Провадження №2/447/192/18
Справа №447/2330/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

07.12.2018 року Миколаївський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Карбовнік І. М.

при секретарі Данилів О.І ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про подія спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 ідеальну частину ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про подія спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 ідеальну частину. В обгрунтування позову вказує, що з 1982 року до 2013 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 Від подружнього життя у них народилося двоє дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Під час подружнього життя в 2000 році за спільні сімейні кошти було придбано автомобіль марки "Фольксваген Пассат" д.н.з. ВО 05619, який спільно використовувався для потреб сім"ї, але був зареєстрований на відповідача.

В 2006 році за спільною згодою було продано даний автомобіль за 7500,00 доларів США та придбано інший, а саме "ОСОБА_5 2.0 " д.н.з. НОМЕР_1. Вартість цього автомобіля їй не відома, але точно відомо, що окрім виручених коштів за продаж попереднього відповідачу 6000,00 доларів США позичив її брат ОСОБА_6. Даний автомобіль відповідач також оформив на себе.

Після розірвання шлюбу відповідач пообіцяв авто перереєструвати на дочку ОСОБА_7, однак цього не зробив. 29.09.2017 року від спільних знайомих їй стало відомо, що відповідач має намір продати вказаний автомобіль, у звязку з чим просила поділити спільне сумісне майно подружжя, а саме автомобіль марки "ОСОБА_5 2.0 " д.н.з. НОМЕР_1 та визнати за нею право власності на 1/2 частку зазначеного автомобіля, а також стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні позовній заяві та просили таку задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_8 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та з підстав вказаних у поданому до суду запереченні на позовну заяву, просив в позові відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, передставника відповідача, вивчивши матеріали справи приходить до наступного.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Згідно зі ст. 60 СК України (чинного з 1 січня 2004 року) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Так, у відповідності до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому статтею 71 СК України визначено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони до 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого в 2000 році придбали автомобіль марки "Фольксваген Пассат" д.н.з. ВО 05619.

Згідно договору купівлі - продажу автомобіля марки "ОСОБА_5 2.0 " д.н.з. НОМЕР_1 вбачається, що такий придбаний відповідачем 28.12.2015 року, тобто після розірвання шлюбу.

За змістом ст. ст. 316, 317 ЦК України, право власності передбачає право володіння, користування та розпорядження з боку власника своїм майном.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Питання поділу спільного майна подружжя регулюється наступними нормами чинного законодавства.

На підставі ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Таким чином, проаналізувавши вищевказані норми закону та враховуючи, що спірний автомобіль набутий відповідачем після розірвання шлюбу, то таке майно є може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя , у зв'язку з чим суд приходить висновку про відмову в задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 76, 81, 82, 83, 89, 95, 263,265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про подія спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 ідеальну частину - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до апеляційного суду Львівської області.

Суддя Карбовнік І. М.