Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

місто Київ

справа № 668/5299/14-ц

провадження № 61-2618св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 11 грудня 2014 року у складі судді Гонтар Д. О. та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 21 березня 2016 року у складі колегії суддів: Вейтас І. В., Склярської І. В., Цуканової І. В., касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 21 березня 2016 року у складі колегії суддів: Вейтас І. В., Склярської І. В., Цуканової І. В.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до уточнених позовних вимог просило стягнути із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії від 19 червня 2006 року № Ф070478П в сумі 2 050 207, 20 грн, а також судові витрати у сумі 7 308, 00 грн.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що 19 червня 2006 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 уклали договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № Ф070478П, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 99 000, 00 дол. США строком до 18 червня 2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15, 00 % річних. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 18 травня 2007 року укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов'язався перед банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань за зазначеним договором щодо своєчасної сплати суми кредиту та відсотків за користування кредитом станом позичальника за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 2 050 207, 20 грн.

Як на правові підстави позову банк посилався на статті 509, 525, 526, 549-552, 612, 1048-1050 ЦК України.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 11 грудня 2014 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено, стягнуто в солідарному порядку із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії від 19 червня 2006 року № Ф070478П у розмірі 2 050 207, 20 грн, а також пропорційно стягнуто судові витрати у розмірі 1 827, 00 грн з кожного.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що позовні вимоги відповідають закону та умовам кредитного договору, укладеного між сторонами, а тому підлягають задоволенню. У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором станом на 08 серпня 2014 року сума заборгованості за кредитом склала 164 562, 32 дол. США, що еквівалентно 2 050 207, 20 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 83 325 ,00 дол. США, що еквівалентно 1 038 108, 35 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 72 201, 56 дол. США, що еквівалентно 899 526, 45 грн, пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 2 155, 45 дол. США, що еквівалентно 26 853, 72 грн, пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 6 880, 31 дол. США, що еквівалентно 85 718, 69 грн.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 21 березня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» та стягнення судових витрат з ОСОБА_4 скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, пред'явлених до ОСОБА_4

Суд апеляційної інстанції зробив висновок, що банк отримав право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 31 жовтня 2009 року, протягом наступних шести місяців у зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 обов'язків, визначених у підпунктах 3.3.7, 3.3.8, 3.3.9 договору, зі спливом 60 днів після 31 серпня 2009 року. Із цим позовом ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду 18 квітня 2014 року, тобто з пропуском визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку, а тому у суду відсутні правові підстави стягувати заборгованість з поручителя, оскільки порука припинилась.

Заяву про застосування строку позовної давності апеляційний суд залишив без задоволення, оскільки відповідно до положень частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а так, як відповідачем у суді першої інстанції така заява не була зроблена, то у суду апеляційної інстанції відсутні підстави застосовувати позовну давність до спірних правовідносин.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просив скасувати рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 11 грудня 2014 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 21 березня 2016 року в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_3, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову; змінити мотивувальну частину рішення апеляційного суду шляхом виключення як правової підстави відмови у задоволенні позову до ОСОБА_4 частини четвертої статті 559 ЦК України, доповнивши мотивувальну частину цього рішення правовою підставою відмови у задоволенні позовних вимог - частиною першою статті 559 ЦК України.

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що порука припинилась раніше терміну, встановленого апеляційним судом та з інших підстав, зокрема поручитель не надав згоду на зміну відсоткової ставки за кредитним договором, а тому порука припинилась 29 жовтня 2008 року, у день укладення додаткової угоди № 1 до кредитного договору.

Суд першої інстанції, погодившись із необхідністю проведення судової почеркознавчої експертизи, виконавши всі необхідні процесуальні дії, не постановив ухвали про призначення такої експертизи, натомість постановив рішення у справі, не заслухавши заперечення відповідача, не розглянув справу по суті, а тому заявник не зміг заперечувати проти позову та подати заяву про застосування строків позовної давності у суді першої інстанції. Така заява подавалась до апеляційного суду, втім була, за твердженнями заявника, необґрунтовано відхилена. Апеляційний суд не врахував, що заявник позбавлений був можливості подати таку заяву до суду першої інстанції.

