Справа №359/5655/18
Провадження №2/359/2197/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Петровій О.О.,

за участь позивача ОСОБА_1,

за участі відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в приміщенні суду у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що 23 вересня 2000 року сторони уклали шлюб. Під час шлюбу у них народилась дочка ОСОБА_3 Позивач не бажає жити однією сім'єю з відповідачем, збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Тому ОСОБА_1 просить суд розірвати шлюб.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримує позов та просить суд задовольнити його.

ОСОБА_2 позов визнає та не заперечує проти його задоволення.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 23 вересня 2000 року сторони уклали шлюб, зареєстрований у ВРАГС Бориспільського міськвиконкому Київської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження був зроблений запис за №223. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 23 вересня 2000 року (а.с.3).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилась дочка ОСОБА_3 Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 15 січня 2002 року (а.с.3).

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу супере-чило б інтересам хоча б одного з них.

Як роз'яснив Верховний Суд України, згідно зі ст.24 цього Кодексу шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допуска-ється. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої 10 грудня 1948 року Генеральною Асамблеєю ООН.

Встановлено, що ОСОБА_1 не бажає жити однією сім`єю з відповідачем. Збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Примушування позивача до шлюбу з ОСОБА_2 не допускається.

З огляду на це суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, допустимо розірвати.

Відповідно до ч.1 ст.141 та п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, пов'язане з розподілом між сторонами судових витрат. Зокрема, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 704 гривень 80 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією №0.0..1 від 18 липня 2018 року (а.с.1). Пред'явлений нею позов задоволений в повному обсязі.

З огляду на це суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 704 гривень 80 копійок.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, ч.1-ч.3 ст.259, ст.ст.263-265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, укладений 23 вересня 2000 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Бориспільського міськвиконкому Київської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження був зроблений запис за №223, розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 704 гривень 80 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець