Справа № 755/3641/18
"03" грудня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Виниченко Л.М.,
при секретарі Мовлянова (Гноілек) М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу №755/3641/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
В березні 2018 р. ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом у якому просить стягнути з ФОП ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договорами позики від 30.10.2008 р. та 30.12.2008 р. у розмірі 756270,00 грн.
Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_4 два договори позики, предметом яких є позика грошових коштів.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, позивач ОСОБА_1, як дочка померлої, прийняла спадщину.
Позивач направляла відповідачу письмову та електронні вимоги щодо повернення коштів, однак вимоги залишились без виконання.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.03.2018 р. відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 34).
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.07.2018 р. задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 про витребування доказів (а.с. 52, 53).
В судове засідання позивач не з'явилась, представник позивача ОСОБА_3 до суду подав заяву у якій зазначив, що проти винесення заочного рішення не заперечує, просить розглянути справу у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала.
З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 03.12.2018 р. постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.
Як убачається із тексту розписки датованої 30.10.2008 року, ОСОБА_2 отримала в борг кошти у ОСОБА_4 в сумі 10 000 доларів США (а.с. 15).
Як убачається із тексту розписки датованої 30.12.2008 року, ОСОБА_2 отримала в борг кошти у ОСОБА_4 в сумі 17 000 доларів США (а.с. 15).
На обох розписках підписи відповідача скріплені печатками фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1. Строк повернення коштів договорами позики не встановлено.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.
Відповідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За нормами ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Згідно положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 72).
Як вбачається з копії спадкової справи, ОСОБА_1 є спадкоємицею ОСОБА_4
За змістом ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Згідно до положень ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
03.11.2017 р. ОСОБА_1 направила ФОП ОСОБА_2 вимогу про виконання грошового зобов'язання у повному обсязі протягом семи днів (а.с. 16-18).
Нормою ст. 1049 ЦК України визначено, що якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Як убачається з матеріалів справи, відповідач не виконала взяті на себе за договорами позики зобов'язання, грошові кошти позивачу не повернула, що не спростовано відповідачем відповідно до наявних у матеріалах справи доказів.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).
Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).
Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.
Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.
Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України в справі № 6-79цс14 від 02.07.2014 р.
Станом на дату ухвалення даного рішення - 03.12.2018 р., згідно офіційного курсу НБУ курс долара США до гривні становить 2822,2764 грн. за 100,00 доларів США.
Виходячи з наведеного та положень ч. 1 ст.13 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заявлена позивачем сума заборгованості 756 270,00 грн.
За наведених обставин позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останньою судовий збір в дохід держави в сумі по 7 562 грн. 70 коп. (а.с. 1).
Керуючись ст. ст. 22, 512, 525, 526, 530, 533, 610, 1046, 1047, 1049, 1216, 1219 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 76, 81, 89, 133, 141, 223, 259, 265, 268, 273, 280, 281, 289, 354, 355 ЦПК України суд,-
Позов ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути із Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики від 30.10.2008 року та від 30.12.2008 року у розмірі 756 270 грн. 00 коп. та судовий збір в сумі 7 562 грн. 70 коп., а всього суму 763 832 (сімсот шістдесят три тисячі вісімсот тридцять дві гривні) грн. 70 коп.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1, місце проживання: 03065, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Відповідач - ФОП ОСОБА_2, місце проживання: 02002, АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Повне судове рішення складено 03 грудня 2018 року.

Суддя Л.М.Виничнко