Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 333/1797/17 Головуючий у 1-й інстанції Боровікова А.І.
Номер провадження 22-ц/778/408/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Бурима В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про припинення обтяження рухомого майна,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») про припинення обтяження рухомого майна.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що 12.02.2014 р. між нею та Публічним акціонерним товариством «ВТБ БАНК» (далі ПАТ «ВТБ Банк») (ОСОБА_2 регіональна дирекція ПАТ «ВТБ Банк») укладено кредитний договір № Я 9 В, відповідно якого позивач отримала споживчий кредит у сумі 120800 грн. для придбання легкового автомобіля зі строком повернення кредиту у повному обсязі до 12.02.2021 року.

Вказаний Кредитний договір укладений (оформлений) за місцем проживання позичальника - у ОСОБА_2 регіональній дирекції ПАТ ВТБ Банк, м. Сімферополь АР Крим.

Споживчий кредит позивача забезпечений договором застави № R 9 B-ZI від 12.02.2014р., відповідно до якого в заставу кредитору переданий куплений позивачем легкова автомобіль марки SEAT, модель Ibiza, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Застава рухомого майна автомобіля зареєстрована в Державному реєстрі обмежень рухомого майна та підтверджується витягом з Державного реєстру № 43454574 від 12.02.2014р. Обтяжувач: ПАТ «ВТБ Банк».

30.10.2015р. у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна змінено обтяжувача рухомого майна - легкового автомобіля, що належить позивачеві на праві власності, вилучено обтяжувача ПАТ «ВТБ Банк», додано обтяжувача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», що підтверджено витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 17.02.2016р. № 48976859.

Підставою для зміни у Державному реєстрі обтяжувача стало відступлення банком відповідачеві права вимоги за кредитним договором, укладеним позивачем з банком, за договором відступлення права вимоги від 28.10.2015р. № 281015, про що відповідач сповістив позивача вимогою про погашення кредитної заборгованості № 8608 від 28.10.2015р., до якої додана копія повідомлення про відступлення права вимоги, підписаного представником банку і представником нового кредитора відповідача.

В той же час у травні 2016 року відповідач відступив право вимоги за кредитним договором, укладеним позивачем з банком, новому кредитору ООО ОСОБА_5 Финанс Рус, м. Санкт-Петербург, про що новий кредитор повідомив позивачеві листом від 13.06.2016р. № 48, зазначивши в ньому свої платіжні реквізити для оплати заборгованості за кредитним договором.

Свідоцтвом про реєстрацію повідомлення про виникнення застави рухомого майна, виданим 25.05.2016р. нотаріусом нотаріального округу Санкт-Петербургу ОСОБА_6, підтверджена реєстрація застави належного позивачеві автомобіля марки SEAT Ibiza у реєстрі застав рухомого майна Єдиної інформаційної системи нотаріату Російської Федерації.

В результаті дій відповідача автомобіль позивача у цей час є обтяженим у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна і у реєстрі застав рухомого майна Російської Федерації.

Відступивши право вимоги за вказаним кредитним договором іншій особі, зазначає позивач, відповідач перестав бути кредитором за забезпеченим рухомим майном зобовязанням, а отже втратив права та обовязки обтяжувача щодо автомобіля, належного позивачеві. Однак, в порушення вимог законодавства, відповідач після відступлення права вимоги новому кредитору не подав заяву про припинення обтяження і вилучення його з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

З метою досудового врегулювання спору, позивач 25.08.2016 року звернулась до відповідача з письмовою вимогою подати реєстратору заяву про припинення обтяження автомобіля і вилученні його з Реєстру. Листом від 05.09.2016р. № ДГ0509/18 відповідач відхилив клопотання позивача про припинення обтяження і заяву про виключення його з Реєстру не подав, про що свідчить Витяг Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 27.10. 2016 року № 50608034.

Наявність у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна запису про обтяження належного позивачеві легкового автомобіля порушує його (позивача) право власності, оскільки обтяження автомобіля здійснюється особою (відповідачем), яка не має права вимоги за кредитним договором, а отже не є заставодержателем за договором застави, яким зобов'язання позивача забезпечене рухомим майном, а відтак, вказує позивач, не може бути обтяжувачем.

