АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 59
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі Гречишниковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Жовтневий відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції про оспорювання батьківства, зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про оспорювання батьківства та зобовязання вчинити певні дії.

Позов мотивував тим, що в жовтні 1998 року він добровільно з ОСОБА_3 звернулися із заявою про встановлення батьківства, на підставі якої було видане Свідоцтво про встановлення батьківства. Цього ж дня, сторони звернулися до органів реєстрації актів цивільного стану із заявою про реєстрацію народження дитини ОСОБА_4. У Свідоцтві про народження батьком дитини записаний ОСОБА_2. В жовтні 1998 року сторони посварилися та стали проживати окремо.

Позивач впевнений, що він не є батьком дитини, а тому просив суд виключити відомості про нього, як про батька вказаної дитини з актового запису про її народження та з актового запису № 113 про встановлення батьківства.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено за недоведеністю тверджень, що позивач не є батьком дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2017 року, посилаючись на його незаконність, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення законним, таким, що повинне бути залишене без змін, виходячи з наступного.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 20 серпня 1998 року у ОСОБА_3 народився син ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 53 Кодексу про шлюб та сімю України походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану.

Згідно свідоцтва про встановлення батьківства ОСОБА_2 визнаний батьком дитини ОСОБА_5.

З викладеного вбачається, що ОСОБА_4 по своїй волі та письмовій згоді визнав себе батьком дитини.

Після цього сторони отримали Свідоцтво про народження ОСОБА_4 батьками записані: ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Дитині присвоєне прізвище позивача.

З 20 жовтня 1998 року сімейне життя сторін не склалося, вони перестали проживати разом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, районний суд, встановивши дійсні обставини справи, надавши належну оцінку наданим доказам, керуючись ст.ст. 122, 124, 126, 127, 136 Сімейного Кодексу України, Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність та недоведеність заявлених вимог.

З вказаним висновком районного суду можна погодитись з огляду на наступне.

Статтею 52 Конституції України визначено, що діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

При розгляді справи суди повинні враховувати інтереси дитини, права якої, за будь-яких обставин, мають бути захищені.

Відповідно до ст. 136 Сімейного Кодексу України особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст.ст. 122, 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, предявивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Не має права оспорювати батьківство, зокрема, особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком.

У позовній заяві відсутні твердження позивача, що він вважав, що дитина народилася від нього; навпаки в своїх обґрунтуваннях позову він стверджує, що з відповідачкою познайомився у 1996 році та до грудня 1997 року ні в яких фактично-шлюбних відносинах з нею не перебував, а в грудні 1997 року відповідачка сповістила йому про свою вагітність, з чого слідує висновок, що позивач знав, що дитина не його.

Під час перегляду оскаржуваного рішення в суді апеляційної інстанції, представник апелянта вказав, що ОСОБА_4 не міг мати дітей за станом здоровя, а тому і зрадів, що у ОСОБА_3 народилася дитина і він може мати повноцінну сімю. Вказане свідчить про те, що на момент подачі заяви про встановлення батьківства, позивач знав, що не є батьком дитини ОСОБА_4 та все ж дав згоду на те, щоб його було записано батьком дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Кодексу про шлюб та сімю України особа, записана батьком дитини за її заявою або за спільною заявою з матірю дитини, не має права оспорювати батьківство, якщо в момент подачі заяви їй було відомо, що вона фактично не є батьком цієї дитини.

Враховуючи викладене та зазначені норми закону, а також встановлений рішенням суду факт визнання позивачем себе батьком дитини ОСОБА_4, яким він не був, а також те, що з вказаним позовом до суду позивач звернувся лише тоді і в звязку з тим, що дізнався про виниклу у нього заборгованість по сплаті аліментів, в звязку з чим предявляв численні позови, - апеляційний суд вважає, що районний суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність та надуманість заявлених позовних вимог.

З огляду на дійсно встановлені обставини, - підстав для скасування оскаржуваного рішення апеляційним судом не встановлено, воно відповідає вимогам матеріального та процесуального законів.

Доводи апелянта в скарзі, що районним судом незаконно було відмовлено в проведенні судової генетичної експертизи, яка є головним доказом на підтвердження позовних вимог, - є необґрунтованими та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення, оскільки встановлення кровного споріднення при вирішенні даного спору не вимагається, так як позивач на момент подачі заяви про встановлення батьківства знав, що не є батьком дитини ОСОБА_4.

Інші доводи апелянта перевірені апеляційним судом та визнані такими, що не спростовують висновків районного суду.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то апеляційний суд їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова чинна з моменту прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 28 лютого 2018 року

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_6