Провадження № 2/537/41/2018
Справа № 537/1424/17
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.11.2018 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючої судді Зоріної Д.О., при секретарі Мєняйлові О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Благоустрій Кременчука» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача, КП «Благоустрій Кременчука», на його користь, завдано матеріальну шкоду в сумі 8 488 грн. 09 коп., та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. 00 коп.; судові витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 10 липня 2014 року під час проведення працівниками КП «Благоустрій Кременчука» демонтажу та евакуації його металевого гаражу за адресою: місто Кременчук, вулиця Гагаріна, будинок 27/4, начальником служби безпеки зазначеного підприємства ОСОБА_2 в присутності наряду міліції позивачу були нанесені легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя або незначну втрату працездатності, та пошкодило одяг та майно останнього. За вказаним фактом слідчим відділенням Крюківського ВМ були внесені відомості до ЄДР за номером 0000942 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України. 22 березня 2017 року була винесена постанова про закриття кримінального провадження у звязку із відсутністю в діях складу кримінального правопорушення. Позивач зазначає, що через протиправні дії працівника КП «Благоустрій Кременчука» під час виконання трудових обовязків та отримані травми він знаходився на лікуванні у неврологічному відділенні Кременчуцької першої міської лікарні з діагнозом: забій мяких тканин теменно-потиличної частини, ссадини. ОСОБА_1 зазначає, що окрім тілесних ушкоджень йому завдані матеріальні збитки, оцінені на суму 8 488 грн. 09 коп., що складаються із витрат на лікування та вартості пошкодженого одягу та майна. Разом з тим, як вказує позивач, протиправними діями працівника КП «Благоустрій Кременчука» ОСОБА_2 йому завдано моральну шкоду, яка ним оцінена в 50 000 грн. 00 коп. Завдана моральна шкода полягає в тривалих фізичних стражданнях, які позивач переніс та продовжує відчувати до цього часу внаслідок отриманих травм. За викладених обставин, а також у звязку із тим, що завдана матеріальна і моральна шкода підлягає відшкодуванню КП «Благоустрій Кременчука», позивач і вимушений звернутись до суду.

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 12 квітня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано час на усунення недоліків.

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 21 квітня 2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 29 травня 2017 року на підставі клопотання позивача витребувано з Відділу поліції №1 Кременчуцького ВП ГУ НП України в Полтавській області та від Кременчуцького міського відділу ГУ НП України в Полтавській області додаткові докази.

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 27 липня 2017 року на підставі клопотання представника відповідача КП «Благоустрій Кременчука» ОСОБА_3 витребувано із комунальної установи обласної державної адміністрації «Полтавський обласний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф» Полтавської обласної станції екстреної медичної допомоги №2 міста Кременчука та від Кременчуцької першої міської лікарні ім. Лікаря О. Богаєвського додаткові докази.

24 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про збільшення ціни позову, відповідно до якої просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь завдану матеріальну шкоду в сумі 8 488 грн. 09 коп. та моральну шкоду в розмірі 172 800 грн. 00 коп., а також просив суд судові витрати покласти на відповідача. Заява про збільшення ціни позову мотивована змінами розміру мінімальної заробітної плати з 1 218 грн. 00 до 3 200 грн. 00 коп., розмір якої приймається за основу при підрахунку завданої моральної шкоди.

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 16 лютого 2018 року по справі призначено судову психологічну експертизу, проведення якої було доручено експертам Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф.. ОСОБА_4, провадження у справі зупинено.

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 12 вересня 2018 року провадження у справі поновлено.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позові обставини, одночасно в частині стягнення з відповідача моральної шкоди просив їх задовольнити в обсязі шкоди, визначеному варіантом висновку судової психологічної експертизи від 09 серпня 2018 року, а саме в розмірі 13,5 мінімальних заробітних плат, що становить суму 50 260 грн. 50 коп.

