Постанова

Іменем України

29 листопада 2018 року

м. Київ

справа №360/1624/16-ц

провадження № 61-31022св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Авант-Банк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 22 грудня 2016 року в складі судді Буларги Д. О. та на ухвалу апеляційного суду Київської області від 03 жовтня 2017 року в складі колегії суддів: Фінагєєва В. О., Кашперської Т. Ц., Яворського М. А.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство «Авант Банк» (далі - ПАТ «Авант Банк») звернулося до суду з позовом доОСОБА_4про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 лютого 2014 року ПАТ «Авант Банк» та ОСОБА_4 уклали договір № К-Ф/14/007/КР, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 39 000 грн шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок з використанням платіжної картки. Плата за користування кредитним лімітом встановлена як фіксована процентна ставка в розмірі 24 % річних з 28 лютого 2014 року до 22 квітня 2015 року та 28 % річних з 22 квітня 2015 року до 21 квітня 2017 року. Відповідач не виконував належним чином умови кредитного договору, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яку позивач просив стягнути з відповідача в сумі 35 297 грн. 19 коп.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 22 грудня 2016 року позов ПАТ «Авант Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Авант Банк» заборгованість за договором про встановлення кредитного ліміту на поточний рахунок фізичної особи з використанням платіжної картки від 28 лютого 2014 року в сумі 35 297,19 грн. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, кредит не погасив, а тому наявні підстави для стягнення з відповідачів заборгованості в сумі 35 297, 19 грн.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 03 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив право відповідача щодо його участі в судовому засіданні та фактично ухилився від вирішення спору по суті відповідно до вимог чинного законодавства, а суд апеляційної інстанції не виконав свої повноваження щодо порядку перегляду справи в апеляційному порядку та в порушення статті 304 ЦПК України не переглянув спір відповідно до статті 303 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) та не дав оцінку факту розгляду справи без участі відповідача. Крім того, суди не звернули увагу на те, що позивач не надав належні та допустимі докази наявності заборгованості за кредитним договором та її розмір.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, щокасаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

24 травня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що 08 лютого 2014 року ПАТ «Авант Банк» та ОСОБА_4 уклали договір № К-Ф/14/007/КР про встановлення кредитного ліміту на поточний рахунок фізичної особи з використанням платіжної картки, відповідно до якого банк на підставі наданих позичальником документів відкриває позичковий рахунок № НОМЕР_2 в національній валюті. Надання кредиту здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок з використанням платіжної картки, що відкритий банком на умовах договору про відкриття рахунку та обслуговування платіжної картки № НОМЕР_1 від 30 січня 2014 року в межах кредитного ліміту в розмірі 39 000 грн.

22 квітня 2015 року ПАТ «Авант Банк» та ОСОБА_4 уклали додатковий договір № 2 до договору № К-Ф/14/007/КР про встановлення кредитного ліміту на поточний рахунок фізичної особи з використанням платіжної картки.

ОСОБА_4 належним чином не виконував умови кредитного договору, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

Згідно з розрахунком, наданим ПАТ «Авант Банк», станом на 29 серпня 2016 року заборгованість ОСОБА_4 складає 35 297,19 грн, з яких 28 357,07 грн заборгованість за основним боргом; 5 220,51 грн заборгованість по процентах; 1 719, 61грн пені.

Відповідно вимог статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з пунктами 3.3.3, 3.3.4 договору позичальник зобов'язується здійснювати погашення заборгованості за кредитним лімітом, отриманим в межах установленого кредитного ліміту, не пізніше дати закінчення періоду безперервного користування кредитним лімітом, а також в інші строки, що вказані у цьому договорі; сплачувати проценти за користування кредитним лімітом у порядку та в строки, передбачені пунктом 4.3 цього договору.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно виходив із доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог та наявності правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, яка утворилася у зв'язку з невиконанням ним належним чином взятих за кредитним договором зобов'язань.

Суди розглянули дану справу в межах заявлених позивачем вимог, на підставі наданих сторонами доказів та з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що суд першої інстанції порушив його право на участь у судовому засіданні не заслуговують на увагу, оскільки 24 листопада 2016 року відповідач приймав участь у судовому засіданні, Цього ж дня, згідно з розпискою він був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином про розгляд справи на 22 грудня 2016 року. Однак у судове засідання 22 грудня 2016 року ОСОБА_4 не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Доводи позивача про те, що позивач не довів наявність заборгованості за кредитом та її розмір не заслуговують на увагу, оскільки заборгованість відповідача підтверджена первинними документами, оформленими відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», саме оригіналами кредитного договору та додаткової угоди до кредитного договору та випискою з особових рахунків ОСОБА_4 При цьому відповідач докази, які підтверджують відсутність заборгованості за кредитним договором та належне виконання ним своїх обов'язків за договором суду не надав.

Інші доводи касаційної скарги не впливають на правильність оскаржуваних судових рішень, зводяться до переоцінки доказів та викладення обставин у справі, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, передбачених статтею 400 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 22 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В.І. Крат