Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Пр. № 22-ц/778/1764/18Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Міські теплові мережі» (ОСОБА_3 «МТМ») про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив визнати протиправними дії ОСОБА_3 «МТМ» щодо неправильного розрахунку позивачу нарахувань за послуги з централізованого опалення, зобовязати ОСОБА_3 «МТМ» здійснити перерахунок нарахувань йому за послуги з централізованого опалення за період з грудня 2016 року по грудень 2017 року, з урахуванням 100% знижки, яка передбачена ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту».

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що він отримує послуги з централізованого опалення відповідно до договору, який укладено між ним та ОСОБА_3 «МТМ». Він неодноразово звертався до відповідача щодо неправильного нарахування плати за послуги з централізованого опалення, але належного реагування на його звернення не відбулося. 23.10.2017 року він знову звернувся до ОСОБА_3 «МТМ» із заявою, в якій просив надати йому методику розрахунку оплати за опалення його квартири для пільгової категорії інвалідів війни за період з грудня 2016 року по жовтень 2017 року. Проте, у своїй відповіді від 20.11.2017 року № 5200/33 ОСОБА_3 «МТМ», з посиланням на нормативно-правові акти, повідомив, що нарахування за користування житлово-комунальними послугами є вірними та визначаються з урахуванням коригуючи коефіцієнтів. Вважає такі дії відповідача неправомірними, оскільки загальна площа його квартири складає 32,6 кв. м, опалювальна площа 31,6 кв. м. У звязку з травмами, які позивач отримав при виконання військової служби, він є інвалідом війни та у звязку з цим непрацездатною особою, а тому відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» нарахування за послуги з централізованого опалення повинно проводитися з урахуванням 100% знижки.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2018 року (а.с. 57-58) в задоволенні позову ОСОБА_2 у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 63-65) просив рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 72), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 76).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач ОСОБА_3 «МТМ» у встановлений апеляційним судом строк на адресу апеляційного суду поштою надав відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (а.с. 77-85).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги позивача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі, керувався ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 274-279 ЦПК України, та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_2 є споживачем послуг з централізованого опалення, які надаються ОСОБА_3 «МТМ» за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач у справі користується пільгами, передбаченими для інвалідів війни, що підтверджується копією відповідного посвідчення (а.с. 5) та поясненнями сторін у цій справі у суді першої інстанції.

Звертаючись до суду з позовом про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити перерахунок плати за надані послуги з центрального опалення, ОСОБА_2 зазначав, що ОСОБА_3 «МТМ» такий розрахунок проводиться без врахування положень ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту».

Разом з тим, на підставі наданих доказів сторін у цій справі судом першої інстанції було правильно встановлено, що такі твердження позивача ґрунтуються лише на його припущеннях і не підтверджені належними та допустимими доказами.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що загальна площа квартири, де проживає позивач, складає 32,6 кв. м, опалювальна площа 31,6 кв. м. У вказаній квартирі зареєстровано 2 особи, пільга становить 100%.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 13 «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються пільги у виді 100-процентної знижки плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. метр опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім'ю.

Для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб, надається 100 -процентна знижка за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативної опалювальної площі (42 кв. метри на кожну особу, яка має право на знижку плати, та 21 кв. метр на сім'ю).

З наданих позивачем копій рахунків на сплату житлово-комунальних послуг у період з грудня 2016 року по грудень 2017 року (а.с. 8-16), встановлено, що позивачу нараховувалася плата за надані послуги з централізованого опалення на всю опалювальну площу квартири з урахуванням 100% знижки, яка передбачена ст. 13 «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», з урахуванням коригуючих коефіцієнтів та середніх норм споживання, що визначаються Постановою Кабінету Міністрів України № 409 від 06.08.2014 року «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування».

До сплати позивачу виставлялася сума, яка, з урахуванням коригуючих коефіцієнтів та середніх норм споживання, становить різницю між нарахуванням без пільги та пільговим нарахуванням за опалення.

Позивачем розрахунки на сплату послуг за надане централізоване опалення, які виставлені до сплати ОСОБА_3 «Міські теплові мережі», у суді першої інстанції належними, допустимими доказами не спростовані, а твердження позивача щодо того, що він має сплачувати за послуги з централізованого опалення, з урахуванням 100% знижки без врахування середніх норм споживання, суперечать положенням п. 5 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», яка прямо передбачає надання 100-процентної знижки в межах середніх норм споживання.

При вищевикладених обставинах, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що доводи позивача про нарахування ОСОБА_3 «МТМ» плати за надані послуги опалення з порушенням ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» є такими, що не відповідають встановленим судом першої інстанції фактичним обставинам цієї справи.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_3 «МТМ» проводив ОСОБА_2 нарахування за послуги з централізованого опалення правильно з урахуванням положень ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», тому в задоволенні позовних вимог позивача про зобовязання ОСОБА_3 «МТМ» здійснити перерахунок було правильно відмовлено судом першої інстанції у цій справі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 відображають позицію позивача у цій справі, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою, дублюють доводи позовної заяви останнього у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд у цій справі.

Останніми не спростовуються правильно встановлені судом першої інстанції фактичні обставин цієї справи та правильні висновки суду першої інстанції у цій справі.

ОСОБА_2 мав право на звернення до суду із вищезазначеним позовом у цій справі.

Проте, здійснюючи правосуддя, суд захищає права…фізичних осіб… у спосіб, визначений законом або договором…(ст.5 ЦПК України).

При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Випадки, передбачені ст. 82 ЦПК України, для звільнення від доказування позивача ОСОБА_2у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_2 не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі.

Відмова судом у задоволенні первісних позовних вимог позивача у цій справі (про визнання протиправними дії відповідача щодо неправильного розрахунку позивачу нарахувань за послуги з централізованого опалення) є підставою для відмови у задоволенні похідних від них позовних вимог позивача у цій справі (про зобовязання відповідача здійснити перерахунок нарахувань позивачу за послуги з централізованого опалення за період з грудня 2016 року по грудень 2017 року, з урахуванням 100% знижки, яка передбачена ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту»).

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_2

Оскільки, в силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Однак, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України у цій справі відсутні, відсутні, та зокрема позивачем ОСОБА_2 апеляційному суду не надані.

Не можна вважати таким доказом постанову Верховного Суду в адміністративній справі за участю інших осіб, додану позивачем до його апеляційної скарги у цій справі (а.с. 67-68), яка не носить приюдиційного значення у цій справі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 у цій справі, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України, вирішено питання про розподіл судових витрат сторін, повязаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також в силу вимог ст. 141 ЦПК України в редакції у разі відмови позивачу ОСОБА_2 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_3 «МТМ» будь-яких судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Крім цього, встановлено, що ОСОБА_2 (а.с. 5) був звільнений від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі в силу вимог Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 12, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384, п. 8 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову апеляційного суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюються з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 30.05.2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_4ОСОБА_5