П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2018 року місто Київ

справа № 756/702/18

апеляційне провадження № 22-ц/796/3215/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі Коцюрбі Л.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва, ухваленого у складі судді Пересунька Я.В., від 5 лютого 2018 року, повний текст якого виготовлено 7 лютого 2018 року, у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду міста Києва із заявою про видачу обмежувального припису, посилаючись на те, що його дочка ОСОБА_3 та зять ОСОБА_2, з якими вони спільно проживають у квартирі АДРЕСА_1, систематично чинять домашнє насильство стосовно нього, його дружини ОСОБА_5 та онуки ОСОБА_4

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_2 шляхом заборони перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 5 лютого 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неповноту судового розгляду, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення заяви про видачу обмежувального припису шляхом заборони ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувати у місці спільного проживання на строк до шести місяців. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків стосовно відсутності підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису, оскільки ОСОБА_2 не заперечував факт вчинення домашнього насильства відносно заявника, а окремі матеріали, які підтверджують вчинення фізичного насильства відносно заявника, суд безпідставно не витребував із Оболонського УП ГУНП у місті Києві.

Відзив на апеляційну скаргу учасники справи до суду не подали.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Інші учасники справи в суд апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що заявник ОСОБА_1, його дружина ОСОБА_5, дочка ОСОБА_3, зять ОСОБА_2 та неповнолітня онука ОСОБА_7 спільно проживають у квартирі АДРЕСА_1. Повнолітня онука заявника ОСОБА_4 проживає окремо.

Між ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4 з однієї сторони, та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 з іншої сторони, систематично виникають конфлікти.

17 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Оболонського УП ГУНП в місті Києві з заявою про вчинення 1 січня 2017 року його дочкою ОСОБА_3 та зятем ОСОБА_2 відносно нього та його дружини ОСОБА_5 розбійного нападу.

За результатами розгляду зазначеного звернення Оболонським УП ГУНП в місті Києві з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проведено профілактичну роботу.

25 травня 2017 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Оболонського УП ГУНП в місті Києві щодо факту вчинення 1 січня 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розбійного нападу.

Оболонським УП ГУНП в місті Києві проведено перевірку та відібрано пояснення у ОСОБА_3, яка повідомила, що конфлікти в сім'ї провокує ОСОБА_1, а обставини, викладені у заяві ОСОБА_1 щодо вчинення відносно нього насильства, є наклепом.

В ніч з 1 липня на 2 липня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник конфлікт, внаслідок якого ОСОБА_1 зазнав тілесних ушкоджень у вигляді черепно-мозкової травми, а ОСОБА_2 зазнав вогнепальних поранень. Зазначені події учасниками конфлікту не оспорюються.

Крім того, встановлено, що станом на день розгляду справи судом першої інстанції конфлікти в сім'ї припинились.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що метою звернення до суду із заявою є бажання ОСОБА_1 виселити зятя ОСОБА_2 із квартири, у якій вони спільно проживають; на час розгляду заяви судом ризики скоєння насильства в сім'ї мінімізовані; доказів того, що саме ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є беззаперечними кривдниками, матеріали справи не містять, а підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника у зв'язку з відмовою у видачі обмежувального припису, відсутні.

Такий висновок суду є правильним.

Відповідно до п. п. 3, 7, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Згідно ч. ч. 2, 3 ст.26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Оскільки заінтересована особа ОСОБА_4 є повнолітньою, спільно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживає, станом на день розгляду справи судом першої інстанції конфлікти між ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з іншої сторони припинились, суд першої інстанції, оцінивши вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, у разі відмови у видачі обмежувального припису, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги, в частині невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, оскільки факт вчинення домашнього насильства відносно заявника підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_5, поясненнями заінтересованої особи ОСОБА_4 та не заперечується самим ОСОБА_2, є безпідставними та підлягають відхиленню оскільки були предметом перевірки під час розгляду справи судом першої інстанції, отримали належну правову оцінку та не спростовують висновків суду щодо ймовірності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Разом з тим, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Учасники справи визнають факт наявності конфлікту в ніч з 1 липня на 2 липня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, внаслідок якого ОСОБА_1 зазнав тілесних ушкоджень у вигляді черепно-мозкової травми, а ОСОБА_2 зазнав вогнепальних поранень.

Таким чином, аргументи, викладені в апеляційній скарзі, стосовно неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, оскільки з Оболонського УП ГУ НП в місті Києві не витребувані матеріали щодо конфлікту в ніч з 1 липня на 2 липня 2017 року, підлягають відхиленню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 5 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 4 червня 2018 року.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді І.М. Вербова

О.В.Шахова