Справа № 627/125/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі :

головуючого судді - Вовк Л.В.,

з участю секретаря - Казакової О.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Краснокутськ Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності ,

встановив :

В лютому 2018 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок.

В своїй заяві позивач вказав, що з 2008 р. проживає в житловому будинку по АДРЕСА_1 , який придбав у гр-на ОСОБА_4 без укладання договору купівлі-продажу. ОСОБА_4 отримав гроші за проданий будинок, про що написав розписку та переїхав до сина на постійне місце проживання , де і помер . Для укладення угоди в нотаріальній конторі ОСОБА_4 не з»явився .Він добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше 10 років . Іншим шляхом , крім судового порядку , визнати право власності на будинок не можливо. Просив визнати право власності на житловий будинок за вище вказаною адресою.

Представник позивача за дорученням в судовому засіданні позов підтримав і просить його задовольнити.

Відповідач до суду не з»явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , проти позову не заперечував.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, допитавши свідків , дійшов до наступних висновків.

Матеріалами справи встановлено , що житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 20.03.1964 року , виданого Костянтинівською селищною радою, про що свідчить довідка РКП « Краснокутське БТІ» від 25.01.2018 року та свідоцтвом про право власності.

20.05.2008 року ОСОБА_4 продав , а ОСОБА_2 купив за 5 000 ,00 грн. житловий будинок по АДРЕСА_1, про що власник будинку написав розписку про отримання коштів. Договір купівлі-продажу житлового будинку не посвідчувався.

Допитана по справі свідок ОСОБА_5 пояснила , що вона є мешканкою смт.Костянтинівка та в 2008 році в її присутності ОСОБА_2 дійсно передав гроші ОСОБА_4 за купівлю-продаж будинку по АДРЕСА_1 . З того часу ОСОБА_2 проживає у вказаному будинку .

Допитана по справі свідок ОСОБА_6 пояснила суду , що в 2008 році стала проживати по сусідству з ОСОБА_2, який на той час в будинку вже проживав. З вказаного часу ОСОБА_2 відкрито володіє нерухомим майно і є його єденим власником.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2.

З спадкової справи № 105/2014 року Краснокутської державної нотаріальної контори вбачається , що після ОСОБА_4 спадкоємцем його майна є син ОСОБА_3, який прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.09.2014 року на земельну ділянку . Дочка померлого ОСОБА_7 від своє частки у спадщині відмовилася , про що свідчить її нотаріально посвідчена заява.

З акту від 03.08.2018 р., складеному депутатами Костянтинівської селищної ради вбачається , що ОСОБА_2 з травня 2008 року проживає в будинку по АДРЕСА_1

Згідно пункту 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статтей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

За набувальною давністю може бути отримано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні його власнику було відмовлено.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Положеннями статті 344 ЦК визначено ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Таким чином, особою, яка володіє чужим майном при зазначених обставинах у всіх випадках не може бути власником, оскільки останній ні в якому випадку не може набути майно у власність за давністю володіння.

Характерною ознакою для визнання права власності на нерухомість за давністю володіння згідно до ст. 344 ЦК України є добросовісність, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні.

З підстав набувальної давності може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів №№ 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Статтею 8 Загальної декларації прав людини передбачено, що кожна людина має право на ефективне відновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення його основних прав, наданих їй конституцією або законом.

встановлених законом.

Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтями 27 ,81 ЦПК України передбачено , що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач надав достатньо доказів на підтвердження позову і тому його позовна заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 344 ЦК України , ст.ст.10, 12,13,81,263-265,354 ЦПК України , суд

ухвалив :

Позов ОСОБА_2 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , іден.код : НОМЕР_1, право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене повністю або частково в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги, враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до Апеляційного суду Харківської області через Краснокутський районний суд Харківської області шляхом в тридцяти денний строк з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Вовк Л. В.