П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2018 року

м. Харків

Справа № 640/10766/18

Провадження № 22-ц/790/4323/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів:

головуючого - Бровченко І.О.

суддів - Кіся П.В., Кружиліної О.А.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження в м. Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 05 червня 2018 року в складі судді Золотарьової Л.І. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Банк Михайлівський», третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання права та зобов'язання вчинити дії щодо включення до переліку вкладників, -

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати відповідача включити його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та надати до фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про нього для внесення даних до Загального Реєстру вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду.

13 березня 2018 року представник позивача змінив предмет позову та просив:

визнати право позивача на отримання відшкодування за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за рахунком у ПАТ «Банк Михайлівський» на суму 100000 грн.;

зобов'язати відповідача включити його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та надати до фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про нього для внесення даних до Загального Реєстру вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду.

Як на підставу позову посилається на те, що 08 квітня 2016 року позивач уклав з ПАТ «Банк Михайлівський» договір № 980-006-000004209 банківського рахунку, на його ім'я був відкритий поточний рахунок № НОМЕР_1. Одночасно з відкриттям поточного рахунку позивач уклав договір вкладу № 980-006-000218235 з ТОВ "Кредитно-інвестиційний фонд". Позивач вніс грошові кошти у розмірі 100000 на рахунок ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр». 09 вересня 2016 року позивач через банк-агента ПАТ «ПУМБ» отримав 2023,32 грн. процентів від ПАТ «Банк Михайлівський». Процедуру ліквідації ПАТ Банк Михайлівський розпочато з 13 липня 2016 року до 12 липня 2018 року включно. Після оголошення процедури ліквідації банку, позивач неодноразово звертався до відділення банку для отримання виплат, але йому було відмовлено, у зв'язку з тим, що його даних як вкладника, який має право на отримання виплати суми від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в реєстрі виплат не має. Позивач звернувся із заявою про включення до реєстру осіб, що мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування. Листом від 31 січня 2017 року позивача було повідомлено, що Фондом гарантування проведена перевірка відповідно до якою визнано, що переказ коштів (транзакція), здійснений з ТОВ «Кредитно-інвестиційний цент» 19 травня 2016 року в сумі 100000 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-006-000218235 від 08.04.2016» на рахунок № НОМЕР_1 що належить ОСОБА_1 є нікчемним. Жодних доказів щодо підстав для визнання такого правочину нікчемним відповідач не надав. Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача як суб'єкта владних повноважень з огляду на те, що Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування. Позивач стверджує, що фактично, відсутність його даних як вкладника у переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом (рахунком) за рахунок Фонду по вкладам ПАТ «Банк Михайлівський» свідчить про пряме порушення його прав та законних інтересів як вкладника, якому фактично відмовлено у поверненні належних коштів, в розмірі гарантованому державною. Таким чином, право позивача володіти, користуватися і розпоряджатися коштами.

Ухвалою суду від 03 серпня 2017 року відкрито провадження у справі.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, надав заяву про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому що має бути пред'явлено в порядку адміністративного судочинства. Спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим і не є спором у зв'язку з процесом ліквідації банку, а має окремий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами (п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону № 4452-VI). До вказаного висновку дійшла Велика Палата ВС від 12 квітня 2018року в справі №820/11591/15.

Представник позивача проти задоволення клопотання про закриття провадження заперечував, зазначив, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і не стосується публічного спору. Крім того, ухвалою суду від 30 травня 2017 року відмовлено у відкритті провадження у адміністративній справі.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05 червня 2018 року клопотання представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Банк Михайлівський» задоволено.

Провадження у цивільній справі №640/10766/17 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Банк Михайлівський», третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання права та зобов'язання вчинити дії щодо включення до переліку вкладників - закрито.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 05 червня 2018 року скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу, мотивував, зокрема, тим, що суд помилково закрив провадження у справі, оскільки спори, які виникають з питань відшкодування вкладів фізичних осіб, повинні розглядатись в порядку цивільного судочинства, а юрисдикція адміністративних судів на них не поширюється, що підтверджується висновком Великої Палати Верховного Суду в справі № 802/233/16-а.

07 серпня 2018 року до Апеляційного суду Харківської області надійшов відзив Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», в якому Фонд просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. В обґрунтування відзиву зазначає, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України. Велика Палата Верховного суду постановою від 12 квітня 2018 року у справі №820/11591/15 дійшла висновку, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим і не є спором у зв'язку з процесом ліквідації банку, а має окремий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами (п.4 ч.2 ст.4 Закону №4452-VI).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що обсяг та зміст конкретних обставин даної справи та їх нормативне регулювання дають підстави вважати, що не включення рахунку позивача до переліку рахунків, за яким він зможе отримати відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, спричиняють публічно-правовий спір, пов'язаний зі здійсненням владних управлінських функцій, що підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 квітня 2016 року позивач уклав з ПАТ «Банк Михайлівський» договір № 980-006-000004209 банківського рахунку, на його ім'я був відкритий поточний рахунок № НОМЕР_1. Одночасно з відкриттям поточного рахунку позивач уклав договір вкладу № 980-006-000218235 з ТОВ «Кредитно-інвестиційний фонд». Позивач вніс грошові кошти у розмірі 100000 на рахунок ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр». 09.09.2016 року позивач через банк-агента ПАТ «ПУМБ» отримав 2023,32 грн. процентів від ПАТ «Банк Михайлівський».

На підставі рішення Правління Національного банку України від 23 травня 2016 року № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 23 травня 2016 року прийнято рішення № 812 про запровадження з 23.05.2016 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації. Відповідно до рішення Правління НБУ від 12 липня 2016 року № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12 липня 2016 року №1213, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Процедуру ліквідації ПАТ Банк Михайлівський розпочато з 13 липня 2016 року до 12 липня 2018 року включно.

З повідомлення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» від 31 січня 2017 року №ЗГ1/14224 про нікчемність правочинів, Уповноваженою особо Фонду було повідомлено позивача про те, що Уповноваженою особо Фонду прийнято рішення та повідомлено про те, що Фондом гарантування проведена перевірка відповідно до якою визнано, що переказ коштів (транзакція), здійснений з ТОВ «Кредитно-інвестиційний цент» 19.05.2016 року в сумі 100000 грн. з призначенням платежу "Повернення коштів згідно з договором № 980-006-000218235 від 08.04.2016 на рахунок № НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1, є нікчемним на підставі статей 215,216 ЦК України та статті 37, пунктів 7-9 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У зв'язку з прийняттям Уповноваженою особи Фонду вказаного рішення та повідомлення, позивач вимушений був звернутися до суду з позовом про визнання права позивача на отримання відповідно до ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на вказану суму (оскільки такі рішення-повідомлення є незаконними) та зобов'язання Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» включити його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та надати до фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про нього для внесення даних до Загального Реєстру вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, регулюються Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI).

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону № 4452-VI Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, (…), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, (…). Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до ст. 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону (…).

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої ст. 26 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

Отже, правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання гарантованого відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника і не породжують прав та обов'язків для банку. Саме тому у ч. 8 ст. 36 Закону № 4452-VI зазначено, що дія Закону № 2343-ХІІ на банки не поширюється.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що правовідносини між вкладниками та Фондом щодо формування переліку осіб, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок коштів Фонду, складаються за участі банку. Тому ці правовідносини не стосуються безпосередньо процедури ліквідації банку. Юридичний факт неплатоспроможності банку є лише підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування вкладникам їх вкладів за рахунок коштів Фонду, проте процес ліквідації має окремий перебіг і не впливає на обсяг відшкодування вкладникам.

Наведене свідчить про те, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду в межах гарантованого державою відшкодування за вкладами, є публічно-правовим, має особливий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами (п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону № 4452-VI).

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №804/15159/15.

Положення про те, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, і у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, містить п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України.

В даному випадку, звертаючись до суду з позовом, позивач оспорював дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», як суб'єкта владних повноважень, та ставив питання про визнання права на отримання грошових коштів за рахунок Фонду та визнання права на отримання гарантованої суми відшкодування за вкладом (оскільки його не включено до Переліку вкладників, які мають право на отримання гарантованої суми). Тому, у справі яка переглядається, спірні правовідносини виникли у зв'язку з порушенням відповідачем права позивача на отримання з рахунку банку грошей та включення до реєстру вкладників, які мають право на виплату гарантованої за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суми.

Зважаючи на викладене, такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Доводи скаржника про те, що даний спір, який виник з питання відшкодування вкладів фізичних осіб, повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства, є необґрунтованими та спростовуються наведеним вище.

Посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року2018 року в справі №802/233/16-а, є безпідставними, оскільки вказана постанова не має жодного відношення до даної справи та не містять жодного правового висновку щодо юрисдикції справ за позовом фізичної особи до Уповноваженої особи Фонду та/або Фонду стосовно формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат.

Інша судова практика, на яку посилається представник позивача, не має тотожного предмета спору, підстав позову та аналогічних обставин справи із позовними вимогами у справі, що переглядається.

Інші аргументи та доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Виходячи з вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 05 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 серпня 2018 року.

Головуючий

Судді