ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області Соловей Г.В., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

Представник скаржника ОСОБА_3, що діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з скаргою на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2, посилаючись на те, що у приватного виконавця ОСОБА_2 на виконанні знаходиться виконавче провадження №57333514, яке відкрите на підставі виконавчого листа №381/2719/15-ц, виданого 11 грудня 2015 року Фастівським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в сумі 248 677,97 грн. 02.10.2018 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 виніс постанови про опис та арешт майна боржника. Вважає дії приватного виконавця неправомірними, а прийняті ним постанови підлягають скасуванню.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За приписами статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

З наведеного випливає, що положення Закону визначають підвідомчість спорів щодо оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення залежно від суду, який видав виконавчий лист.

Водночас, приписи частини другої статті 74 Закону визначають, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду, в порядку передбаченому законом.

Тобто, визначаючи поширення юрисдикції адміністративного суду на правовідносини щодо оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), законодавець включив до таких рішень: постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів. При цьому, визначивши юрисдикцію суду, який уповноважений розглядати відповідні спори, законодавець зазначив, що адміністративний суд визначається у порядку передбаченому законом.

Зі змісту поданої скарги вбачається в ній містяться вимоги, які мають розглядатися за правилами розділу сьомого ЦПК України та вимоги які підлягають судовому захисту у порядку адміністративного судочинства, зокрема вимоги про скасування постанови про стягнення з боржника винагороди та про скасування постанови про призначення субєкта оціночної діяльності.

Згідно зі ст.287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Ураховуючи наведене, крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного нормами процесуального законодавства, Закон України «Про виконавче провадження» встановлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. (Правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 06.06.2018 року у справі № 921/16/14-г/15).

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання (п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №6).

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Оскільки нормами ЦПК України не передбачено повернення скарги на дії приватного виконавця, тому в даному випадку підлягають застосуванню за аналогією положення ЦПК України щодо повернення позовної заяви (ст.185 ЦПК України).

Положеннями ст. 20 ЦПК України регламентовано, що не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли порушено правила обєднання позовних вимог.

Повернення позовної заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Частиною 7 ст. 185 ЦПК України, передбачено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст.185,447 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, прож.: ІНФОРМАЦІЯ_2 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 повернути представнику скаржника.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її постановлення.

Головуючий суддя Г.В. Соловей