На підставі викладеного, позивач просила суд припинити обтяження належного ОСОБА_3 рухомого майна - автомобіля марки SEAT, модель IBIZA, тип - ХЕТЧБЕК-В легковий, 2013 рої випуску, колір - білий, номер обєкта: VSSZZZ6ZER031534, номер державної реєстрації АК 1782 СВ, проведеного за заявою ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», яке, відступивши право вимоги за кредитним договором, втратило право обтяження.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду першої інстанції, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на незаконність рішення суду у звязку невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити по цій справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 про припинення обтяження рухомого майна, суд першої інстанції виходив з того, що первісним кредитором здійснено заміну заставодержателя з ПАТ « ВТБ Банк» на ТОВ « Фінансова компанія « Довіра та Гарантія» на підставі якого останній набув права Застоводержателя відносно автотранспортного засобу, що є забезпеченням виконання зобовязань за кредитним договором від 12.02.2014 року № Я9 В , а саме автомобіля марки SEAT , реєстраційний номер АК 1782 СВ , що належить позивачу. На теперішній час відповідно до реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 255/ФК-16 сума заборгованості позивача ОСОБА_3 за кредитним договором становить 50284.43 грн., тому відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (правовий висновок Верховного Суду України № 6-84цс14 від 03.09.2014р.).

Відповідно до ст.ст. 10, 59, 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) , цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (в редакції, чинній на час розгляду справи).

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що 02.02.2014р. між позивачем та ПАТ «ВТБ БАНК» (ОСОБА_2 регіональна дирекція ПАТ «ВТБ БАНК») укладено кредитний договір № Я 9 В, відповідно якого Банк надав, а позивач отримала споживчий кредит у сумі 120800 грн. для придбання легкового автомобіля, зі строком повернення кредиту у повному обсязі до 12.02.2021р. (а.с. 8-13).

Вказаний Кредитний договір укладений (оформлений) за місцем проживання позичальника - у ОСОБА_2 регіональній дирекції ПАТ «ВТБ Банк», м. Сімферополь АР Крим.

Споживчий кредит позивача забезпечений договором застави № R 9 B-ZI від 12.02.2014р., відповідно до якого в заставу кредитору переданий куплений позивачем легкова автомобіль марки SEAT, модель Ibiza, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 15-17).

Застава рухомого майна - автомобіля зареєстрована в Державному реєстрі обмежень рухомого майна та підтверджується витягом з Державного реєстру № 43454574 від 12.02.2014р. Обтяжувач: ПАТ «ВТБ Банк» (а.с. 18).

28.10.2015р. року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено Договір відступлення прав вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами № 281015гд, відповідно до якого, відповідач набув право Нового кредитора до позивача за Кредитним договором (а.с. 45-51).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Первісним кредитором здійснено зміну Заставодержателя з ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», на підставі чого відповідач набув права Заставодержателя відносно автотранспортного засобу, що є забезпеченням виконання зобов'язань, а саме: автомобіль марки - SEAT, модель - Ibiza, тип- хетчбек-в легковий, 2013 року випуску, колір - білий, реєстраційний номер - АК 1782 СВ, номер шасі (кузова, рами) - YSSZZZ6JZER031534, що належить позивачу (а.с. 27).

Крім того, у Відповіді № ДГ0509/18 від 05.09.2016р., що була надана на звернення ОСОБА_3 від 25.08.2016р., Боржницю було повідомлено, що кредитором за кредитним договором № R 9В від 12.02.2014р. є ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (а.с. 26).

В подальшому 28.04.2016р. між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС РУС» (ТОВ «Д ДІДЖИ ФІНАНС РУС») було укладено Договір відступлення прав вимоги № 255/ФК-16 (а.с. 52-55).

22 серпня 2016 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС РУС» було укладено Додаткову угоду до Договору цесії (відступлення прав вимоги) № 255/ФК-16 (а.с. 57-58).

Пунктом Додаткової угоди передбачено, що Відповідно до п. 8.2. Договору цесії № 255/ФК-16 виключити п. 251 Додатку № 2 (Реєстр боржників).

Визнати таким, що Цесіонарій повертає, Цедент приймає право вимоги за кредитним договором № R 9В від 12.02.2014р., позичальник за яким ОСОБА_3, податковий номер НОМЕР_2.

Відповідно ст. 512 ЦК України, однією з підстав заміни кредитора у зобов'язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом.

Згідно ст. 27 ЗУ «Про заставу», Застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Оскільки відповідно до умов вищезазначеної додаткової угоди до договору цесії № 255/ФК-16 від 22 серпня 2016 року, укладеної між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС РУС» було визнано таким, що Цесіонарій повертає, Цедент приймає право вимоги за кредитним договором № R 9В від 12.02.2014р., позичальником за яким є ОСОБА_3, податковий номер НОМЕР_2, тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що право вимоги за вищезазначеним кредитним договором належить ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Відповідно до ст. 593 ЦК України встановлений виключний перелік підстав, у разі настання яких, застава припиняється, а саме у разі: припинення зобовязання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не змінив предмета застави, реалізація предмета застави, набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобовязання перестає діяти в разі його припинення на підставах, передбачених договором або законом ( ч. 1 ст. 598 ЦК України).

За відсутності інших підстав припинення зобовязання, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином ( ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

Як вбачається з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 255/ФК-16 від 28.04.2016р. сума заборгованості позивача ОСОБА_3 за кредитним договором № R9В від 12.02.2014р. становить 50284 грн. 43 коп., яка складається з: 47950 грн. 13 коп. - сума заборгованості по тілу кредиту; 330 грн. 37 коп. - суму заборгованості за відсотками (а.с. 56).

Доказів виконання зазначеного зобовязання, позивач ні в суді першої інстанції ні в апеляційній інстанції не надала, та нею не заперечується про наявність в неї заборгованості за кредитним договором № R9В від 12.02.2014р.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що оскільки позивачем не виконане взяті на себе зобовязання за кредитним договором, а тому і відсутні підстави для припинення обтяження переданого в заставу транспортного засобу.

Відповідно до «Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна» затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 830 від 05 липня 2004 року, Державна реєстрація обтяжень рухомого майна проводиться з метою забезпечення виконання зобов'язань і захисту прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна та надання в інтересах цих осіб інформації про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна. До Державного реєстру вносяться відомості про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження.

Відомості про обтяження рухомого майна вносяться до Реєстру на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи або рішення суду.

Обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більш як на пять років.

Після припинення обтяження обтяжувач самостійно, на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру.

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ « Фінансова компанія « Довіра та Гарантія» не зверталося з заявою про припинення обтяження і виключення з Реєстру, так як відсутні підстави такого виключення, оскільки зобовязання, забезпеченого заставою до цього часу не виконано.

Крім того, у Відповіді № ДГ0509/18 від 05.09.2016р., що була надана на звернення ОСОБА_3 від 25.08.2016р., Боржницю було повідомлено, що кредитором за кредитним договором № R 9В від 12.02.2014р. є ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», а підстави припинення обтяжень і виключення ТОВ « Фінансова компанія « Довіра та Гарантія» з Державного реєстру обтяжень рухомого майна відсутні (а.с. 26).

Реєстраторами Державного реєстру обтяжень рухомого майна відповідно до ст. 43 закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" та постанови КМУ від 05.07.2004 року № 830 визначені державне підприємство «Інформаційний центр» Мін'юсту та його філії, державні нотаріальні контори, банки, інші фінансово-кредитні установи державної форми власності, які згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, проводять державну реєстрацію відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження, приймають заяви, видають завірені витяги з Реєстру та виконують інші функції, передбачені Порядком.

Підставою для внесення запису до Державного реєстру є заява обтяжувача, така заява подається реєстратору Державного реєстру обтяжень, який вносить відповідний запис до реєстру про відомості, що містяться в ній. Кожному окремому запису присвоюється реєстраційний номер, під яким цей запис зберігається в базі даних до його вилучення з реєстру.

Відповідно до Інструкції «Про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв» затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №73/5 від 29 липня 2004 року (далі-Інструкція), під час розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор перевіряє наявність підстав для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав.

Відповідно до абзацу 8 пункту 1.2 Інструкції за наявності підстав щодо відмови в реєстрації та/або наданні витягу Реєстратор у день прийняття заяви формує та видає документ про відмову в реєстрації та/або наданні витягу із зазначенням причини.

Відповідно до «Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна» затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 830 від 05 липня 2004 року, якщо проводиться державна реєстрація відомостей про зміну обтяження рухомого майна, у заяві також зазначаються відповідні зміни і додаткові відомості до запису, а у разі відступлення прав на предмет обтяження - відомості про особу, на користь якої здійснено відступлення прав на предмет обтяження, та про договір, що підтверджує відступлення прав на предмет обтяження.

Суд першої інстанції врахував фактичні обставини справи, вимоги закону дійшов обґрунтованого висновку, що відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Первісним кредитором здійснено зміну Заставодержателя з ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», на підставі чого Відповідач набув права Заставодержателя відносно автотранспортного засобу,. що є забезпеченням виконання зобов'язань, а саме: автомобіль марки - SEAT, модель - Ibiza, тип- хетчбек-в легковий, 2013 року випуску, колір - білий, реєстраційний номер - АК 1782 СВ, номер шасі (кузова, рами) - YSSZZZ6JZER031534, що належить позивачу. ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не зверталось з заявою про припинення обтяження і виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, так як на даний момент відсутні підстави такого виключення.

Доводи апеляційної скарги про те, що Додаткова угода до договору цесії № 255/ФК від 22 серпня 2016 року є неукладеною не заслуговує на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається з матеріалів справи при укладенні вищезазначеної додаткової угоди сторонами було додержано вимог чинного законодавства щодо форми та змісту правочину, договір було підписано уповноваженими на те особами, що володіли необхідним обсягом дієздатності та мали право укладення такого договору та право його підпису

Інші докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01.06.2018 року.

Головуючий

Судді: