 про право власності на нерухоме майно від 30 жовтня 2014р., застосувавши наслідки визнання правочинів недійсними і повернути вказане майно у спільну сумісну власність ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Третя особа на стороні відповідачів ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання майна спільною власністю.

В позові посилається на те, що є приватним підприємцем з 2000 року. З метою досягнення спільних інтересів та на виконання домовленості щодо спільної діяльності, він та ОСОБА_4 підшукували приміщення для здійснення у ньому діяльності з пошиття та прокату весільного вбрання.

Знайшовши квартиру вони домовились між собою, що договір купівлі-продажу буде оформлено на ОСОБА_4, що і було виконано.

Придбана квартира АДРЕСА_4, загальною площею 74,9 кв.м. була оформлена на ОСОБА_4 08 грудня 2001 року.

17 грудня 2001 року між ними було укладено договір про спільну діяльність, а 28 грудня 2001 року між ними укладено договір оренди даного приміщення (безоплатний). На виконання домовленостей досягнутих між ним та ОСОБА_4, одержавши нотаріально завірену згоду відповідачки зайнявся реконструкцією та ремонтом квартири АДРЕСА_4.

Відповідно до рішення виконкому Чернівецької міської ради від 05 лютого 2002року №88/3, за нотаріально посвідченою заявою-згодою ОСОБА_4, ОСОБА_6 було дозволено переобладнання під салонмагазин квартири АДРЕСА_5, яка знаходиться на першому поверсі і належить ОСОБА_4

Замовивши та одержавши у 2002 році робочий проект №6/02 щодо реконструкції квартири №2 в салоні -магазин по вул. Головній №78 в м. Чернівці, провів її реконструкцію та необхідні ремонтні роботи.

09 вересня 2002 року актом Державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом обєкта в експлуатацію, за участю забудовника ОСОБА_6 та власника ОСОБА_4, нежитлове приміщення було прийнято в експлуатацію як салон-магазин по вул.Головній, 78 в м. Чернівці - 8/100 частин, вартістю 83 гривень 055 коп.

Взамін договору купівлі-продажу від 08 грудня 2001року, на виконання рішення Чернівецького міськвиконкому від 15 жовтня 2002 року №454/12, ОСОБА_4 одержала свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення, салону - магазину - 8/100 частин, яке знаходиться по вул. Головній №78 в м. Чернівці та в цілому складається з нежитлових приміщень загальною площею 78,1кв.м.

12 листопада 2002 року ОСОБА_6 одержано висновок Чернівецької обласної державної СЕС № 282 про надання дозволу на початок роботи весільного салону «Наталі» по реалізації весільного та вечірнього вбрання, що по вул. Головній,78/2 в м. Чернівці.

Внаслідок капіталовкладення з його боку площа приміщення збільшилася з 74,9 кв.м. до 78,1кв.м., і він, ОСОБА_6, став її співвласником, відповідно до зазначеного договору та акту розподілу результатів спільної діяльності від 09 вересня 2002 року.

ОСОБА_4 не заперечує того факту, що він є співвласником салону- магазину «Наталі», однак її колишній чоловік, відповідач ОСОБА_3, вважає це майно тільки спільною власністю подружжя та не визнає що внаслідок капіталовкладень з його боку, після реконструкції і проведення ремонтних робіт, та згідно укладеної між ним та ОСОБА_7 угоди, він є співвласником спірного приміщення.

Просив визнати, що нежитлове приміщення, салону - магазину, загальною площею 78,10 кв.м., яке знаходиться по вул. Головній 78 в м. Чернівці - 8/100 частин є спільним майном подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_3 та ОСОБА_6, розмір часток яких складає: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 1/2 частки, а також ОСОБА_6 1/2 частки.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 березня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, позов ОСОБА_6 задоволено повністю.

Визнано недійсним протокол № 1 установчих загальних зборів учасників ТзОВ «Салон «ОСОБА_2» від 01 липня 2014року, яким прийнято рішення про передачу ОСОБА_4 у власність ТзОВ «Салон «ОСОБА_2» нежитлового приміщення салону-магазину, розташованого по вул. Головній, 78 в м. Чернівці та видане на підставі зазначеного протоколу свідоцтво на ім'я ТзОВ «Салон «ОСОБА_2» про право власності на нерухоме майно від 04 вересня 2014року.

Визнано недійсним протоколом № 2 загальних зборів учасників ТзОВ «Салон «ОСОБА_2» від 15 жовтня 2014р., яким прийнято рішення про передачу ОСОБА_4 у власність ТзОВ «Салон «ОСОБА_2» квартири № 3 в місті Чернівці по вулиці Головній, 78.

Визнано нежитлове приміщення салону - магазину, загальною площею 78,10кв.м., розташованого в м. Чернівці по вул. Головній, 78 - 8/100 частин, спільним майном подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_3, а також ОСОБА_6, розмір часток яких складає: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 1/2 частки та ОСОБА_6 - 1/2 частки.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

На рішення суду першої інстанції ТзОВ «Салон «ОСОБА_2» подало апеляційну скаргу, вважає, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим, оскільки не в повному обсязі встановлено обставини, які мають значення для справи, порушені норми матеріального та процесуального права.

Просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 березня 2018 року скасувати в частині визнання недійсним рішення (протоколу №1) установчих загальних зборів учасників ТзОВ «Салон «ОСОБА_2» від 01 липня 2014року, яким передано ОСОБА_4 у власність ТзОВ «Салон «ОСОБА_2» нежитлового приміщення салону-магазину, розташованого по вул. Головна, 78 в м. Чернівці та виданого на підставі зазначеного рішення свідоцтво на ім'я ТзОВ «Салон «ОСОБА_2» про право власності на нерухоме майно від 04 вересня 2014 року.

Зазначає, що оскільки власником салону-магазину є ТзОВ «Салон «ОСОБА_2», ОСОБА_3 має право тільки на компенсацію вартості його ? частки. Вважає, що у суду були відсутні підстави для визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 вересня 2014 року, яке видане на імя ТзОВ «Салон «ОСОБА_2» недійсним в повному обсязі.

На рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу подав також ОСОБА_3, вважає, що рішення суду в частині задоволення позову третьої особи ОСОБА_6 є таким, що ухвалено при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також судом першої інстанції в частині оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 березня 2018 року в частині задоволення позовних вимог третьої особи ОСОБА_6 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_6- ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення суду в частині задоволення позову третьої особи ОСОБА_6 залишити без змін, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_3 приймав участь у реконструкції спірного приміщення та проведенні ремонтних робіт.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_4, з 03 вересня 1988 року по 14 серпня 2014 року, перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу ними за спільні кошти було придбано квартири №2 та №3 у будинку 78 по вул. Головній у м. Чернівці. Право власності на ці квартири зареєстровано за ОСОБА_4

У 2002 році квартиру АДРЕСА_2,78 у м. Чернівці було переобладнано під салон-магазин і 23 жовтня 2002 року виконкомом Чернівецької міської ради видано ОСОБА_4 свідоцтво на право власності на 80/100 частин будинку №78 по вул. Головній у м. Чернівці, що складаються з нежитлових приміщень салону-магазину, площею 78,1 кв.м., яке використовується відповідачкою ОСОБА_4 для здійснення підприємницької діяльності.

Рішенням установчих загальних зборів учасників ТзОВ «Салон «ОСОБА_2» від 01 липня 2014 року оформленого протоколом №1 створено статутний капітал цього товариства і передано ОСОБА_4 у власність ТзОВ «Салон «ОСОБА_2» нежитлові приміщення салону-магазину, розташованого по вул. Головній, 78 в м. Чернівці.

На підставі вказаного рішення 04 вересня 2014 року ТзОВ «Салон «ОСОБА_2» видано свідоцтво про право власності на зазначене нерухоме майно.

Вважаючи рішення установчих загальних зборів учасників ТзОВ «Салон «ОСОБА_2» від 01 липня 2014року, яке оформлено протоколом № 1, про передачу ОСОБА_4 у власність ТзОВ «Салон «ОСОБА_2» нежитлового приміщення салону-магазину, правочином та виданого на його підставі, на ім'я ТзОВ «Салон «ОСОБА_2», свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 вересня 2014року, позивач просив суд визнати його недійсним.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 суд виходив з того, що відповідачка ОСОБА_4 передала спірне нежитлове приміщення салону-магазину «Наталі» по вул. Головній,78 у м. Чернівці, без згоди співвласника ОСОБА_3, що є підставою для визнання рішення ( помилково зазначено протоколом №1) установчих загальних зборів товариства щодо передачі салону-магазину до статутного фонду недійсним.

Апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною другою статті 369 ЦК України встановлено, що згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Разом з тим відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним з подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 7 та 21 жовтня 2015 року, 27 січня 2016 року та від 05 липня 2017 року у справі № 6-1743цс16.

Разом з тим, позивачем не надано доказів проте, що ОСОБА_4, передаючи ТзОВ «Салон «ОСОБА_2» нежитлове приміщення салону-магазину, діяла недобросовісно.

Не надано позивачем також доказів того, що однин із учасників цього договору, третя особа ОСОБА_6, як член ТзОВ «Салон «ОСОБА_2», знав або не міг не знати проте, що ОСОБА_4 не отримала згоди на укладення оскаржуваного договору другого подружжя, тобто ОСОБА_3

За обставинами справи встановлено, що ОСОБА_3 було відомо, що вказана квартира придбавається для використання у підприємницькій діяльності його дружини ОСОБА_4, як салон-магазин. Також ОСОБА_3 не заперечував факту укладення договору про спільну діяльність від 17 грудня 2001 року його дружини ОСОБА_4 з ОСОБА_6 щодо реконструкції квартири з метою переведення її у нежитлове приміщення салон-магазин. Позивачу було відомо, що переобладнання під салон-магазин квартири АДРЕСА_6 здійснювалося відповідно до рішення виконкому Чернівецької міської ради від 05 лютого 2002 року, за нотаріально посвідченою заявою-згодою ОСОБА_4, відповідно до якої реконструкцію дозволено зробити саме ОСОБА_6

Оскільки апелянтом не надано доказів того, що укладення договору та переобладнання приміщення, як і його використання, для функціонування салону-магазину, відбувалося без його згоди, як другого з подружжя. Тому його твердження про незаконність рішення в частині передачі ОСОБА_4 у власність ТзОВ «Салон «ОСОБА_2» нежитлового приміщення салону-магазину, розташованого по вул. Головній, 78 в м. Чернівці та виданого на його підставі свідоцтва на ім'я ТзОВ «Салон «ОСОБА_2» про право власності на нерухоме майно від 04 вересня 2014року є безпідставним і таким, що протирічить зазначеним нормам права та практиці Верховного Суду.

