АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1-й інстанції - Плахотнюк К.Г.
№22-ц/796/7361/2018 Доповідач - Українець Л.Д.
Справа №752/5516/17 (2-20/12)
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

судді-доповідача Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

ШебуєвоїВ.А.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 04 липня 2018 року в справі за заявою ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення, у справі №2-20/12 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 23.09.2002 року, про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 29.10.2003 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1; за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійсненні права власності; за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності; за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання правочину частково недійсним; за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору оренди від 01.12.2006 року; за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И В

17 червня 2013 року під головуванням судді Чередніченко Н.П. ухвалено рішення у цивільній справі № 2-20/12 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 23.09.2002 року, про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 29.10.2003 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1; за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійсненні права власності; за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності; за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання правочину частково недійсним; за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору оренди від 01.12.2006 року; за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання правочину недійсним.

15.03.2017 року представник ОСОБА_3 звернувся в суд з заявою про ухвалення додаткового рішення у зазначеній справі, оскільки суд, ухвалюючи рішення не вирішив позовні вимоги останнього в частині щодо виселення ОСОБА_6 з житлового будинку АДРЕСА_1 та вселення до цього будинку ОСОБА_3, а також про зобов»язання відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Голосіївського району м. Києва зняти ОСОБА_6 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 04 липня 2018 року заяву ОСОБА_8, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити додаткове рішення у справі № 2-20/12 в частині позовних вимог ОСОБА_3 про виселення ОСОБА_6 з житлового будинку АДРЕСА_1 та вселенні до цього будинку ОСОБА_3, а також про зобов'язання відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Голосіївського району м. Києва зняти ОСОБА_6 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначає, що строк виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2013 року не закінчився.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції надаючи оцінку заяві перелічив всі її положення, що нібито не розглядались судом під час розгляду справи, при цьому повністю не надав оцінку тим вимогам, що були та мали місце під час розгляду справи по суті.

Таким чином ухвала не відповідає діючому законодавству та під час її ухвалення не були з'ясовані всі обставини на які спиралась заява.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, які з&q?ас;явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 17 червня 2013 року під головуванням судді Чередніченко Н. П. ухвалено рішення у цивільній справі № 2-20/12, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 23 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоружик І. Г. за реєстровим номером 6594 - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 23.09.2002 р., про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 29.10.2003 р., укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, та про визнання за ним права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 задоволено. Визнано недійсними абз.4 п.5, п.6, п.8 договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 23 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоружик І. Г. за реєстровим номером 6594. Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 29 жовтня 2003 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстровим номером 1726. Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами: сарай (2 поверха) під літерою «Б», басейн під літерою «В» та іншими спорудами згідно договору купівлі-продажу від 23 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоружик І. Г. за реєстровим номером 6594, з моменту укладання цього договору, з усіма поліпшеннями (перебудовами, прибудовами, надбудовами), разом загальною площею 1385 кв.м.

Визнано недійсним п.8.2 договору позики між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 від 21 жовтня 2003 року.

Визнано недійсним договір оренди між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 від і грудня 2006 року.

Зобов'язано ОСОБА_6 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у здійсненні права власності будинком АДРЕСА_1.

У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання права власності - відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання недійним договору позики від 21 жовтня 2003 року - відмовлено.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києві від 14 серпня 2013 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійсненні права власності - задоволено. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання правочину частково недійсним - задоволено. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_11 про визнання недійсним договору оренди від 01.12.2006 року - задоволено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 3 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилено. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_12 задоволено частково: рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2013 року скасоване в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1, та постановлено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 задоволено частково, - визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, згідно договору купівлі-продажу від 23.09.2002 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоружик І. Г. за реєстраційним номером 6594, з моменту його укладення.

У іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2013 року та додаткове рішення цього ж суду залишені без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року касаційні скарги ОСОБА_6, ОСОБА_5, до якої приєдналася ОСОБА_6, та ОСОБА_3 - відхилено, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2013 року, додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 серпня 2013 року, в частині, що не скасована апеляційним судом, та рішення Апеляційного суду м. Києва від 3 листопада 2015 року залишені без змін.

15.03.2017 року представник ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у зазначеній справі, оскільки суд, ухвалюючи рішення не вирішив позовні вимоги останнього в частині щодо виселення ОСОБА_6 з житлового будинку АДРЕСА_1 та вселення до цього будинку ОСОБА_3, а також про зобов»язання відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Голосіївського району м. Києва зняти ОСОБА_6 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

Відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення суд першої інстанції виходив з того, що суд в іншому складі позбавлений повноважень на вчинення таких процесуальних дій.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується в повному обсязі виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи на аркуші справи № 147 тому №4 є заява представників ОСОБА_3 про уточнення позовних вимог, згідно якої просили суд 1. виселити ОСОБА_6 з житлового будинку АДРЕСА_1 та вселити до цього будинку ОСОБА_3; 2. зобов»язати відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Голосіївського району м. Києва зняти гр. ОСОБА_6 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

За даними позовними вимогами дійсно не ухвалювалося судове рішення.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вірно посилався на статті в редакції ЦПК від 03.10.2017 року, що відповідає пункту 9) Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року, згідно якої справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Згідно ч.3 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Встановлено, що рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2013 року ухвалено під головуванням судді Чередніченко Н.П., яка заявила про самовідвід від вирішення заявлених вимог про ухвалення додаткового судового рішення, який було задоволено судом 25.04.2017 року.

Станом на час постановлення оскаржуваної ухвали, суд в іншому складі позбавлений повноважень на ухвалення додаткового рішення, тому судом першої інстанції вірно відмовлено в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення та підставно роз'яснено ОСОБА_3 право на повторне звернення до суду з позовом щодо нерозглянутих вимог.

Доводи представника апелянта про те, що в оскаржувані ухвалі суд повністю не надав оцінку тим вимогам, що були та мали місце під час розгляду справи по суті, не є підставою для скасування ухвали, оскільки суд у даному складі не був повноважним давати оцінку по суті заявлених вимог.

Ця обставина сама по собі і оскаржувана ухвала в цілому не позбавляє позивача доступу до правосуддя. Суд в ухвалі роз&q?а ;яснив позивачу право звернутися в суд з позовними вимогами, які не були розглянуті судом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що таке право позивача не втрачене.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав до її скасування.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 04 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 23 серпня 2018 року.

Суддя-доповідач Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва