Справа № 453/457/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ясінський Ю.Є.
Провадження № 22-ц/783/5271/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Бойко С.М., Левика Я.А.

секретаря: Симця В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 районного центру зайнятості на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 09 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 районного центру зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення отриманого безробітним матеріального забезпечення на випадок безробіття,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 районний центр зайнятості, в особі виконуючого обов'язків директора ОСОБА_4, звернувся до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь незаконно отримане матеріальне забезпечення в сумі 5735 грн. 49 коп. та судовий збір в сумі 1378 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 10.12.2008 року, 07.02.2013 року та 29.09.2015 року відповідач подав до районного центру зайнятості заяву про надання статусу безробітного, в якій власноручно зазначив, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, не одержує пенсію на пільгових умовах в тому числі пенсію за вислугу років і не зареєстрований як фізична особа - підприємець (не є субєктом підприємницької діяльності) тощо. В ОСОБА_2 районному центрі зайнятості відповідач перебував на обліку з 10 грудня 2008 року по 24 червня 2009 року, та з 07 лютого 2013 року по 07 жовтня 2013 року, і за період перебування на обліку, як безробітний, отримав в районному центрі зайнятості матеріальне забезпечення в сумі 5735,49 грн., а саме: за період з 10 грудня 2008 року по 24 червня 2009 року- допомогу по безробіттю в сумі 2331,47 грн., за період з 07 лютого 2013 року по 07 жовтня 2013 року- допомогу по безробіттю в сумі 3404,02 грн. Під час реєстрації в центрі зайнятості та набутті статусу безробітнього 10.12.2008 р,, 07.02.2013 р. та 29.09.2015 р. відповідач не повідомив, що зареєстрований як фізична особа-підприємець з 25.11.2003 року. Оскільки він не повідомив районний центр зайнятості про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення, як цього вимагає законодавство, то одержані ним кошти підлягають поверненню.

Оскаржуваним рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 09 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 районний центр зайнятості.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що відповідачем при поданні до ОСОБА_2 районного центру зайнятості заяви про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю було надано недостовірні відомості, в результаті чого йому було безпідставно надано статус безробітного та виплачено допомогу по безробіттю в розмірі 5735,49 грн. Вважає, що вказана сума повинна бути стягнута з відповідача на підставі ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не зявились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення їм судової повістки (а.с. 144, 145), клопотання ОСОБА_2 районного центру зайнятості про відкладення розгляду справи відхилено колегією суддів, оскільки таке не підтверджене жодними доказами, тому розгляд справи проводиться за відсутності учасників справи, а фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 у періоди з 10 грудня 2008 року по 24 червня 2009 року та з 07 лютого 2013 року по 07 жовтня 2013 року перебував на обліку у ОСОБА_2 районному центрі зайнятості як безробітний. Статус безробітного відповідачу було надано на підставі власноручно підписаних ним заяв від 10.12.2008 року, 07.02.2013 року, 29.09.2015 року. У поданих заявах відповідач підтвердив той факт, що не зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається та пенсії не отримує.

16.11.2015 року начальником відділу взаємодії з роботодавцями ОСОБА_2 РЦЗ ОСОБА_5 складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 189, у якому зазначено, що відповідач ОСОБА_3 перебував у статусі приватного підприємця у період з 25.11.2003 року по 28.07.2014 року.

Наказом ОСОБА_2 РЦЗ № 201 від 16.11.2015 року «Про повернення коштів особою, котра їх отримала обманним шляхом», зобовязано відповідальних осіб здійснити перерахунок сум матеріального забезпечення на випадок безробіття, отриманих ОСОБА_3 за періоди з 10.12.2008 року по 24.06.2009 року та з 07.02.2013 року по 07.10.2013 року, та вжити заходи щодо повернення ним отриманих коштів.

Загальна сума коштів, витрачених службою зайнятості, що підлягають поверненню відповідачем згідно Довідок № 429 від 17.11.2015 року та № 430 від 17.11.2015 року, становить 5735 грн. 49 коп.

Статтею 2 Закону України «Про зайнятість населення» від 1 березня 1991 року визначено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Відповідно до частини другої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Встановлено, що ОСОБА_3 13.06.2005 року прийняв рішення про припинення підприємницької діяльності, що підтверджується відповіддю, наданою ОСОБА_2 віділенням ДПІ ГУ ДФС у Львівьскій області за вих. №2848/13-28/411 від 01.08.2016 року.

Разом з тим сама державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичною особою підприємцем за рішенням власника державним реєстратором внесена 28.07.2014 року.

Відповідно до п. 7 ст. 59 Господарського кодексу України суб'єкт господарювання вважається ліквідованим з дня внесення до державного реєстру запису про припинення його діяльності.

Колегія суддів погоджується з висновок суду першої інстанції про те, що обставина, що державний реєстратор несвоєчасно вніс відповідний запис в державний реєстр, а зробив це лише 28.07.2014 року, не вказує на умисне невиконання відповідачем своїх обов'язків та зловживання ними для отримання допомоги по безробіттю, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач 13.06.2005 року був знятий з обліку платника податків по причині припинення за рішенням власника.

За таких обставин районний суд прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 районного центру зайнятості залишити без задоволення.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 09 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 30.05.2018р.

Головуючий

Судді: