Справа № 127/3500/18
Провадження № 2/127/580/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

01.06.2018 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 де ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, -

встановив:

ОСОБА_1 де ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. Позов мотивовано тим, що позивач є власником квартири №60 по вул. 600-річчя, буд. 52 в м. Вінниці. В даній квартирі зареєстровані мати позивача ОСОБА_4 та колишній чоловік матері ОСОБА_3 Квартира, в розумінні СК України, не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а була особистою приватною власністю, оскільки придбана матірю позивача до реєстрації шлюбу з відповідачем і за її особисті кошти. 15.12.2016 року відповідач виїхав з квартири, забравши при цьому усі свої особисті речі, і з того часу у квартирі не зявлявся та не ставив питання про вселення. Просить визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування квартирою №60 в будинку №52 по вул. 600-річчя у м. Вінниці.

27.02.2018 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 27.03.2018року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин.

Враховуючи думку представника позивача, вимоги ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, постановивши по справі заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно договору дарування квартири від 07.12.2017 року ОСОБА_1 де ОСОБА_2 прийняла у спадщину від ОСОБА_4 всю належну їй на праві власності квартиру №60, яка розташована в м. Вінниці по вул. 600-річчя в житловому будинку під номером 52 (а.с.8).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 106660931 від 07.12.2017року за ОСОБА_1 де ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.9).

Відповідно до довідки МКП «ЖЕК №7» від 23.01.2018року № 05-21/2660 в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1 ОСОБА_2 (а.с.10).

Згідно акту від 02.02.2018року ОСОБА_3 не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 15.12.2016року (а.с.11).

Даний факт не проживання відповідача в вказаній квартирі підтвердив і свідок в судовому засіданні.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

Дана правова позиція Верховного Суду України згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою при застосуванні судами норм матеріального права у подібних правовідносинах.

В силу ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною першою статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може буди припинене в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач не проживає у вищевказаній квартирі без поважних причин більше одного року, але будучи зареєстрованим у даному будинку, він перешкоджає позивачу належним чином використовувати своє право власника на дану квартиру, а тому позов підлягає задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 704,80грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 317, 321, 346, 391, 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 280 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування квартирою №60 в будинку №52 по вул. 600-річчя у м. Вінниці.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 де ОСОБА_2 704,80 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 05.06.2018року.

ОСОБА_1 де ОСОБА_2, АДРЕСА_3, ІПН НОМЕР_1.

ОСОБА_3, останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_3, ІПН не відомий.

Суддя: