ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1312/18 Справа № 199/1264/17 Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л.Г. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, МТСБУ про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 12 жовтня 2016 року відповідач, керуючи автомобілем ВАЗ-21099 у порушення вимог п.п. 1.5,12.1 Правил дорожнього руху України, пересік дві суцільні лінії, виїхав на зустрічну смугу проїжджої частини та допустив зіткнення з автомобілем марки Mersedes-Benz S500L, який належить ОСОБА_2, який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок цього автомобілю позивача були завдані механічні пошкодження. Вину відповідача у вказаній дорожньо-транспортній пригоді підтверджено постановою Амур-Нижньодніпровському районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2016 року. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Mersedes-Benz S500L складає 147 092 грн., частину матеріальної шкоди у розмірі 50 399,80 гривень позивачу відшкодовано у вигляді страхової виплати МТСБУ.

На підставі викладеного, позивач ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь у відшкодування майнової шкоди, заподіяної йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суму у розмірі 96 693,00 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2018 року позов ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки в сумі 78 554 гривні 29 копійок та 785 гривень 54 копійки витрат по сплаті судового збору, а всього 79 339 гривень 83 копійки. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 жовтня 2016 року о 15 годині 35 хвилин ОСОБА_1, керуючи автомобілем ВАЗ-21099, державний номерний знак НОМЕР_2, рухаючись по проспекту Слобожанський, біля будинку №11, у порушення вимог п.п. 1.5,12.1 Правил дорожнього руху України, пересік дві суцільні лінії, виїхав на зустрічну смугу проїжджої частини та допустив зіткнення з автомобілем марки Mersedes-Benz S500L, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, який йому і належить на праві власності.

Відповідно до постанови Амур-Нижньодніпровському районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2016 року винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_1.

Згідно з Висновком експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 07.11.2016 року, вартість відновлювального ремонту складає 128 954,09 грн.

Відповідно до Висновку експертного дослідження автотоварознавця № 73/16А від 11.11.2016 року вартість відновлювального ремонту без врахування коефіцієнту фізичного зносу деталей складає 147092,24 грн.

Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ виплатило ОСОБА_2 відшкодування шкоди у розмірі 49 807,57 грн. та 592,23 грн., на загальну суму 50 399,80 гривень, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди у жодній страховій компанії. Вказаний факт підтверджується листами МТСБУ від 22.02.2017 року №3.1-05/4346 та від 23.03.2017 року №3.1-05/6956, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні суду першої інстанції, ОСОБА_2 не заперечував проти застосування судом Висновку №4150 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 07.11.2016 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту складає 128 954,09 грн. та стягнення на його користь з відповідача вартість відновлювального ремонту за вирахуванням сплачених збитків МТСБУ.

В ході розгляду справи, відповідачем було заявлено клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи щодо розміру завданого збитку позивачу та ухвалою суду від 20 червня 2017 року була призначена така експертиза, оплата за її проведення була покладена на відповідача, однак у зв'язку з несплатою вартості експертизи, остання проведена не була. Таким чином, відповідач розпорядився своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, відповідно до ст. 13 ЦПК України.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідачем була завдана шкода позивачу, яка підлягає відшкодуванню, а також з Висновку №4150 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 07.11.2016 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту складає 128 954,09 грн. оскільки саме на підставі вказаного висновку МТСБУ було сплачено кошти позивачу у розмірі 50339,80 грн., з чим також погодився позивач.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що МТСБУ повинно було сплатити позивачу 100 000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, а не 50 339 грн., а тому вимоги по відшкодуванню різниці в сумі виплати та завданої шкоди повинні бути пред'явлені саме до МТСБУ, не можуть бути приняті до уваги з огляду на наступне.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

З огляду на зазначене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

Більш того, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди у жодній страховій компанії, вказане підтверджується листами МТСБУ від 22.02.2017 року №3.1-05/4346 та від 23.03.2017 року №3.1-05/6956.

Твердження апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково не вирішив питання про повернення відповідачу пошкоджених запчастин, що підлягають заміні є безпідставними, оскільки відповідачем не аргументовано, не конкретизовано та не зазначено які саме пошкоджені вузли чи запчастини підлягають передачі, оскільки судова автотехнічна експертиза не проводилася та дане питання не досліджувалося.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених неювимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

Л.О. Каратаєва

І.Ю. Ткаченко