Справа № 523/7489/18
Провадження №2/523/3537/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

"14" серпня 2018 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Правди Н.А.,

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 14 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з уточненою вимогою про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1., з підстав визначених ст.156 ЖК України, ст.319 ЦК України.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому на праві власності належить вищевказана квартира на підставі договору купівлі - продажу від 29.03.2018 року. Пісдя укладення вказаного договору, була домовленість, що відповідач на протязі тижня буде знятий з реєстрації по вищевказаній квартирі. Відповідач по справі, не виконав домовленості та переїхав жити в інше місце, у зв'язку з чим позивач несе додаткові витрати по оплаті за житло, комунальні послуги.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заяву.

Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.03.2018 року, що укладений між ОСОБА_4, яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_5 і ОСОБА_2, останньому належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 (а.с.4).

Довідкою №845 від 02.04.2018 року підтверджено реєстрацію місця проживання ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с.5).

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Права власника житлового будинку, квартири визначенні статтями 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна.

Судом встановлено, що відповідач - колишній член сімї ОСОБА_4, який за її згодою 06.11.2015 року був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1, як член її сімї.

Отже право відповідача на користування спірною квартирою виникло за згодою колишнього власника квартири.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.

Таким чином, чинним законодавством не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника.

Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої він вселився, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені, на користування житлом.

Права відповідача, який не є власником спірної квартири, на користування нею були похідними від прав колишнього власника цієї квартири, а з припиненням його права власності, припинилося ї право користування житлом відповідача.

Крім того, зі змісту постанови Верховного суду України від 16.01.2012р. вбачається, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71,72,116,156 ЖК УРСР, ст.405). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою та про оголошення фізичної особи померлою.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності.

Відповідачами до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на власний розсуд.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,5,10, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН: НОМЕР_1, судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30 -ти денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано в 30 -ти денний строк з дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлений 23.08.2018 року.

Суддя: