29 травня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді - Панченко О.М.
за участю секретаря судового засідання - Табачука Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних збитків та процентів
02.11.2017 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних збитків та процентів.
Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що 15.05.2010 р. відповідач ОСОБА_2 згідно договору позики отримала від ОСОБА_1 суму 554 785 грн., що за курсом НБУ становило 70 000 доларів США, яку відповідач зобов'язалась повернути до 02.10.2011 року. 02 жовтня 2011 року за згодою сторін договір позики було продовжено до 01.10.2012 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.10.2013 р. стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 554 785 грн. - суми позики, 2 773,93 грн. - втрати від інфляції та 3 441 грн. - судового збору. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.01.2015 р., рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15.10.2013 р. залишено без змін. Станом на момент звернення до суду з позовною заявою відповідач не виконала рішення суду та не повернула позивачу борг. Таким чином, позивач вважає, що оскільки відповідачем не виконано рішення суду з 2013 року, відповідно до ст. 1048 ЦК України, вона має право на отримання від відповідача суму інфляційних витрат, які становлять за період з жовтня 2013 р. по жовтень 2017 року в розмірі - 509 847,43 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача на її користь суму процентів в розмірі 388 930,41 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 000 грн.
Ухвалою суду від 14.11.2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено судовий розгляд.
Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
27.02.2018 року ухвалою суду призначено справу до підготовчого засідання за правилами загального провадження.
23.04.2018 р. в судовому засіданні протокольною ухвалою суду призначено розгляд справи по суті.
Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились,надіслали до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали проти заочного розгляду справи не заперечували.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась. Відповідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Про причину неявки суду не повідомила. Відзиву на позовну заяву не направила, в зв'язку з чим, суд розглядає справу за наявними в справі матеріалами.
Суд вважав можливим провести заочний розгляд справи, відповідно до ст.280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до наступного.
Так, судом встановлено, що 15 травня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено письмовий договір позики, у відповідності до якого ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошову позику в розмірі 554 785 грн., що за курсом НБУ становило 70 000 доларів США зі строком повернення до 02 жовтня 2011 року. 02 жовтня 2011 року за згодою сторін договір позики було продовжено до 01.10.2012 року.
В зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 зобов'язань за договором позики, ОСОБА_1 звернулась до суду про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості. Так, 15 жовтня 2013 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 554 785 грн. - суми позики, 2 773,93 грн. - втрати від інфляції та 3 441 грн. - судового збору.
Ухвалою колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 22.01.2015 р., рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15.10.2013 р. залишено без змін.
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
12.05.2016 року старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві Вахрушевою Р.М., винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №48139026 з примусового виконання по виконавчому листу №2-3624/2013 виданого 18.05.2015 р. Деснянського районного суду м.Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 560999,93 грн., відповідно до п. 10 ч.1 ст. 49, ст.. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.29).
Матеріали справи доказів щодо виконання ОСОБА_2 зобов'язання за вищевказаним договором позики не містять. Разом з тим, відповідно до передбаченого ст. 12 ЦПК України принципу змагальності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, підтвердивши їх доказами (фактичними даними) з дотриманням вимог ст.ст. 76-81 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046, ст. 1047 ЦК України, за договором позики (який укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України в разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник не звільняється від виконання зобов'язання та зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, зокрема, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому, нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми мають компенсаційний, а не штрафний характер і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Водночас нарахування інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми здійснюється незалежно від стягнення на користь кредитора процентів та користування кредитом та неустойки за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання.
Приймаючи до уваги, що порядок та формула застосування принципу розумності чітко не прописана в законодавстві України, не зважаючи, що суб'єктами зазначених правовідносин згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, можна вважати, що зазначений Закон, в певній мірі, приймаючи до уваги відсутність інших законодавчих актів, враховує принцип розумності.
При стягненні суми пені необхідно виходити з положень п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України ч.3 ст.509 ЦК України, якими передбачено що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах розумності та справедливості.
Відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання, передбачені договором позики від 15 травня 2010 року та вимоги рішення суду від 15.10.2013 року не виконала, тому інфляційні збитки складають 509 847,43 грн. за період з жовтня 2013 року по жовтень 2017 року, сума процентів річних за користування грошовими коштами за період з 07.06.2013 року по 09.06.2013 року - 341,99 грн.; з 10.06.2013 р. по 12.08.2013 р. - 6 809,42 грн.; з 13.08.2013 р. по 14.04.2014 р. - 24 205,35 грн.; з 15.04.2014 р. по 16.07.2014 р. - 13 428,84 грн.; з 17.07.2014 р. по 12.11.2014 р. - 22 609,39 грн.; з 13.11.2014 р. по 095.02.2015 р. - 20 215,45 грн.; 06.02.2015 р. по 03.03.2015 р. - 4 742,27 грн.; з 04.03.2015 р. по 27.08.2015 р. - 92 565,50 грн.; з 28.08.2015 р. по 24.09.2015 р. - 11 490,89 грн.; з 25.09.2015 р. по 21.04.2016 р. - 70 030,24 грн.; з 22.04.2016 р. по 26.05.2016 р. - 9 792,11 грн.; з 27.05.2016 р. по 28.07.2016 р. - 17 189,24 грн.; з 29.07.2016 р. по 15.09.2016 р. - 11 512,55 грн.; з 16.09.2016 р. до 27.10.2016 р. - 9 549,58 грн., з 28.10.2016 р. по 13.04.2017 р. - 35 749,43 грн.; з 14.04.2017 р. по 25.05.2017 р. - 8 298,98 грн.; з 26.05.2017 р. по 01.11.2017 р. - 30 399,18 грн., загальна сума процентів становить 388 930,41 грн.
Отже, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання за договором позики від 15.05.2010 р. та виконання рішення суду від 15.10.2013 р. щодо повернення суми боргу в повному обсязі не виконала, чим порушила зазначені норми закону та умови укладеного договору позики, а тому вказані суми інфляційних збитків та процентів підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку.
За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений нею при зверненні до суду в розмірі 8 000 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 82, 89, 128, 141, 263-268, 280, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 3, 509, 625, 1046, 1047, 1048, 1050 ЦК України. суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних збитків та процентів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (і.п.н. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (і.п.н. НОМЕР_2) інфляційні витрати в розмірі - 509 847,43 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 (і.п.н. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (і.п.н. НОМЕР_2) суму процентів річних в загальному розмірі - 388 930,41 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 (і.п.н. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (і.п.н. НОМЕР_2) судові витрати, сплачені ОСОБА_1 при зверненні до суду в розмірі 8 000 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий