Справа № 323/752/18
Провадження № 2/323/409/18
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

31.05.2018 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області в складі головуючої судді Фісун Н.В., при секретарі Сабліній А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом , в якому вказує, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Син ОСОБА_3 зареєстрований та проживає разом з нею.

На даний час син є студентом Відокремленого структурного підрозділу «Оріхівського коледжу ТДАТУ», денного відділення 3-го курсу, та продовжуватиме навчання по 30 червня 2019 року. Навчається син за рахунок держбюджету без отримання стипендії.

В звязку з продовженням навчання, повнолітній син повністю знаходиться на її утриманні, не дивлячись на те, що навчання безкоштовне, потрібні значні кошти для придбання одягу, продуктів харчування, канцелярського приладдя та ін.

Вона не має змоги самотужки в повній мірі забезпечити сина всім необхідним, адже хоча і працевлаштована контролером енергозбуту 3 групи кваліфікації Оріхівського району електричних мереж ПАТ «Запоріжжяобленерго», але з 08.11.2016 року по 19.08.2019 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. ЇЇ доходами є отримання одноразової допомоги при народжені дитини в розмірі 860 грн. щомісячно та допомоги одиноким матерям.

В звязку з неможливістю самотужки утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Її доходів не достатньо для забезпечення усіх потреб дитини. Угоди про добровільну сплату аліментів між нею та відповідачем не досягнуто. Його стан здоровя та матеріальне становище дозволяє йому утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання.

У зв'язку з цим прохає стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму, щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ним двадцятитрирічного віку.

У судовому засіданні позивачка на позовних вимогах наполягала, прохала їх задовольнити.

Відповідач заперечував проти задоволення вимог, надав суду відзив на позовну заяву та суду пояснив, що на даний час не має змоги надавати матеріальну допомогу сину, так як безробітній, має на утриманні двох неповнолітніх дітей від другого шлюбу, з вересня 2017 року перебував на обліку в Оріхівському районному центрі як безробітній-термін отримання допомоги у центрі зайнятості до травня 2018 року, надалі виплати припиняються. Окрім цього у нього кредитні зобовязання , оформлено кредит на суму 8349,00 гривень, дружина ОСОБА_4також виконує обовязки позичальника розмір платежу від 900 до 2400 грн. на місяць. Проте у разі налагодження матеріального стану , можливості постійного працевлаштування він не відмовляється від того , щоб допомагати сину матеріально.

Суд заслухавши сторони по справі, вивчивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази та запереченнями проти них, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних обставин.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС №254526, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Оріхівського районного управління юстиції у Запорізькій області 27.05.2014 року/а.с.5/.

Відповідно до довідки №19 від 2.02.2018 року ОСОБА_3 є студентом Відокремленого структурного підрозділу «Оріхівського коледжу ТДАТУ», денного відділення 3-го курсу, та продовжуватиме навчання по 30 червня 2019 року, навчається за рахунок держбюджету без отримання стипендії./а.с.7/.

Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Отже, аналіз викладених норм сімейного права вказує на те, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

ОСОБА_5 довідки з різних Державних реєстрів вбачається, що за відповідачем 18.05.2011 році зареєстроване ? частка будинку , що знаходиться за адресою м.Оріхів, вул.Федька, будинок,52 (а.с.19).

У судовому засіданні відповідач пояснив, що в даному будинку він проживає разом із сімєю, належну частину використовують виключно для проживання родини, не здають у найм та не отримують від цього доходів.

Крім повнолітнього сина ОСОБА_3 22.03.2000 року, у відповідача є неповнолітній син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та неповнолітня донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 37-38).

Матір'ю вказаних неповнолітніх дітей є ОСОБА_4/а.с.34,37-38/.

Відповідно до довідки №1256 від 10.04.2018 року ОСОБА_2 з вересня 2017 року перебував на обліку в Оріхівському районному центрі зайнятості як безробітній. Середньомісячний розмір допомоги по безробіттю становив 1897,20 гривень, середній розмір відрахувань для сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 до досягнення ним повноліття складав 820,70 на місяць.

Відповідач суду пояснив, що термін отримання допомоги у центрі зайнятості припинися у травні 2018 році.

Відповідно до договору про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 29 липня 2017 року ОСОБА_8 отримав кредит з кінцевою виплатою платежу 19.07.2019 року /а.с.51/.

Згідно з ч.1 ст.182 вказаного Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 вказаної статті зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, законодавство встановлює суттєву відмінність між обов'язком батьків утримувати неповнолітню або повнолітню дитину, ця відмінність полягає у тому, що у випадку з повнолітньою дитиною віком до 23-х років, яка навчається, батьки зобов'язані утримувати їх за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У судовому засіданні позивачка пояснила, що при вступу сина до навчального закладу вона не узгоджувала з відповідачем це питання, а також питання майбутнього утримання дитини.

Позивачкою не надано жодного належного чи допустимого доказу, який би вказував на можливість відповідача надавати утримання сину. Тоді як відповідач, заперечуючи проти позову, надав суду докази того, що він використав своє право перебування на обліку як безробітний та отримував державну допомогу по безробіттю, але у звязку із закінченням строків перебування в такому статусі виплати припинені, а він набув статусу особи, яка шукає роботу, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має кредитні зобовязання.

Позивач не надала суду будь-яких доказів, щодо обґрунтування розміру аліментів, які вона просить стягнути з відповідача. Не вказала, який саме розмір витрат вона безпосередньо несе на навчання сина, не довела існування необхідності у залученні коштів відповідача та регулярному їх стягненні з нього. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги є недоведеними та необгрунтованими.

Як розяснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Суд не ставить під сумнів той факт, що син потребує матеріальної допомоги батьків на час навчання. Але ця обставина сама по собі не може бути підставою для задоволення позову, оскільки позов про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, підлягає задоволенню виключно у тому випадку, якщо судом буде встановлено, що батьки мають реальну можливість надавати таку допомогу у вигляді щомісячних аліментів.

Частиною 3 статті 2 ЦПК України одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено змагальність сторін.

Виходячи з норм матеріального права, що регулює спірні правовідносини, а також з норм процесуального права, саме на позивачеві, в даному випадку лежить, обовязок доведення можливостей відповідача надавати їй матеріальну допомогу. Проте позивач не надала суду жодних доказів, які б свідчили про спроможність відповідача сплачувати аліменти у заявленому ним розмірі. Докази, якими обґрунтований позов, доводять лише потребу сина, який продовжує навчання, в допомозі матері, проте, жодним чином не свідчать про реальну можливість відповідача надавати таку допомогу.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд зауважує, що позивач не позбавлена права на повторне звернення до суду з аналогічним позовом, якщо зміниться майновий стан відповідачки.

Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає вирішенню питання судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,81,82, 76, 245, 141, 265, 280-289 ЦПК України,ст.ст.182,199,200 СК України, ст.129 Конституції України, п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розглядісправ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, до ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_8, ідентифікаційний № НОМЕР_2 судовий збір у доход держави в сумі 704,80 грн. ( Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/ 22030106, ; банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м.Києві, код банку отримувача: 820019, рахунок отримувача: 0001,код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Запорізької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХIII Перехідних Положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 4.06.2018 року

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_9