У Х В А Л А

12 грудня 2018 року

м. Київ

Справа № 333/3340/16-ц

Провадження № 14-578 зц 18

ВеликаПалата Верховного Суду у складі :

судді-доповідача - Гудими Д. А.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В.С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

ознайомилася зі скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 (далі також - заявники) про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20 вересня 2017 року та постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року (далі - скарга про перегляд судових рішень) у справі за заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, Комунальної установи «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» (далі також - комунальна установа), Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Мелітопольському районі Реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області про надання дозволу на усиновлення малолітньої дитини та внесення змін в актовий запис про народження дитини та

в с т а н о в и л а:

у червні 2016 року заявники звернулись до суду із заявою, в якій просили дозволити їм усиновити малолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - дитина) - та внести зміни в актовий запис про народження дитини: записати їх батьками; змінити дитині прізвище з «ОСОБА_5» на «ІНФОРМАЦІЯ_4», по батькові з «ОСОБА_5» на «ІНФОРМАЦІЯ_4»; змінити місце народження із «Запорізька область, Мелітопольський район, село Північне» на «Запорізька область, Мелітопольський район, село Відродження»; змінити дату народження з «ІНФОРМАЦІЯ_1» на «ІНФОРМАЦІЯ_5»; ім'я дитини залишити без змін.

Заяву обґрунтували тим, що дитина перебуває на обліку в Службі у справах дітей Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області на місцевому обліку дітей, які можуть бути усиновлені. 13 травня 2016 року заявники особисто познайомилися та встановили контакт з дитиною у комунальній установі, в якій вона є вихованцем. Одинока мати - ОСОБА_6 - за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 березня 2016 року була позбавлена батьківських прав. Тому дитина виховується у комунальній установі та перебуває в Службі у справах дітей Запорізької міської ради на первинному обліку дітей, які можуть бути усиновлені. Запорізька міська рада надала заявникам згоду на усиновлення дитини, а інші громадяни України не виявили бажання усиновити її чи взяти під опіку.

Дитина має рідного брата - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 - та сестру - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, - які знаходяться у Комунальному закладі «Мирненській обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради. Оскільки Орган опіки та піклуваннянадав висновок, що усиновлення дитини відповідає її інтересам, а служба у справах дітей не заперечувала проти роз'єднання дитини з її братом і сестрою, заявники просили суд задовольнити заяву.

9 вересня 2016 року Комунарський районний суд м. Запоріжжя ухвалив рішення, яким заяву задоволено: визнано заявників усиновлювачами дитини, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Північне Мелітопольського району Запорізької області та зареєстрована виконавчим комітетом Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області 18 листопада 2014 року, актовий запис про народження дитини № 48, свідоцтво про народження дитини НОМЕР_1, видане повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Мелітопольському району реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області 24 червня 2015 року; внесено зміни до актового запису про народження дитини № 48 від 18 листопада 2014 року: записано ОСОБА_3 батьком дитини, а ОСОБА_4 - матір'ю дитини; у зв'язку з усиновленням присвоєно дитині прізвище «ІНФОРМАЦІЯ_4», по-батькові - «ІНФОРМАЦІЯ_4»; визначено місце народження - «Запорізька область, Мелітопольський район, село Відродження», дату народження - «ІНФОРМАЦІЯ_5»; ім'я дитини залишено без змін.

Рішення суд першої інстанції мотивував тим, що усиновлення здійснюється з метою захисту прав малолітньої дитини, забезпечення в її інтересах стабільних і гармонійних умов життя, а також врахував, що заявники не мають алкогольної та наркотичної залежності, і Служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надала дозвіл на усиновлення ними дитини.

12 січня 2017 року Апеляційний суд Запорізької області скасував рішення першої інстанції та відмовив у задоволенні заяви. Мотивував тим, що при усиновленні дитини були допущені грубі порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до порушення прав як дитини, так і її малолітнього брата та сестри, а також їх рідної тітки - ОСОБА_9, яка відповідно до статті 213 СК України має переважне право перед іншими особами на усиновлення своїх племінників і має намір скористатися таким правом.

20 вересня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою скасував рішення апеляційного суду, а справу передав на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Мотивував ухвалу тим, що ОСОБА_9, яка подала апеляційну скаргу, не подавала відповідним органам заяву про усиновлення дитини та не перебуває на обліку осіб, які бажають усиновити дитину. Згідно з частиною першою статті 292 ЦПК України правом на апеляційне оскарження наділені особи, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки. А тому вважав, що апеляційний суд має вирішити питання про те, чи є у ОСОБА_9 право на апеляційне оскарження рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2016 року.

13 жовтня 2017 року Апеляційний суд Запорізької області ухвалою відмовив у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_9 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 9 вересня 2016 року.

Мотивував відмову тим, що ОСОБА_9 не подавала відповідним органам заяву про усиновлення дитини, не перебуває на обліку осіб, які бажають усиновити дитину, а суд не вирішив питання про її права та обов'язки. Тому вона не є особою, яка відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України має право на апеляційне оскарження.

У жовтні 2017 року представник ОСОБА_9 (адвокат ОСОБА_10.) подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ її касаційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 13 жовтня 2017 року та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року (далі - Закон України № 2147-VІІІ), яким Цивільний процесуальний кодекс (далі - ЦПК України) викладений у новій редакції.

17 жовтня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалив постанову, якою скасував ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 13 жовтня 2017 року та передав справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Мотивував тим, що, дитина була усиновлена з грубим порушенням вимог чинного законодавства, без дотримання передбаченої законом процедури, без дотримання принципу, за яким рідні брати і сестри не можуть бути розлучені та без необхідного розшуку інших родичів дітей, які мають переважне право на їх усиновлення, зокрема й особи, яка подала апеляційну скаргу.

З огляду на зазначене Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважав передчасним висновок суду апеляційної інстанції про те, що рішення суду першої інстанції не стосується прав ОСОБА_9, і остання не є особою, яка відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України має право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції; такий висновок не відповідає принципам верховенства права та якнайкращого забезпечення інтересів дитини, приписам Конституції України, а також процесуального закону.

30 листопада 2018 року заявники подали до Великої Палати Верховного Суду скаргу про перегляд судових рішень у зв'язку з неоднаковим застосуванням касаційними судами норм права.

Мотивують скаргу тим, що Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 20 вересня 2017 року та Касаційний цивільний суду у складі Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року дійшли протилежних висновків стосовно застосування частини першої статті 292 ЦПК України щодо права ОСОБА_9 на апеляційне оскарження рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 9 вересня 2016 року.

Просять переглянути зазначені судові рішення з метою забезпечення однакового застосування судами норм права у цих правовідносинах.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до частини другої статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. А згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Згідно з частиною третьою статті 419 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

З моменту набрання чинності ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ процесуальний закон не передбачає інституту перегляду Верховним Судом судових рішень після їх перегляду у касаційному порядку, як це було визначено у розділі V глави 3 ЦПК України у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року.

Зі скаргою про перегляд судових рішень заявники звернулись до Великої Палати Верховного Суду 30 листопада 2018 року. Тобто, заявники подали скаргу після набрання чинності ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII.

З огляду на вказане у Великої Палати Верховного Суду відсутні повноваження щодо розгляду скарги заявників на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року. Тому у прийнятті цієї скарги необхідно відмовити і з доданими до неї матеріалами повернути заявникам.

Згідно з практикою Суду право доступу до суду є невід'ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70).

«Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов'язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 16 червня 2001 року, заява № 28249/95, § 53).

Застосовані державою обмеження не можуть обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права. Більш того, обмеження не входить у сферу застосування пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує «законну мету» і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» («Ashingdane v. The United Kingdom») від 28 травня 1985 року, заява № 8225/78, § 57; рішення у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» («Fayed v. The United Kingdom») від 21 вересня 1980 року, заява № 17101/90, § 65).

Відмова у прийнятті до розгляду скарги заявників не може свідчити про порушення їхнього права на доступ до суду, адже вони мали можливість реалізувати право на відзив проти касаційної скарги, що була розглянута Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду.

Встановлене ЦПК України обмеження права на подання скарги на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року було передбачуваним для заявників. Крім того, у резолютивній частині оскарженої постанови Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що його постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Згідно з практикою Суду правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов'язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Світлана Науменко проти України» («Svetlana Naumenko v. Ukraine») від 9 листопада 2004 року, заява № 41984/98, § 53).

Звернення зі скаргою на судові рішення касаційного суду, які в силу прямої вказівки закону оскарженню не підлягають, ставить під сумнів гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції принцип остаточності судового рішення (res judicata).

Керуючись статтями 6, 19 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Велика Палата Верховного Суду

у х в а л и л а :

1. Відмовити у прийнятті до розгляду Великою Палатою Верховного Суду скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20 вересня 2017 року та постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, Комунальної установи «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко», Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Мелітопольському району Реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області про надання дозволу на усиновлення малолітньої дитини та внесення змін в актовий запис про народження дитини.

2. Скаргу на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20 вересня 2017 року та на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року і додані до неї матеріали повернути заявникам.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Д. А. Гудима
Судді:Н. О. АнтонюкН. П. Лященко
С. В. БакулінаО. Б. Прокопенко
В. В. БританчукЛ. І. Рогач
О. С. ЗолотніковІ. В. Саприкіна
О. Р. КібенкоО. М. Ситнік
В. С. КнязєвВ. Ю. Уркевич
Л. М. ЛобойкоО. Г. Яновська