АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 761/4003/17 Апеляційне провадження № 22-ц/796/4340/2018Головуючий у суді першої інстанції - Рибак М.А. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_6 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач), в якому просив стягнути з відповідача шкоду завдану здоров'ю в розмірі 91 067 грн., зокрема 87 567 грн. на операцію з ринопластики носа та 3 500 грн. сплачених за реставрацію зубів; моральну шкоду в розмірі 11 600 грн., а також понесені витрати на консультацію лікаря в сумі 420 грн. та витрати на проведення соціально психологічного дослідження в сумі 1 000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що 01.03.2017 о 18 год. 00 хв. на нерегульованому перехресті вул. Якіра та вул. Білоруська в м. Києві ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1 здійснив на нього наїзд, в результаті чого йому було завдано матеріальної шкоди у вигляді завдання шкоди здоров'ю, а також моральної шкоди (а.с.3-6).

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.09.2017 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 користь ОСОБА_6 шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки у розмірі 92 487 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 11 600 грн. у відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 564,87 грн. (а.с.68-71)

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.02.2018 заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с.90,91).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Вказує, що суд неповно з'ясував обставини справи, не дав належну оцінку наявним у справі доказам, які надані позивачем на підтвердження розміру заподіяної майнової та моральної шкоди, в наслідок чого дійшов помилкового висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог (а.с.117-121).

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.05.2018 відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с.124).

У визначений судом строк відзиву не надійшло.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30.05.2018 справу призначено до апеляційного розгляду на 20.06.2018 (а.с.128).

05.06.2018 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні відповідач та його представник підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог та з того, що з вини відповідача позивачу заподіяна майнова ушкодженням здоров'я та моральна шкода, яка в силу вимог закону, підлягає відшкодуванню потерпілому.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з визначеною судом сумою майнової шкоди, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 01.03.2016 о 18 год. 00 хв. в м. Києві на нерегульованому перехресті вул. Якіра та вул. Білоруська, водій ОСОБА_7, керуючи автомобілем марки «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Якіра від вул. Мельникова, проявив неуважність, не слідкував за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, при зміні напрямку руху, не переконався в безпечності маневру для інших учасників руху, при повороті ліворуч з вул. Якіра на проїзну частину вул. Білоруська, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_6, який переходив дорогу, внаслідок чого здійснив наїзд на нього. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохода було травмовано та завдано останньому матеріальних збитків, автомобіль водія ОСОБА_4 зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.07.2016 у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 7-8).

Згідно з п. 4 ст. 61 ЦПК України (яка була чинною на день ухвалення рішення) вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Аналогічне за змістом положення міститься й в ч. 6 ст. 82 ЦПК України, який набув чинності з 15.12.2017.

Відтак вина відповідача у вчиненні ДТП встановлена судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення. Цим же судовим рішенням встановлено, що позивача, у результаті наїзду на нього було травмовано.

Відповідно до висновку експерта № 42/Е у ОСОБА_6 мали місце пошкодження у вигляді відкритого перелому кісток носа зі зміщенням, забійної рани спинки носа, рваної рани носо-губної складки зліва, а також садна над губної ділянки зліва. Описані пошкодження утворилися від дії тупого (тупих) предмету (предметів), по давності можуть відповідати строку і обставинам вказаним в постанові, і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які потягли короткочасних розлад здоров'я на термін більше 6-ти менше 21-го дня (а.с. 9-10).

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив стягнути з відповідача 87 567 грн. на операцію з ринопластики носа, надавши на підтвердження вказаної суми роздруківку з сайту медичної клініки «Добробут»; 3 500 грн. сплачених за реставрацію зубів, надавши товарний чек та акт виконаних робіт; 420 грн. понесених витрат на консультацію ЛОР-лікаря, що підтверджується фіскальним чеком; 1 000 грн. сплачених коштів за проведення соціально психологічного дослідження, що підтверджується квитанцією, а також 11 600 грн., моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, розмір якої визначено у висновку соціально-психологічного дослідження № 27-07-16.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до вимог ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Висновок суду першої інстанції про винність дій відповідача та доведеність і обґрунтованість позовних вимог в частині відшкодування позивачу понесених витрат на реставрацію зубів у розмірі 3 500 грн., витрат на консультацію ЛОР-лікаря в сумі 420 грн. та сплачених коштів за проведення соціально психологічного дослідження у розмірі 1 000 грн. є законним і обґрунтованим, оскільки з вини відповідача, яка встановлена судовим рішенням, завдана шкода здоров'ю позивача, який був змушений нести витрати по його відновленню. Понесення позивачем вказаних витрат підтверджується належними, достатніми і допустимими доказами наявними в матеріалах справи (а.с. 21,23,25,57) та необхідність таких витрат узгоджується з висновком проведеної судово-медичної експертизи.

Також є правомірним висновок суду про заподіяння позивачу моральної шкоди.

Так, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у принижені честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Частиною 3 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).

Таким чином, заявлена до відшкодування позивачем та стягнута судом моральна шкода у розмірі 11 600 грн. відповідає вимогам розумності і справедливості, а отже і в цій частині судове рішення є законним та обґрунтованим.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновком суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 87 567 грн. необхідних на операцію з ринопластики носа.

Заявляючи дану вимогу і на підтвердження вказаної суми позивач надав роздруківку з сайту медичної клініки «Добробут» (а.с.27).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (стаття 2 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Згідно із статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 83 ЦПК України закріплено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Процесуальний Закон визначає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

З огляду на означені вимоги процесуального закону, надана позивачем роздруківка з сайту клініки на підтвердження вартості операції з ринопластики носа не може вважатись належним доказом на підставі якого можна було б дійти висновку про дійсну вартість необхідної операції.

Отже, враховуючи вимоги процесуального закону щодо належності, достовірності, допустимості і достатності доказів, у суду першої інстанції були відсутні належні процесуальні підстави для прийняття до уваги, в якості доказу розміру майнової шкоди, роздруківки з сайту медичної клініки про вартість операції з ринопластики носа.

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З вищенаведеного вбачається, що рішення суду в частині вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди підлягає зміні у зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, шляхом зменшення визначеного судом розміру майнової шкоди з 92 487 грн. до 4 920 грн. (92 487 - 87 567).

Також, у зв'язку із зміною судового рішення, підлягають перерозподілу й судові витрати, а тому рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню.

Звертаючись до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір за вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 600 грн. (а.с. 1) та за вимогу про відшкодування майнової шкоди 1 014,87 грн. (а.с. 2).

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зменшення розміру відшкодування майнової шкоди, то у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір за вимогу про відшкодування моральної шкоди в сумі 1 600 грн. та судовий збір за вимогу про відшкодування майнової шкоди в сумі 640 грн., що становить мінімальну ставку судового збору визначену законом за вимоги майнового характеру.

Водночас слід наголосити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки у розмірі 92 487 грн. - змінити.

Зменшити стягнуту з ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_6 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки з 92 487 (дев'яносто двох тисяч чотириста вісімдесяти семи) грн. 00 коп. до 4 920 (чотирьох тисяч дев'ятсот двадцяти) грн. 00 коп.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року в частині розподілу судових витрат - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_6 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. судового збору за вимогу про відшкодування моральної шкоди та 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. судового збору за вимогу про відшкодування майнової шкоди.

В іншій частині заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 27 серпня 2018 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А. Шебуєва