Більше того, судом не було враховано рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 серпня 2016 року, яким задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визначення розміру часток у спільному майні і визнано, що частки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у спільному майні нежитловому приміщенні салону-магазину, загальною площею 78,10 кв.м., що знаходиться по вул.Головній 78 у м. Чернівці, складають 8/100 частин, є рівними частки кожного та складають по ? частині. Рішення набрало законної сили.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 26 січня 2017 року апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_3 рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 серпня 2016 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визначення розміру часток у майні закрито.

Отже, на підставі наведеного, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_6 та визнаючи нежитлове приміщення салону - магазин, яке знаходиться по вул. Головній, 78 в м. Чернівці - 8/100 частин, спільним майном подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_3, а також ОСОБА_6, порушив вимоги норм ЦПК, тобто вирішив позовні вимоги особи в інтересах третіх осіб, без надання цими особами повноважень на представлення їх інтересів. Крім того, суд з незрозумілих причин вирішив питання про поділ майна подружжя без їх позову, хоча вони були сторонами в даній справі і з таким позовом до суду не звертались.

Що стосується вимоги ОСОБА_6 про визнання спірного майна нежитлового приміщення салону - магазин, яке знаходиться по вул. Головній, 78 в м. Чернівці спільним майном його і подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_3, то вона вже була предметом спору у суді першої інстанції, про що свідчить рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 серпня 2016 року, яким за ним визнано право на ? частину спірного приміщення.

Отже, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Разом з тим, при ухваленні рішення, суд першої інстанції не звернув увагу, що за змістом позовних вимог предметом спору є рішення загальних зборів про передачу майна, яке оформлене у вигляді протоколу, а не визнання недійсним протоколу у його певному змісті.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним рішення (протоколу № 1) установчих загальних зборів учасників ТзОВ «Салон «ОСОБА_2» від 01 липня 2014 року, яким прийнято рішення про передачу ОСОБА_4 у власність ТзОВ «Салон «ОСОБА_2» нежитлового приміщення салону-магазину та видане на підставі зазначеного протоколу свідоцтво на ім'я ТзОВ «Салон «ОСОБА_2» про право власності на нерухоме майно від 04 вересня 2014року, а також в частині визнання нежитлового приміщення салону - магазин - 8/100 частин, спільним майном подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_3, та ОСОБА_6 підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Салон «ОСОБА_2» та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 березня 2018 року в частині визнання недійсним протоколу № 1 установчих загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Салон «ОСОБА_2» від 01 липня 2014року, яким прийнято рішення про передачу ОСОБА_4 у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «Салон «ОСОБА_2» нежитлового приміщення салону-магазину, розташовано по вул. Головній, 78 в м. Чернівці та видане на підставі зазначеного протоколу свідоцтво на ім'я Товариства з обмеженою відповідальністю «Салон «ОСОБА_2» про право власності на нерухоме майно від 04 вересня 2014року та в частині визнання нежитлового приміщення салону - магазин, загальною площею 78,10кв.м., яке розташоване в м. Чернівці по вул. Головній, 78 - 8/100 частин, спільним майном подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_3, а також ОСОБА_6, розмір часток яких складає: ОСОБА_4 і ОСОБА_3 ? частки та ОСОБА_6 - 1/2 частки, скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Салон «ОСОБА_2», третя особа, ОСОБА_6 про визнання недійсним рішення (протоколу № 1) установчих загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Салон «ОСОБА_2» від 01 липня 2014року про передачу ОСОБА_4 у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «Салон «ОСОБА_2» нежитлового приміщення салону-магазину, розташованого по вул. Головній, 78 в м. Чернівці та виданого на його підставі свідоцтва на ім'я Товариства з обмеженою відповідальністю «Салон «ОСОБА_2» про право власності на нерухоме майно від 04 вересня 2014року, відмовити.

В позові третьої особи ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання нежитлового приміщення салону - магазин, загальною площею 78,10 кв.м., розташованого по вул. Головній, 78 в м. Чернівці - 8/100 частин, спільним майном подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_3, а також ОСОБА_6, розмір часток яких складає: ОСОБА_4 і ОСОБА_3 ? частки та ОСОБА_6 - 1/2 частки, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови 23 серпня 2018 року.

Головуючий М.І.Кулянда

cудді: О.О.Одинак

ОСОБА_2