Справа № 344/2650/17
Провадження № 2/344/702/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків, пов'язаних із знеціненням валюти, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення збитків, пов'язаних із знеціненням валюти, мотивуючи тим, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 11.02.2011 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача стягнута сума боргу в розмірі 103235грн. та 157949,55грн. пені за договором позики від 09.06.2009 року. Згідно рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.12.2011 року вищевказане рішення Івано-Франківського міського суду від 11.02.2011 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені за договором позики від 09.06.2011 року в сумі 157949,55грн. змінено та стягнуто з ОСОБА_2 пеню в розмірі 10000грн., в решті рішення Івано-Франківського міського суду від 11.02.2011 року залишено без змін. 05.05.2011 року на виконання рішення Івано-Франківського міського суду було видано виконавчий лист, який в подальшому звернуто до примусового виконання.

Позивач зазначає, що за договором позики від 09.06.2009 року, відповідачу надано позику в розмірі 18163 доларів, на термін до 01.08.2010 року. Відповідач своєчасно не повернув суму позики, а тому він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Положення чинного законодавства не містять заборони на вираження у договорі грошових зобовязань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобовязання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобовязання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. На час розгляду справи відповідно до довідки УНБУ в Івано-Франківській області від 03.09.2010 року судом було встановлено, що станом на 02.09.2010р. офіційний курс долара становив 788,61грн. за 100 доларів США. В ході розгляду справи також було встановлено, що до 01.11.2009 року ОСОБА_1 було повернуто лише 40000грн. за договором позики. Оскільки відповідачем не виконано рішення Івано-Франківського міського суду та не повернуто всю суму позики, а лише частину, тому позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача суму курсової різниці, яка по своїй природі є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, оскільки повязана із зміною курсу валют: істотним знеціненням національної валюти та як наслідок здорожчанням долара США та Євро, в якій була надана позика. Сума заборгованості за позикою відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду від 11.02.2011 року становить 103235грн. Сума позики у грошовій одиниці України враховуючи курс валюти станом на 02.09.2010 року становила 143235,23грн. Сума позики у грошовій одиниці України враховуючи курс валюти станом на день подання позову складає 492580,56грн. Відповідач до 2009 року сплатив позивачу 40000грн. Також згідно розписок ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти: згідно розписки від 13.12.2012 року 7100грн.; згідно розписки від 21.01.2014 року 6000грн., згідно розписки- 6000грн.; згідно розписки від 12.06.2014 року 8000грн.; протягом 2014 року - 10000грн. згідно квитанцій ПАО «Промінвестбанк»; протягом 2015 року згідно довідки ПАО «Промінвестбанк» на рахунок ОСОБА_1 було перераховано 14960,96грн.

Відповідна сума курсової різниці становить 257284,37грн. (492580,56грн. 143235,23грн. 40000грн. 7100грн. 14960,96грн. 6000грн. 8000грн. 10000грн.)

ОСОБА_1 зазначає, що у звязку з несвоєчасним виконанням рішення суду, через курсову різницю відповідачем завдано шкоду позивачу, а розмір стягнення коштів у гривневому еквіваленті не відповідає умовам договірних зобов'язань в іноземній валюті. На підставі наведеного просив суд зобовязати ОСОБА_2 відшкодувати на користь позивача суму завданих збитків у розмірі 257284,37грн., повязаних із знеціненням валюти на день платежу, та стягнути з відповідача судовий збір.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов заперечив, посилаючись на письмове заперечення (а.с.48-50), вказав, що доводи позивача про те, що розмір стягнення коштів у гривневому еквіваленті не відповідає умовам договірних зобов'язань в іноземній валюті не заслуговує на увагу, оскільки рішеннями судів у попередній справі було задоволено позов позивача та стягнуто на його користь не шкоду, завдану майну чи потерпілому, а заборгованість за договором позики у національній валюті гривні станом на день винесення рішення. Курсова одиниця валюти нарахована позивачем за період з 02.09.2010 по 31.01.2017 року не є шкодою/збитками в розумінні ст. 22 ЦК України. Рішення суду першої та апеляційної інстанцій є актом правосуддя, який остаточно вирішив спір по суті і припинив правовідносини сторін за договором позики, а тому правовідносини перейшли в сферу виконання судових рішень. Позивач просить стягнути на його користь суму завданих збитків, пов'язаних із знеціненням валюти на день платежу, а не сум, передбачених ст. 625 ЦК України. Офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватись (зростати чи спадати), однак дана обставина не дає підстав стороні у зобов'язанні, спір щодо якого вже вирішений судом, пред'являти після цього до іншої сторони додаткові вимоги про стягнення курсової різниці. Крім цього, з наявних у відповідача квитанцій та розписок, загальна сума коштів, яка була ним сплачена позивачу за період з 2012 по 2016 роки становить 90160,05грн. У зв'язку з наведеним просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає,що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Згідно з копією договору позики від 09.06.2009 року (а.с.13), ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 18163 доларів США на строк до 01.08.2010 року (а.с.18).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11.02.2011 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 103235грн. заборгованості та 157949,55грн. пені за договором позики від 09.06.2009 року (а.с.7).

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.12.2011 року рішення Івано-Франківського міського суду від 11.02.2011 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 157949,55грн. пені за договором позики від 09.06.2009 року та 2612грн. судового збору змінено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 10000грн. за договором позики від 09.06.2009 року та 1132,35грн. судового збору. В решті рішення Івано-Франківського міського суду від 11.02.2011 року залишено без змін (а.с.8-10).

Як вбачається з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

31.07.2012 року Івано-Франківським міським судом було видано виконавчий лист у справі № 0907/2-3230/2011 року (а.с.11-12).

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову ( субсидіарну ) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки ( ч.1, 2 ст.554 ЦК України ).

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 17 Постанови від 30 березня 2012 року за № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК.

Так, позика вважається повернутою на момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Позивачем зазначено, що відповідач до 2009 року сплатив йому 40000грн., а також 7100грн. - згідно розписки від 13.12.2012 року (а.с.20); 6000грн - згідно розписки від 21.01.2014 року, 6000грн. - згідно розписки; 8000грн. - згідно розписки від 12.06.2014 року; 10000грн. - протягом 2014 року згідно квитанцій ПАО «Промінвестбанк» (а.с.21-33); 14960,96грн. - протягом 2015 року згідно довідки ПАО «Промінвестбанк» (а.с.16-17).

Відповідачем додано копії квитанцій а також копії розписок (а.с.51-66), відповідно до яких загальна сума сплачених на коштів ОСОБА_1 за період з 2012 року по 2016 рік становить 90160,05грн. (96160,05)

Курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти за різних валютних курсів.

Згідно зі статтею 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, положення чинного законодавства України не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Так, виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору.

Рішенням суду було визначено стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 103235 гривень 00 копійок, що свідчить про те, що зобовязання відповідачів повинно бути виконане в грошовій одиниці-гривні.

В даному випадку є необгрунтованим твердження позивача про обовязок відповідача виконання зобовязання в доларах США, а до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст.625 ЦК України, а тому відсутні правові підстави для задоволення такого позову.

Відповідно до ст.ст. 524,533, 625 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 12,13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків, пов'язаних із знеціненням валюти - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області через суд першої інстанції.

Суддя Татарінова О.А.

Повний текст рішення складено 04 червня 2018 року.