Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 591/1860/16-ц

провадження № 61-12414св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя- доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Третя Сумська державна нотаріальна контора,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 грудня 2016 року у складі судді Грищенко О. В. та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 31 січня 2017 року у складі колегії суддів: Бойка В. Б., Кононенко О. Ю., Семеній Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Третя Сумська державна нотаріальна контора, про визнання шлюбу недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що її брат ОСОБА_3 разом із дружиною ОСОБА_4 проживали у АДРЕСА_1. Подружжя дітей не мало.

Оскільки ОСОБА_4 була особою похилого віку та мала незадовільний стан здоров'я, то її чоловік ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_5 здійснювати догляд за його дружиною.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла, однак ОСОБА_5 продовжувала періодично провідувати ОСОБА_3

22 жовтня 2015 року ОСОБА_3 потрапив до реанімації неврологічного відділення Сумської міської клінічної лікарні № 1 з діагнозом «Інсульт».

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 помер.

Після смерті брата ОСОБА_5 повідомила позивача про те, що 08 травня 2015 року між нею та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб.

Позивач вважає цей шлюб фіктивним відповідно до частини другої статті 40 СК України, оскільки він був зареєстрований між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без наміру створення сім'ї та набуття прав і обов'язків подружжя. ОСОБА_3 був особою похилого віку та не повідомляв родичів та сусідів про намір зареєструвати шлюб та створити сім'ю з відповідачем.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 грудня 2016 року ОСОБА_1 у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довела належними доказами обґрунтованість заявлених нею позовних вимог. Судом не встановлено жодних передбачених сімейним законодавством України підстав для визнання шлюбу недійсним. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у встановленому законом порядку у відповідному державному органі, мали намір створити сім'ю та після його реєстрації проживали як подружжя, мали взаємні права та обов'язки, а тому підстави для визнання шлюбу недійсним відсутні.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 31 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 грудня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що доводи апеляційної скарги щодо фіктивності шлюбу, зареєстрованого між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, є безпідставними, оскільки позивач не надала доказів на підтвердження своїх вимог щодо фіктивності шлюбу відповідно до статті 40 СК України. Позивач заявляла клопотання про призначення почеркознавчої експертизи підписів ОСОБА_3 у заяві про державну реєстрацію шлюбу та актовому записі, з тих підстав, що позивач вважає, що у такий спосіб можна визначити автентичність підписів її брата у цих документах та з'ясувати його волевиявлення на укладення шлюбу. Суди першої та апеляційної інстанцій відхилили це клопотання, оскільки позивач звернулася до суду з позовом про визнання недійсним шлюбу з підстав, визначених частиною другою статті 40 СК України, проте експертиза, яку просила провести позивач, необхідна для встановлення обставин, що не є предметом доказування у цій справі. Фіктивним може бути визнаний шлюб тільки за умови, що дії особи щодо укладення шлюбу не мали на меті створення сім'ї та набуття прав і обов'язків подружжя. Позовні вимоги у порядку, визначеному статтями 11, 31 ЦПК України 2004 року, позивач не змінювала.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення суди, першої та апеляційної інстанцій необґрунтовано відхилили доводи позивача, що підтверджені у судовому засіданні показаннями свідків. Відповідач у судовому засіданні зазначила, що відділ реєстрації актів цивільного стану відвідувала з ОСОБА_3 лише один раз, однак суд на це увагу не звернув, не перевірив цю обставину та безпідставно відмовив у проведенні почеркознавчої експертизи. У рішеннях судів першої та апеляційної інстанції відсутні мотиви з посиланням на відповідні докази щодо встановлення дійсних обставин справи, зокрема, суди не зазначили, з якого часу ОСОБА_3 та відповідач почали проживати як чоловік та жінка, якими діями підтверджується виникнення у них взаємних прав та обов'язків подружжя, яка мета укладення шлюбу та чи дійсно у сторін виникли сімейні правовідносини.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 09 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Зарічного районного суду м. Суми.

У квітні 2017 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, у якому зазначала, що ухвалюючи рішення, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визнали характер спірних правовідносин та норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, а тому підстави для їх скасування відсутні. Крім того, ОСОБА_1 оскаржує державну реєстрацію шлюбу у адміністративному поряду та подала до суду позов про визнання шлюбу неукладеним. Такі дії ОСОБА_2 вважає образливими та такими, що суперечать волі її чоловіка ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій встановили, що 08 травня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у Ковпаківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 309.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 помер.

Згідно із частиною першою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцієюі законами України.

Згідно із статтею 38 СК України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24 - 26 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

За рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на ту обставину, що відповідач, укладаючи шлюб з відповідачем, переслідувала мету отримати належне ОСОБА_3 нерухоме майно.

Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Правильним і таким, що підтверджений належними доказами, є висновок судів, що позивач не довела відсутності у подружжя реального наміру створити сім'ю і набути прав та обов'язків подружжя. За таких обставин самі по собі доводи позивача про те, що метою укладення шлюбу для відповідача було отримання житлового будинку ОСОБА_3, не дають підстав для визнання шлюбу недійсним з підстав фіктивності.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, суди попередніх інстанцій правомірно виходили із того, що при визнанні шлюбу недійсним з підстав фіктивності призначення такої експертизи є недоцільним, оскільки встановлені у ній обставини не є доказом у цій категорії цивільних справ.

Доводи касаційної скарги про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права зводяться до переоцінки досліджених судами доказів, висновків судів не спростовують та не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів не встановила.

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк