Справа № 155/469/18 Головуючий у 1 інстанції: Адамчук Г.М.
Провадження № 22-ц/802/233/18 Категорія: 50 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Русинчука М.М., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Горохівського районного суду Волинської області від 03 травня 2018 року

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина, ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду та до досягнення нею повноліття, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем в них народився син, ОСОБА_5. В даний час відповідач допомоги на його утримання не надає. Враховуючи вищенаведене, те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, просить стягувати з нього в її користь аліменти у вищевказаному розмірі щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 03 травня 2018 року позов задоволено.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частин всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, починаючи з 28.03.2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 704 гривні 80 копійок судового збору.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить це рішення в частині визначення розміру аліментів змінити та стягувати з нього аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини.

В суді апеляційної інстанції під час розгляду справи відповідач та його представник ОСОБА_3 вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі з підстав наведених в ній.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення відповідача та представника відповідача, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що під час перебування в шлюбі у сторін народився син, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4). Рішенням Луцького міськрайонного суду від 19 травня 2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано (а.с. 2). Згідно з свідоцтвом про шлюб, ОСОБА_4 одружилася та змінила своє прізвище на ОСОБА_4 (а.с.3). Довідкою Галичанської сільської ради від 22.03.2018 року № 157 стверджується, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з матір'ю, ОСОБА_4 (а.с.5). З консультативного висновку спеціаліста, виписки з медичної карти хворого встановлено, що ОСОБА_5 хворіє, потребує відповідного лікування (а.с.10-11, 14-15).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов'язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанції урахував, стан здоров'я дитини, те, що відповідач, є здоровою працездатною особою, прийшов до правильного висновку, що позов слід задовольнити та стягувати аліменти з відповідача в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку.

При цьому дитина сторін буде захищеною та буде отримувати належне утримання від батька, що гарантовано як нормами національного так і норами міжнародного законодавства, які наведено вище.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з вищенаведеного.

Крім того, з пояснень відповідача наданих в судовому засіданні апеляційного суду встановлено, що відповідач ОСОБА_2 на даний час працевлаштований.

Матеріали справи не містять доказів неспроможності відповідача сплачувати аліменти.

При вирішенні даної справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює.

Покликання відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом не враховано наявність в нього на утриманні малолітньої дитини від другого шлюбу не заслуговують на увагу, оскільки такі докази не подавалися суду на час ухвалення рішення, а також дана обставина не впливає на розмір аліментів визначений судом з огляду на вимоги апеляційної скарги.

Вимога апеляційної скарги відповідача про визначення розміру аліментів в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не грунтується на вимогах закону та суперечить нормам ч.3 ст. 181 СК України.

Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Горохівського районного суду Волинської області від 03 травня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді