Справа №515/111/18
Провадження №2/515/467/18
Татарбунарський районний суд Одеської області
27 серпня 2018 р. Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Семенюк Л.А.
за участю секретаря Комерзан Л.І.
позивачки ОСОБА_1
відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
29 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 29 жовтня 2015 року між ними був укладений шлюб, про що зроблений відповідний актовий запис №154, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області. За час спільного проживання останніх, у них народилися діти - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Причиною розпаду сім'ї, як зазначає позивачка, стало те, що на протязі тривалого часу стосунки, як подружжя вони не підтримують, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, сумісне життя і збереження сім'ї стали неможливими тому, що втратили почуття кохання одне до одного. Спору щодо поділу майна, що є їхньою спільною сумісною власністю, не має. Враховуючи, що сім'я фактично розпалась, позивачка вважає, що примирення між ними неможливе, у зв'язку з чим просить розірвати шлюб у судовому порядку.
Під час розгляду справи судом було вчинено наступні процесуальні дії:
Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року було прийнято справу до розгляду та відкрито провадження.
18 травня 2018 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду .
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с.14).
Відповідач в судові засідання неодноразово не з'явився. Відповідно до довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області від 06.02.2018 року (а.с.12), ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований в АДРЕСА_1. Судові повістки, відповідно до вимог п. 2 ч.7 ст.128 ЦПК України, надсилалися відповідачу за адресою його місця проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку, однак поверталися до суду з поміткою: "за закінченням терміну зберігання" (а.с.а.с.16, 18, 24, 27 ). Однак, як слідує з телефонограми (а.с.28 ), ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про день, місце та час розгляду справи, але причини своїх неявок суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність або заперечення проти позову суду не надав. Крім того, ним не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. В силу п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України в разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки, відповідно до п.3 ч.8 згаданої статті, є день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження.
Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідача, на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних доказів, на що позивач згоден, про що постановлена ухвала суду.
Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється.
За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 29.10.2015 року (а.с.5), 29 жовтня 2015 року був укладений шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, про що було зроблено актовий запис за № 154.
Копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області 09.12.2015 року (а.с.6), та свідоцтва про народження серії НОМЕР_4, виданого виконавчим комітетом Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області 12.02.2010 року, відповідно, підтверджується, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.
Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, вони фактично припинили подружні стосунки, не спілкуються, проживають окремо, втратили почуття взаємної поваги та кохання один до одного, примирення позивачка не бажає.
За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечать інтересам обох сторін, у зв'язку з чим, на думку суду, сім'я розпалась остаточно й шлюб між ними варто розірвати.
При цьому, суд керується вимогами ст. 24 СК України, яка регламентує, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач проти цього не заперечує, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя.
Згідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Як видно з позову, позивачка просила залишити їй прізвище «ОСОБА_1», що не суперечить вимогам закону.
Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Суд також вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що згідно абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Керуючись ст.ст.56, 104, 105, 110-115 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 13, 77-81, 133, 141, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Розірвати шлюб, зареєстрований 29 жовтня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, про що було зроблено актовий запис за № 154, між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, які мають двох неповнолітніх дітей.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище «ОСОБА_1».
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт серії НОМЕР_5 виданий Білгород-Дністровським МВ ГУМВС України в Одеській області 08.12.2008 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_6 виданий Татарбунарським РВ УМВС України в Одеській області 21.12.2009 року) судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн.80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Семенюк