Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/896/18 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про зміну черговості права на спадкування,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнив, до ОСОБА_6 про зміну черговості права на спадкування.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є сином відповідача та онуком ОСОБА_7. ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в 74 роки. Після її смерті відкрилась спадщина - двокімнатна квартира АДРЕСА_1, яка належала їй на підставі договору обміну від 26 лютого 1997 року.

Спадкоємцем першої черги після померлої є відповідач.

Він проживав у вказаній квартирі з народження разом з ОСОБА_7 та наразі проживає в ній разом зі своєю сім'єю. За час проживання в квартирі він постійно надавав допомогу ОСОБА_7, яка в той час мала похилий вік, протягом тривалого часу хворіла, тяжко пересувалась та потребувала догляду та медичної допомоги, після смерті організував її поховання. Відповідач допомоги ОСОБА_7 не надавав.

Вважає, що має право спадкувати поряд з відповідачем в рівних частках, оскільки він проживає у вказаній квартирі понад 20 років і систематично надавав необхідну допомогу спадкодавцеві, у зв'язку з чим на підставі ч.2 ст.1259 ЦК України може одержати право на спадкування після смерті ОСОБА_7 разом із спадкоємцями першої черги, а також, оскільки він протягом шести місяців не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, є необхідним встановити його факт постійного проживання з ОСОБА_7

На підставі зазначеного просив встановити факт його постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_7 на час відкриття спадщини - 09 травня 2006 року, визнати за ним, спадкоємцем п'ятої черги за законом, право на спадкування майна ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, разом зі спадкоємцем першої черги, визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 листопада 2006 року, що посвідчене державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області Тищук Н.Ю., зареєстроване в реєстрі за №2-1018, визнати за ним право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 лютого 2014 року позов задоволено.

Встановлено факт того, що ОСОБА_5 постійно проживав зі спадкодавцем ОСОБА_7 на час відкриття спадщини - 09 травня 2006 року.

Надано ОСОБА_5 право на спадкування майна ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із спадкоємцем першої черги ОСОБА_6

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 листопада 2006 року, посвідчене державним нотаріусом Бердянської держнотконтори Тищук Н.Ю., реєстр. № 2-1018 - в 1/2 частині.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на подачу позову з метою ухилення відповідача від виконання зобов'язання з повернення суми позики, стягнутої рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 червня 2011 року за її позовом, непроживання позивача разом спадкодавцем, недоведеність позовних вимог, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволення позову, вирішити питання про судові витрати.

ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом було вірно встановлено факт його проживання разом зі спадкодавцем, дотримані вимоги ЦПК України при розгляді справи.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В судове засідання 21 серпня 2018 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи позивач ОСОБА_5 та представник останнього - ОСОБА_9 не з'явились, позивач ОСОБА_5 про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав.

Від представника позивача ОСОБА_9 надійшла письмова заява про відкладення судового засідання у зв'язку з участю в цей же день у судових засіданнях в інших судах.

Справа знаходиться в провадженні апеляційного суду з січня 2018 року, тричі призначалась до розгляду: 27.03.2018 року, 19.06.2018 року, 21.0.2018 року, сторони надавали пояснення по справі.

Колегія вважає, що підстав для задоволення вказаної заяви не вбачається з огляду на тривалий час розгляду цієї цивільної справи - з січня 2018 року та завантаженість суддів цивільної палати апеляційного суду, які працюють у кількості 12 замість 36 за штатом, що створить невиправдану тяганину у апеляційному розгляді (справи відкладаються на листопад 2018 р.).

Зважаючи на вказані обставини, апеляційний суд у відповідності до положень ст. 372 ЦПК України здійснив апеляційний розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

За приписами ч.1 ст. 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Колегія суддів відхилила клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» від 01.07.2018 року про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, оскільки у апеляційного суду не має повноважень для вирішення питання про залучення до участі у справі третіх осіб на стадії апеляційного розгляду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Аналогічні норми містились в ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

За приписами ч. та ч. 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеню споріднення.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 (а.с.33).

Після її смерті відкрилася спадщина на квартируАДРЕСА_1, яка належала їй на підставі договору обміну від 26 лютого 1997 року (а.с.6-7).

Із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 звернувся її син - ОСОБА_6, який отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 листопада 2006 року на квартируАДРЕСА_1 (а.с.47-48).

ОСОБА_5, який є сином ОСОБА_6 (а.с.30) та онуком померлої ОСОБА_7 як спадкоємець п'ятої черги спадкування просив суд змінити черговість спадкування і визнати за ним право на спадкування за законом разом зі спадкоємцями першої черги, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_7 через тяжку хворобу тривалий час перебувала у безпорадному стані та потребувала матеріального забезпечення і стороннього догляду, які він їй надавав а також здійснив її поховання.

Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Аналіз вказаної норми закону дає підстави для висновку, що судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування.

Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

Задовольняючи позов, фактично суд виходив лише з факту визнання відповідачем позову та наявності в спадкодавця хвороб.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд виходив із того, що він надав належні і допустимі докази на підтвердження тих обставин на які він посилається як на підставу своїх вимог, що відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України є обов'язком позивача.

Однак такий висновок суду є невірним.

Позивач не був зареєстрований в квартиріАДРЕСА_1.

Позивачем не було надано суду жодних документальних доказів, зокрема, чеків на придбання ліків, продуктів, речей, інші документальні підтвердження, тощо, які б підтвердили обов'язки, передбачені ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Відповідно до медичних довідок за життя ОСОБА_7 дійсно зверталась до КУ «Бердяньська міська лікарня» з розривом зв'язки колінного суглоба, однак це звернення мало місце в 1991 році, періодично перебувала на лікуванні: з діагнозом «остеохондроз»(1994 рік), «диффузний кардіосклероз, стенокардія» (2005рік), «калькулезний холецестит» (2005 рік).

В медичних документах, не зазначається безпорадний стан ОСОБА_7 і необхідність їй сторонньої допомоги (а.с. 8-11).

Сам по собі факт отримання заробітної плати позивачем (довідка, яка видана приватним підприємцем ОСОБА_10) не є доказом на підтвердження того, що померла потребувала матеріальної допомоги, а позивач надавав їй цю матеріальну допомогу та організував її поховання.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, або до суду з заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини, починаючи з 2006 року.

Крім того, задовольняючи вимоги про визнання за ОСОБА_5 права власності на 1/2 частину квартири, суд першої інстанції не врахував наступне.

гідно з ч. 1 ст. 1 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон України № 1952-IV) дія цього Закону поширюється на державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

При цьому, статтею 2 Закону визначено, що терміни у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: «обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору».

Статтею 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачені речові права та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації, згідно з якою державній реєстрації прав підлягає в тому числі: заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 18.11.2010 року у справі №2-9210/10 накладений арешт на нерухоме майно - квартируАДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6, та 18.11.2010 року зареєстровано обтяження на зазначене майно, яке внесено до Реєстру прав власності на нерухоме майно та до Реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, обтяжувач ОСОБА_3 (а.с.181-190).

На підставі виконавчого листа №2-815/11, виданого Бердянським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 168697,62 грн., постановою державного виконавця Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області 21.07.2011 року накладений арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, в Реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна зареєстроване відповідне обтяження (а.с.181-190).

З огляду на викладені обставини, рішення суду про задоволення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про зміну черговості права на спадкування підлягає скасуванню відповідно до п.п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 лютого 2014 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про зміну черговості права на спадкування відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 серпня 2018 року.

Головуючий

Судді: