Справа № 627/989/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2018 року смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі :

головуючого судді Вовк Л.В.,

з участю секретаря Казакової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Краснокутськ Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Козіївської сільської ради Краснокутського району Харківської області про визнання права власності ,

встановив :

В жовтні 2017 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Козіївської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок.

В своїй заяві позивач вказала, що з 2003 р. проживає в житловому будинку по вул. Слобожанська,34 с.Козіївка Краснокутського району Харківської області , який придбала у гр-ки ОСОБА_2 без укладання договору купівлі-продажу. На вказаний житловий будинок право власності не зареєстровано. Вона добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше 10 років . Іншим шляхом , крім судового порядку , визнати право власності на будинок не можливо. Просила визнати право власності на житловий будинок за вище вказаною адресою.

Представник позивача за дорученням в судовому засіданні позов підтримав і просить його задовольнити.

Відповідач до суду не з»явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , проти позову не заперечував.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, допитавши свідків , дійшов до наступних висновків.

Матеріалами справи встановлено , що житловий будинок по вул.Слобожанська ,34 с.Козіївка Краснокутського району Харківської області , відповідно до записів по- господарської книги №2 Козіївської сільської ради , рахується за ОСОБА_3 Будинок збудований в 1958 р. та знаходиться на присадибній земельній ділянці площею 0,25 га, про що свідчить довідка Козіївської сільської ради від 10.07.2017 р.

Відповідно до довідки РПК « Краснокутське БТІ» від 20.07.2017 р. та технічного паспорта від 17.07.2017 р. , вище вказаний житловий будинок з господарськими будівлями існує по вул. Слобожанська,34 в с.Козіївка , але право приватної власності не зареєстровано.

ОСОБА_3 помер 24.04.2017 р. в м.Харкові, про що свідчить актовий запис про смерть № 6145 виданим Харківським міським відділом ДРАЦСу ГТУЮ у Харківській області від 25.04.2017 р.

З акту від 07.12.2016 р., складеному депутатом Козіївської сільської ради та 2 свідків , вбачається , що ОСОБА_1 дійсно проживає з 2003 року по вул.Слобожанська ,34 в с.Козіївка. Крім того ,в акті зазначено , що власником будинку останній час була ОСОБА_2, яка продала будинок ОСОБА_1

Згідно актового запису про смерть від 08.10.2010 року , ОСОБА_2 померла 07 .10.2010 року в с.В»язова Краснокутського району Харківської області.

Допитана по справі в якості свідка ОСОБА_1 пояснила, що в 2003 р. дізналася про продаж будинку по вул. Слобожанська ,34 в с.Козіївка . Вказаний будинок продавала ОСОБА_2, яка тривалий час проживала в ньому. Вони домовилися про всі істотні умови договору і позивач передала кошти ОСОБА_2 за купівлю продаж будинку, про що свідчить розписка. Правовстановлюючі документи на будинок були відсутні та про те, що будинок належав ОСОБА_4, згідно записів по -господарської книги , позивач не знала. З 2003 року вона проживає у вказаному будинку , сплачує комунальні послуги та відкрито користується вказаним житлом.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили суду , що дійсно у будинку проживали в незареєстрованому шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Останній час в будинку мешкала ОСОБА_2, яка продала будинок та з 2003 року в будинку проживає ОСОБА_1 Позивач відкрито та безперервно користується нерухомим майном більше 10 років.

Відповідно до розписки від 07.04.2003 року, ОСОБА_2 отримала гроші за продаж будинку по вул.Слобожанська ,34 в с.Козіївка від ОСОБА_1

Згідно паспорта громадянина України, позивач зареєстрована у вказаному будинку з 2015 р.

Згідно пункту 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статтей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

За набувальною давністю може бути отримано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні його власнику було відмовлено.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Положеннями статті 344 ЦК визначено ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Таким чином, особою, яка володіє чужим майном при зазначених обставинах у всіх випадках не може бути власником, оскільки останній ні в якому випадку не може набути майно у власність за давністю володіння.

Характерною ознакою для визнання права власності на нерухомість за давністю володіння згідно до ст. 344 ЦК України є добросовісність, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні.

З підстав набувальної давності може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено.

Позивач є добросовісним володільцем спірного житлового будинку, оскільки при заволодінні нерухомим майном не знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності, а тому є підстави для задовлення позову та визнання за позивачем права власності на цей будинок за набувальною давністю. Крім того , Козіївська сільська рада не заперечує щодо визнання права власності на будинок за позивачем , будь-яких осіб ,які б заявляли свої вимоги щодо будинку, не має.

Керуючись ст. 344 ЦК України , ст.ст.10, 12,13,81,263-265,354 ЦПК України , суд

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованою ІНФОРМАЦІЯ_2, ідент.код НОМЕР_1, право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по вул. Слобожанська ,34 с.Козіївка Краснокутського району Харківської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Краснокутський районний суд Харківської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги до апеляційного суду Харківської області.

Суддя Вовк Л. В.