27.08.2018 Справа № 756/2399/18
Ун.№756/2399/18
Пр.№2/756/3183/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2018 року Оболонський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Майбоженко А.М.
секретаря Сергеєвої Т.В.
за участю
позивача представника позивача відповідачів представника відповідачаОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів позики,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсними договору безпроцентної позики грошей №12/13 від 22.12.2013 року та договору позики №09-10/14 від 09.10.2014 року, що укладені між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, обґрунтовуючи заявлені вимоги тим, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_5 з 13.12.1991 року. Вказані договори виходять за межі дрібних побутових правочинів, укладені чоловіком позивача без її на те згоди. Про укладення таких договорів їй стало відомо після винесення рішення про стягнення боргу з відповідача ОСОБА_5 Крім того, при укладенні договору №09-10/14 порушено чинне законодавство щодо валюти, оскільки не визначено договором гривневий еквівалент суми позики.

Відповідачем ОСОБА_6 подано суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити у задоволенні заявлених у справі позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість, відсутність порушених прав позивача, які потребують судового захисту, неможливості застосування до даних положень норм Сімейного кодексу України, оскільки відповідачем ОСОБА_5 не укладалось договорів щодо розпорядження спільним майном, а також того, що розрахунки за договором позики №09-10/14 в іноземній валюті не здійснювались, кошти в іноземній валюті передані у власність відповідача з обов'язком повернути їх на умовах, визначених договором.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_6 та його представник в судовому засіданні просили у задоволенні позову відмовити з підстав, що зазначені у відзиві.

Заслухавши учасників справи, дослідивши зібрані письмові докази суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_5 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13.12.1991 року.

22 грудня 2013 року між відповідачами ОСОБА_5 (позичальник) та ОСОБА_6 (позикодавець) було укладено договір безпроцентної позики грошей № 12/13. У відповідності до пункту 1 даного договору позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв 193 600 грн., що за домовленістю сторін є еквівалентом 22 000 доларів США, із зобов'язанням повернути суму позики у визначеному договором порядку в строк до 01 травня 2014 року включно.

09 жовтня 2014 року між відповідачами ОСОБА_5 (позичальник) та ОСОБА_6 (позикодавець) було укладено договір позики № 09-10/14. У відповідності до пункту 1 даного договору позики позикодавець передав у власність позичальника, а позичальник прийняв 5 000 доларів США, із зобов'язанням повернути позику позикодавцеві у визначеному договором порядку в строк до 31 грудня 2014 року включно.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 26.09.2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором безпроцентної позики № 12/13 від 22 грудня 2013 року у сумі 4 476 740, 77 грн, у тому числі: основний борг - 589 998, 20 грн, пеня - 3 876 288, 17 грн, три проценти річних - 10 454, 40 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики № 09-10/14 від 09 жовтня 2014 року у сумі 272 721, 84 грн, у тому числі: основний борг 134 090, 50 грн, штраф - 134 090, 50 грн, три проценти річних - 4 540, 84 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 штраф за договором безпроцентної позики № 12/13 від 22 грудня 2013 року у сумі - 193 600, 00 грн.

Звертаючись до суду з позовом, що розглядається в даному провадженні, позивач зазначає, що при укладенні вказаних вище договорів не запитано її згоди на це, що є підставою для визнання таких договорів недійсними.

Відповідно до ст.65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Вказаною нормою Закону визначено порядок реалізації подружжям права на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, за своєю правовою природою договір позики для позичальника та його дружини не може вважатись договором про відчуження майна, що є об'єктом спільної сумісної власності, оскільки свідчить про набуття позичальником у власність грошових коштів, а не про розпорядження спільним майном.

За таких обставин суд вважає, що не надання згоди позивачем ОСОБА_3 на укладення договорів позики її чоловіком ОСОБА_5 не впливає на дійсність вказаних правочинів, оскільки не є тією вимогою, додержання якої є необхідною для їх чинності.

Оцінюючи доводи про порушення вимог чинного законодавства щодо використання іноземної валюти як предмету договору №09-10/14, суд виходить з наступного.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 01 березня 2017 у справі № 6-284цс17.

Доказів здійснення розрахунків за спірним договором в порушення вказаних вимог Закону позивачем не надано, саме по собі посилання у договорі на передачу відповідачу ОСОБА_5 грошових коштів в доларах США не є підставою для визнання такого договору недійсним з огляду на зазначене вище.

За вищевказаних обставин суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог в даній справі.

Керуючись ст.ст.5,12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів позики - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Апеляційного суду м.Києва через Оболонський районний суд м.Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М.Майбоженко