Ухвала

Іменем України

06 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 2-4952/11

провадження № 61-46280ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявники: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

стягувач - Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк»,

заінтересовані особи: державні виконавці відділу примусового виконання управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бочковський Тарас Олександрович, ОСОБА_7, державні виконавці відділу примусового виконання управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Федько ЄвгенОлександрович, ОСОБА_9,

розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року у складі судді Борисової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із заявою про визнання виконавчих листів від 06 серпня 2014 року № 2-4952/11 такими, що не підлягають виконанню.

Вимоги заяви обґрунтували тим, що Подільським районним судом м. Києва 06 серпня 2018 року видано 4 виконавчих листи на підставі рішення цього ж суду від 05 грудня 2013 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 10 червня 2014 року. Зазначали, що у цих виконавчих листах, виданих за одним й тим самим рішенням, резолютивна частина рішення суду відображена інакше, а ніж у судовому рішенні, ухваленому у цій справі. Крім того, вказували, що з моменту смерті основного боржника за кредитним договором, вони перестали нести відповідальність за його зобов'язаннями, у зв'язку з чим виконавчі листи, видані Подільським районним судом м. Києва, підлягають визнанню такими, що не підлягають виконанню.

Також заявники просили суд зупинити виконання за виконавчими листами від 06 серпня 2014 року № 2-4952/11 до постановлення судового рішення у цій справі.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання виконавчих листів від 06 серпня 2014 року № 2-4952/11 такими, що не підлягають виконанню та призначено справу до розгляду. Зупинено виконання за виконавчими листами від 06 серпня 2014 року № 2-4952/11, виданими Подільським районним судом м. Києва щодо боржників ОСОБА_4, ОСОБА_5, які перебувають на виконанні у відділі примусового виконання управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві до постановлення судового рішення у цій справі чи скасування заходів зупинення виконання за виконавчими листами, вжитих цією ухвалою.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції в частині зупинення виконання за виконавчими листами, Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» (далі - ПАТ «ПроКредит Банк») 28 вересня 2018 року подало апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «ПроКредит Банк» на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року в частині зупинення виконання за виконавчими листами у цій справі повернуто апелянту.

22 жовтня 2018 року ПАТ «ПроКредит Банк» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 02 листопада 2018 року зазначену касаційну скаргу залишено без руху для усунення виявлених недоліків до 06 грудня 2018 року, але не більше десяти днів із дня отримання ухвали, зокрема надати докази сплати судового збору у розмірі 1 762,00 грн.

У листопаді 2018 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: оригінал платіжного доручення про сплату судового збору у розмірі 1 762,00 грн.

Таким чином, недоліки касаційної скарги ПАТ «ПроКредит Банк» усунуто.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо: відмови у видачі судового наказу; забезпечення доказів, відмови в забезпеченні доказів чи скасування ухвали про забезпечення доказів; забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову; скасування забезпечення позову, відмови в скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову або відмови у забезпеченні позову; зустрічного забезпечення або зміни чи скасування зустрічного забезпечення; повернення заяви позивачеві (заявникові); відмови у відкритті провадження у справі; відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності; передачі справи на розгляд іншого суду; відмови поновити або продовжити пропущений процесуальний строк; затвердження мирової угоди; призначення експертизи; визначення розміру судових витрат; зупинення провадження у справі; закриття провадження у справі; залишення позову (заяви) без розгляду; окрема ухвала; стягнення штрафу в порядку процесуального примусу; внесення або відмови у внесенні виправлень у рішення; відмови ухвалити додаткове рішення; роз'яснення або відмови у роз'ясненні судового рішення; повернення заяви про перегляд заочного рішення; відмови у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами; поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання; виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню; відстрочення і розстрочення, зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення; розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця; заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження; повороту виконання рішення суду чи відмови у повороті виконання рішення; звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, чи нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку; тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами; тимчасового влаштування дитини до дитячого або лікувального закладу; оголошення розшуку відповідача (боржника) або дитини; примусового проникнення до житла; звільнення (призначення) опікуна чи піклувальника; відмови у відкритті провадження у справі про скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу; повернення заяви про скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу; повернення заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу; залишення без розгляду заяви про відновлення втраченого судового провадження; відновлення повністю або частково втраченого судового провадження чи відмови в його відновленні.

Згідно з пунктом 4 частини п'ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції зокрема, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Постановляючи ухвалу про повернення апеляційної скарги ПАТ «ПроКредит Банк», суд апеляційної інстанції, правильно виходив із того, щоухвала Подільського районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року в частині зупинення виконання за виконавчими листами не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Доводи касаційної скарги щодо недоречності посилання апеляційним судом на статтю 353 ЦПК України є безпідставними, оскільки ця норма регулює питання можливості оскарження до апеляційного суду ухвал суду першої інстанції окремо від рішення суду, а предметом оскарження заявника у суді апеляційної інстанції у цій справі була саме ухвала.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що відмова апеляційного суду в прийнятті його скарги, оформленої відповідно до вимог процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, Верховний Суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Апеляційний суд постановляючи оскаржувану ухвалу, діяв у відповідності до норм пункту 4 частини п'ятої статті 357 ЦПК України, тому право заявника на судовий захист жодним чином непорушене.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Отже, оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, постановленим із додержанням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами п'ятою і шостою статті 394, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, заінтересовані особи: державні виконавці відділу примусового виконання управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві БочковськийТарас Олександрович, ОСОБА_7, державні виконавці відділу примусового виконання управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Федько ЄвгенОлександрович, ОСОБА_9, Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк», за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак С. О. Погрібний Г. І. Усик