На переконання ОСОБА_4, апеляційний суд в частині задоволенні позову постановив рішення на підставі доказів, які суд апеляційної інстанції не мав права долучати до матеріалів справи та досліджувати, оскільки банк не обґрунтував причин поважності ненадання доказів до суду першої інстанції.

ПАТ «Укрсоцбанк» у травні 2016 року також звернулось до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних скарг із касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 21 березня 2016 року, просило його скасувати та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що відповідно до підпункту 1.1.1. кредитного договору строк виконання основного зобов'язання настає 18 червня 2022 року, відповідно перебіг строку позовної давності починається з 18 червня 2022 року, оскільки у зобов'язанні визначено строк його виконання. Зважаючи на наведене, на переконання банку, порука не може бути визнана припиненою, оскільки строк пред'явлення кредиторської вимоги до поручителя становить шість місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4, ухвалою від 07 липня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «Укрсоцбанк» та ухвалою від 12 жовтня 2016 року цивільну справу за ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості призначено до судового розгляду.

Згідно із статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У підпункті 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження 17 січня 2018 року передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив висновок, що касаційні скарги ОСОБА_4 та ПАТ «Укрсоцбанк» підлягають залишенню без задоволення.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені у статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), згідно з якими рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 19 червня 2006 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 уклали договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № Ф070478П, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 99 000, 00 дол. США строком до 18 червня 2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15, 00 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 19 червня 2007 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки

№ 02-23-Ф070478П-1087, відповідно до якого ОСОБА_4 зобов'язався перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором.

Суди першої та апеляційної інстанцій дослідили розрахунок заборгованості та встановили, що у зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором щодо своєчасної сплати суми кредиту та відсотків за користування кредитом станом на 08 серпня 2014 року сума заборгованості за кредитом склала 164 562, 32 дол. США, що еквівалентно 2 050 207, 20 грн, яка складається з суми заборгованості за кредитом у розмірі 83 325, 00 дол. США, що еквівалентно 1 038 108, 35 грн, суми заборгованості за відсотками у розмірі 72 201, 56 дол. США, що еквівалентно 899 526, 45 гривень, пені за несвоєчасне повернення кредиту 2 155, 45 дол. США, що еквівалентно 26 853, 72 грн, пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 6 880, 31 дол. США, що еквівалентно 85 718, 69 грн.

Додатково апеляційний суд встановив, що згідно з пунктом 4.5 договору кредиту у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених у підпунктах 3.3.7, 3.3.8, 3.3.9, протягом більш ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплинув,та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня достроково погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

У пункті 2.1. договору поруки передбачено зміст забезпеченого порукою зобов'язання, його розмір, строк та порядок виконання зокрема, повернення кредиту в сумі 99 000, 00 дол. США з порядком погашення, що визначений у пункті 1.1. договору кредиту та кінцевим терміном повернення всієї суми кредиту до 18 червня 2017 року, а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором кредиту.

Останній платіж з оплати основної суми кредиту ОСОБА_3 здійснив 06 лютого 2009 року, за процентами - 31 серпня 2009 року.

У зв'язку з невиконанням позичальником обов'язків, визначених у підпунктах 3.3.7, 3.3.8, 3.3.9 договору, зі спливом 60 днів після 31 серпня 2009 року, відповідно до умов договору (пункт 4.5) термін повернення кредиту змінився, у відповідача виник обов'язок повернення кредитних коштів та сплати інших передбачених договором сум.

За таких обставин банк отримав право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 62 дня після прострочення заборгованості, протягом наступних шести місяців. Із цим позовом ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду 18 квітня 2014 року, тобто з пропуском визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку, тому порука припинилась.

Під час оцінки застосування судами норм матеріального права до спірних правовідносин Верховний Суд виходить із їх системного аналізу.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції керувався тим, що порука за кредитним договором припинена, оскільки банк пропустив шестимісячний строк пред'явлення позову до поручителя з настання моменту дострокового виконання зобов'язання позичальником.

Апеляційний суд дослідив умови кредитного договору та договору поруки, а також сплату позичальником заборгованості за кредитом, з чого зробив висновок про припинення поруки зі спливом 60 днів після 31 серпня 2009 року, відповідно до умов договору (пункт 4.5) термін повернення кредиту змінився, а у відповідача виник обов'язок повернення кредитних коштів та сплати інших передбачених договором сум.

Такі висновки відповідають правилу частини четвертої статті 559 ЦК України, відповідно до якого порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Такі висновки апеляційного суду відповідають правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 02 вересня 2015 року у справі

№ 6-1077цс15, відповідно до якого при вирішенні спорів про припинення порукисуд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту порушення позичальникомстроку виконання зобов'язання згідно з такими умовами або у зв'язку із застосуванням банкомправа на вимогу про повернення кредиту достроково порушення встановленого банком строку дострокового повернення позичальником кредиту.

Додатково Верховний Суд України виклав правовий висновок у постанові від 29 березня 2017 року у справі №6-3087цс17, відповідно до якого з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом

Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання пред'явити вимоги до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання за положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється.

Верховний Суд врахував, що умови дострокового виконання основного зобов'язання передбачені договором кредиту у пункті 4.5., зокрема, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених підпунктами 3.3.7, 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше ніж 60 календарних днів, строк виконання зобов'язання вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4, що порука припинилася у зв'язку зі збільшенням обсягу відповідальності, на що не отримано попередньо згоди поручителя, відхиляються Верховним Судом. Як встановлено судом апеляційної інстанції, поручителем не доведено, що підписи на додаткових угодах до договору кредиту, якими змінено відсоткову ставку за кредитом, виконані іншою особою. ОСОБА_4 у день укладення додаткових угоди власноруч поставив підпис про ознайомлення з їх змістом, наявності заперечень проти таких змін не виявив, додаткові угоди своєчасно у розумні строки не оскаржував. Протилежного ОСОБА_4 під час розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій не довів.

Наведене дає підстави для висновку, що, ознайомлюючись із додатковими угодами до договору кредиту, а також не висловивши заперечень проти змін умов кредитного договору, поручитель дав свою згоду на такі зміни.

Щодо доводів ОСОБА_4 про необґрунтованість розміру заборгованості, Верховний Суд врахував, що відповідно до частин першої та другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з частиною другою статті 555 ЦК України поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов'язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг.

Суди першої та апеляційної інстанцій дослідили розрахунок заборгованості за кредитним договором та визначили її розмір, обґрунтованих доводів щодо існування помилки в обрахунках судам не надано, сума боргу поручителем не спростована, іншого розрахунку боргу не наводилось. Додаткова угода від 29 грудня 2010 року № 3 до договору кредиту, якою збільшено відсоткову ставку за кредитом до 15, 98 % річних, долучена апеляційним судом до матеріалів справи для дослідження.

Відмовляючи у задоволенні заяви про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав для її застосування відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України, оскільки така заява не подавалась до суду першої інстанції під час розгляду справи до ухвалення рішення місцевим судом. ОСОБА_4 та його представник брали участь у розгляді справи у суді першої інстанції, мали можливість подати таку заяву до розгляду справи по суті та ухвалення рішення, проте таким правом не скористались за відсутності об'єктивних перешкод у його реалізації.

Інші доводи заявниками не наводились.

Верховний Суд, встановив, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального права, а доводи касаційних скарг висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають. Інші доводи скаржника спрямовані на зміну оцінки доказів, що здійснено судом апеляційної інстанції та перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції й не може бути здійснене цим судом під час перегляду оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною другою статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 21 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді А. C. Олійник

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик