23.04.2018 Єдиний унікальний номер 205/7956/17
Провадження №2/205/996/18
23 квітня 2018 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючої судді Шавули В.С.
за участю секретаря Джурко Ю.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
Позивач 29 листопада 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с.1-4).
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28 січня 2016 року у м. Дніпрі сталась ДТП за участю транспортних засобів «Ford Focus», д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та «Toyota Camry», д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, в результаті якої був пошкоджений останній автомобіль.
Вина відповідача у скоєнні зазначеної ДТП підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.03.2016 року.
На момент ДТП автомобіль НОМЕР_3 був забезпечений полісом обовязкового страхування власників наземних транспортних засобів № АІ/5907633 від 31.03.2015 року, укладений із ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО».
ПрАТ «СК «АХА Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування за ремонт пошкодженого ТЗ «Toyota Camry», д/н НОМЕР_2, та звернулось із заявою до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» із заявою про відшкодування 8 124,94 грн., яку було задоволено та здійснено виплату коштів.
Постраждала сторона звернулась до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» із заявою про доплату 2 450,00 грн., яких не вистачило на ремонт пошкодженого ТЗ, яку позивачем задоволено за здійснено виплату вказаної суми.
25 липня 2017 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ТОВ «Факторингова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір №25/07/2017 про відступлення права вимоги, відповідно до якого позивач має право вимоги відшкодування по договору №АІ/5907633.
Враховуючи вищевикладене та посилаючись на обґрунтування позову, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 10 574,94 грн. та судові витрати по справі.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2017 року було відкрито провадження у справі (а.с.30).
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.
Представник позивача, діючий на підставі довіреності ОСОБА_3, в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надіслав письмову заяву, якій просить справу розглядати без своєї присутності. Вимоги позову підтримує у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.36).
Відповідач в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надсилав. Крім того, до суду повернувся конверт з відправленням, що направлявся відповідачу із поштовою відміткою «за закінчення строку зберігання» в матеріалах справи.
У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.
Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного договору страхування, на вимогу відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП.
За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.
Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 28 січня 2016 року об 18-45 год. у м. Дніпропетровську по вул.. Дзержинського в районі буд.27 водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Форд Фокус», д/н НОМЕР_1, під час обїзду перешкоди не дотрималась безпечного інтервалу, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем «Тойота Камрі», д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 Внаслідок ДТП автомобілям спричинено механічні ушкодження, чим завдана матеріальна шкода, постраждалих не має. Водій ОСОБА_1 місце пригоди залишила, не повідомивши працівників поліції (а.с.5).
За даним фактом ДТП постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2016 року ОСОБА_4 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.ст. 124, 122-4 КУпАП (а.с.5), яку постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року залишено без змін (а.с.6).
Згідно ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Транспортний засіб «Ford Focus», д/н НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_5, застрахований в ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5907633 від 31.03.2015 року строком до 31.03.2016 року (з.а.с.7).
Із заявою про виплату страхового відшкодування за Договором страхування, у зв`язку із настанням страхового випадку, ОСОБА_2 звернулась до ПрАТ «Страхова компанія «АХА «Страхування».
Відповідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Згідно із платіжним дорученням № 221 744 від 05 лютого 2016 року, ПрАТ «Страхова компанія «АХА «Страхування» було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 8 124,94 грн., шляхом перерахування вказаної суми на рахунок ОСОБА_6 Лтд ТОВ, в рахунок відшкодування шкоди завданої автомобілю НОМЕР_5 (з.а.с.11).
В свою чергу ПрАТ «Страхова компанія «АХА «Страхування» звернулось до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» із заявою про відшкодування збитків в порядку регресу в сумі 8 124,94 грн. (а.с.9).
Встановлено, що 25 липня 2017 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ТОВ «Довіра та Гарантія» укладено договір №25/07/2017 про відступлення права вимоги, згідно якого страхова компанія відступила позивачу право вимоги за договором страхування АІ/5907633 укладеного із ОСОБА_5, сума відшкодування за яким становить 8 124,95 грн. та 2 450,00 грн. (а.с.16-19,20-22).
Відповідно до частин шістнадцятої, сімнадцятої статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.
Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»).
Згідно з частиною другою статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.
Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Аналогічне положення міститься у статті 27 Закону України «Про страхування».
У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов'язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов'язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.
Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок з відшкодування шкоди не виконала.
Відповідно до ст..1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на зазначене, якщо розмір завданої шкоди перевищує належним чином визначену страхову суму (ліміт відповідальності страховика у відносинах страхування цивільно-правової відповідальності), відшкодування шкоди в обсязі такої різниці здійснюється в межах окремого деліктного зобов'язання за участі деліквента (особи, яка винна у скоєнні ДТП) та потерпілого, або іншої особи, до якої у встановленому порядку перейшло право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди. За змістом статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України такою особою може бути страховик, який забезпечує майнові інтереси потерпілого у відносинах майнового страхування.
Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що до позивача як страховика, що виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке ОСОБА_2 як страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до ОСОБА_1 як особи, відповідальної за завдані збитки.
Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законними, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню, внаслідок чого слід стягнути із ОСОБА_4 на користь позивача в порядку суброгації грошову суму у розмірі 10 574,94 грн.
Крім того, згідно статті 141 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позовної заяви були оплачені судові витрати і його вимоги задоволені, з відповідача належить стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 1 600,00 гривень.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 993, 1166, 1191 ЦК України, ст. 38 п.38.2, п.п. 38.2.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ст.ст. 4,6,10,12,13, 81-83, 141, 247, 263-264 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складений 03 травня 2018 року.

Суддя: В.С. Шавула