Представники відповідача, КП «Благоустрій Кременчука» - ОСОБА_5 і ОСОБА_3, в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в їх задоволенні відмовити в повному обсязі з підстав відсутності причинно наслідкового звязку між діями працівника КП «Благоустрій Кременчука» ОСОБА_2 та понесення матеріальних збитків позивачем та завданням моральної шкоди останньому.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав відсутності з його боку дій, що призвели до тілесних ушкоджень позивача та пояснив, що в ході знесення гаража, належного ОСОБА_1, останній сварився з працівниками КП «Благоустрій Кременчука», потім пішов за гараж, а повернувся вже з тілесними ушкодженнями, під час отримання яких ОСОБА_2 був відсутній.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представників відповідача, КП «Благоустрій Кременчука» - ОСОБА_5 і ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_2, ретельно дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

15 грудня 2017 набув чинності Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

Згідно із частиною 3 статті Цивільного процесуального кодексу України (в редакції від 15 грудня 2017 року), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 9 частини 1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції від 15 грудня 2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з вищевикладеним, справа повинна бути розглянута за правилами, що діють після набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України від 03 жовтня 2017 року в редакції Закону України №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що 20.12.2013 року виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області було прийнято рішення № 712 «Про демонтаж та евакуацію рухомого майна» пунктом першим якого було вирішено питання щодо проведення демонтажу та евакуації металоконструкції по вулиці Гагаріна в районі будинку № 27/4 (власник ОСОБА_1В.) відповідно до додатків №№1,2.

Пунктом другим зазначеного вище рішення визначено, що демонтаж та евакуацію рухомого майна доручено КП «Благоустрій Кременчука».

Наказом № БК/К-9 від 19 березня 2012 року ОСОБА_2 було прийнято на роботу на посаду начальника служби безпеки, з якої останнього було звільнено 12 жовтня 2018 року за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України, що підтверджується наказом № 221к.

На виконання рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №712 від 20 грудня 2013 року «Про демонтаж та евакуацію рухомого майна», 10 липня 2014 року працівниками КП «Благоустрій Кременчука» разом з працівниками управління контролю за станом екологічної безпеки виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області, та за участю працівників міліції Кременчуцького міського відділу вживалися заходи щодо демонтажу металоконструкцій по вулиці Гагаріна в районі будинку №27/4 в місті Кременчуці, власником яких є ОСОБА_1

Як вбачається із наданого суду відповідачем відзиву на позовну заяву та особистих пояснень сторін в судовому засіданні, останніми не оспорюється факт перебування ОСОБА_2 в трудових відносинах з КП «Благоустрій Кременчука» під час виконання ним трудових обовязків повязаних із виконанням рішення виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області було прийнято рішення № 712 від 20.12.2013 року, що мали місце 10 липня 2014 року.

Оскільки, зазначений вище факт перебування ОСОБА_2 з відповідачем у трудових відносинах та прийняття останнім участі при виконанні зазначеного вище рішення виконавчого комітету сторонами у справі не заперечується, тому відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України не підлягає доказуванню.

В обґрунтування підстав та розміру відшкодування завданої позивачу матеріальної і моральної шкоди, останній посилається на факт заподіяння йому 10.07.2014 року працівником КП «Благоустрій Кременчука» ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, під час проведення відповідачем демонтажу належного йому на праві власності гаража.

Згідно із положеннями частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із положеннями статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Так, в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду повідомила, що 10 липня 2014 року в дворі свого будинку вона побачила на даху гаража чоловіка, що працював зі стропами, далі - корпус позивача над дахом гаража, після чого побігла за гараж та побачила чоловіка, якого як дізналася пізніше, звати Діма. Цей чоловік був поруч із ОСОБА_1, його руки були угорі, після чого останній почав падати. У ОСОБА_1 була розбита голова, а також пошкоджена рука і нога.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомив, що у день зазначених вище подій він спостерігав, як його батько ОСОБА_1 намагався піднятися по драбині на гараж у ході подій по його демонтажу. На гаражі перебував стропальник. Даний гараж є власністю ОСББ, якому ОСОБА_1 сплачував орендну плату за землю. Залізти ОСОБА_1 заважав працівник КП «Благоустрій Кременчука» ОСОБА_2, дії якого призвели до того, що позивач, який майже заліз на гараж, упав. Внаслідок падіння на ОСОБА_1 були завдані тілесні ушкодження - садна на голові, руці та нозі. Після падіння ОСОБА_1 було зле, йому допомагали піднятися. В день подій було сухо. ОСОБА_7 вказав, що ОСОБА_2 звертався до нього, як керівника ОСББ, про необхідність демонтувати гаражі, що розташовані у дворі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 вказав, що знає ОСОБА_1 давно, не характеризував його як конфліктну особу; розповів, що у день події спостерігав, як працівник стропив гараж, належний ОСОБА_1, а останній в цей час намагався туди залізти по деревяній драбині, яка була приставлено до гаража з короткої його сторони. В час, коли ОСОБА_1 наполовину доліз до гаража, якийсь чоловік узявся за одяг позивача двома руками, орієнтовно за футболку, в районі талії і потягнув його донизу. В результаті ОСОБА_1 упав. Після падіння позивач тримався за голову, з неї текла кров. В день події було сонячно. Після падіння ОСОБА_1 підіймався із землі з допомогою. Свідок не бачив, щоб ОСОБА_1 порушував громадський порядок.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 розповів, що давно знає ОСОБА_1, не характеризував його як конфліктну особу. Пояснив, що 10 липня 2014 року, проходячи повз двір, де живе ОСОБА_1, побачив натовп; на його запитання ОСОБА_1 відповів, що ліквідовують його гараж. В цей час на даху гаража чоловік уже стропив гараж. ОСОБА_1 почав лізти по драбині на дах, на драбині кричав, що гараж строплять неправильно, кликав на допомогу. У цей час чоловік, якого свідок впізнав в залі судового засіданні в особі ОСОБА_2, підбіг і ривком смикнув ОСОБА_1 униз, узявши однією рукою за футболку, а іншою за штани. ОСОБА_1 впав, чоловік відбіг на іншу сторону гаража туди, де стояли міліціонери. На ОСОБА_1 було видно кров, йому допомагали піднятися його матір і син. Погода в день події була суха і сонячна. Свідок не бачив, щоб ОСОБА_1 порушував громадський порядок.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 липня 2014 року на адресу: вулиця Гагаріна, будинок 27/4, місто Кременчук, за викликом ОСОБА_1 був здійснений виїзд швидкої медичної допомоги, позивачу поставлено попередній діагноз: ситуативний астено-невортичний синдром, садно в тімяній області та в області правого ліктьового суглобу, що підтверджується копією карти виїзду швидкої медичної допомоги №32356 А 16.

Відповідно до оглянутої в судовому засіданні карти виїзду швидкої допомоги №32459119 вбачається, що 11 липня 2018 року за адресою: вулиця Радянська, будинок 24-52, місто Кременчук, був здійснений виїзд останньої за викликом ОСОБА_1, останньому було поставлено попередній діагноз: ситуативний астено-невортичний синдром, садно в тімяній області та в області правого ліктьового суглобу.

Згідно виписки з медичної картки стаціонарного хворого неврологічного відділення №5084, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував на стаціонарному лікуванні у Кременчуцькій першій міській лікарні ім. О.Т. Богаєвського з 11 липня 2014 року по 17 липня 2014 року з діагнозом: забій мяких тканин теменно-потиличної частини, ссадини теменної частини, в області правого ліктьового згибу.

Відповідно до змісту відповіді Кременчуцької першої міської лікарні ім. О.Т. Богаєвського за вих.№1343/31-1 від 12 жовтня 2017 року, наданої до суду на виконання ухвали суду про витребування доказів, ОСОБА_1, перебував на лікуванні в неврологічному відділенні Кременчуцької першої міської лікарні ім. О.Т. Богаєвського з 11 липня 2014 року по 17 липня 2014 року з діагнозом: забій мяких тканин тімяно-потиоичної області, садна тімяної області, правового ліктьового згину, в нижній треті гомілки справа; кількість проведених ліжко днів 6 (шість) за рахунок бюджетних коштів; медикаменти ОСОБА_1 придбав за власні кошти у звязку із недостатнім бюджетним фінансуванням лікарні.

Вирішуючи питання щодо доведеності в судовому засіданні факту заподіяння позивачу працівником відповідача тілесних ушкоджень під час виконання останнім своїх трудових обовязків, повязаних із демонтажем власності позивача, суд також вважає за необхідне прийняти до уваги дослідженні в судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000942 розпочатого за заявою ОСОБА_1 по факту вчинення відносно останнього кримінального правопорушення, передбаченого статтею 125 КК України, а саме:

протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, зареєстровану № 3873 10 липня 2014 року, зі змісту якої вбачається, що 10 липня 2014 року близько 08 год. 30 хв. біля будинку №27/4 по вулиці Гагаріна в місті Кременчуці, невідома особа нанесла ОСОБА_1 тілесні ушкодження;

витягом з ЄРДР щодо внесення 10.07.2014 року відомостей по факту отримання позивачем тілесних ушкоджень;

висновок судово-медичної експертизи № 784 від 22.07.2014 року за змістом якої вбачається що при судово-медичному обстеженні у громадянина ОСОБА_1 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: саден на голові, правій верхній і ніжній кінцівках, які утворилися від дії тупих предметів, можливо у вказаний період часу, про що свідчить їх характер, локалізація і дані медичної документації та за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень; вищевказані тілесні ушкодження не характерні для виникнення їх при вільному падінні потерпілого з висоти власного зросту, з наступним ударом об тверду поверхню, про що свідчить їх характер, локалізація і дані медичної документації;

висновок судово-медичної експертизи № 1131 від 29.09.2014 року за змістом пункту другого якого вбачається що експерт не виключає можливості, що вище вказані тілесні ушкодження могли виникнути як при вільному падінні потерпілого з висоти 2 метри, так і падінні його з попередньо наданим тілу прискоренням, з наступним ударом об тверду поверхню, про що свідчить їх характер і локалізація;

протокол слідчого експерименту з фото таблицею до нього складений 25 травня 2015 року за участю ОСОБА_1 в ході проведення якого останнім було показано спосіб та механізм отримання ним тілесних ушкоджень;

висновок судово-медичної експертизи №546 від 26.05.2015 року відповідно до якого покази потерпілого надані ним в ході слідчого експерименту, можуть відповідати обєктивним судово-медичним даним, отриманим при судово-медичній експертизі громадянина ОСОБА_1

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження протягом 2014-2017 років слідчим по справі неодноразово приймалися рішення про закриття кримінального провадження які в подальшому було скасовано з підстав необхідності проведення додаткових перевірок з приводу викладених в заяві про злочин фактів і остаточно, 22 березня 2017 року постановою старшого слідчого СВ відділення поліції №1 КВП ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 кримінальне провадження №0000942 було закрито у звязку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, оскільки в ході проведення досудового розслідування не встановлено факту умисного заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_1

Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За викладених вище обставин, суд приходить до висновку, що наведенні вище докази є належними, допустимими та такими що в своїй сукупності підтверджують факт вчинення працівником відповідача КП «Благоустрій Кременчук» ОСОБА_2 неправомірних дій по відношенню до позивача у вигляді штовхання останнього з дробини, що привело до травмування ОСОБА_1 і як наслідок отримання останнім тілесних ушкоджень легкої ступені.

Відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 79 ЦПК України визначено що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до вимог статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд не приймає до уваги покази допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 оскільки покази останніх з огляду на наведенні вище вимоги чинного законодавства не є достовірними доказами на підтвердження наданих відповідачем заперечень, так як останні фактично лише підтвердили факт проведення демонтажу належного позивачу майна та вчинення останнім перешкоди у здійсненні відповідачем цих дій, одночасно зазначивши що сам момент падіння ОСОБА_1 з дробини та обставини внаслідок яких він отримав тілесні ушкодження вони не бачили.

Одночасно, суд вважає за необхідне зазначити що вирішуючи питання належності та допустимості як доказ, покази інших свідків які фактично підтвердили що саме ОСОБА_2 були вчиненні неправомірні дії по відношенню до позивача що привели до падіння останнього та завдання йому тілесних ушкоджень, судом був врахований факт відсутності розбіжностей із первісними показами, зазначених вище осіб, що містяться в матеріалах кримінального провадження, дослідженого в судовому засіданні.

Крім того, постанова слідчого про закриття кримінального провадження не є належним та допустимим доказом на підтвердження відсутності причинного звязку між діями ОСОБА_2 та негативними наслідками, в даному випадку отримання позивачем тілесних ушкоджень, оскільки предметом розглядом є цивільно правова відповідальність особи, а не кримінальна.

Оцінюючи на предмет допустимості висновок судово-психологічної експертизи № 721 від 9.08.2018 року (а.с. 171-185) на вирішення якої були поставленні питання щодо визначення розміру завданої позивачу внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 моральної шкоди суд виходить з наступного.

Статтею 102 ЦПК України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Як вбачається зі змісту відповіді на трете запитання, експерт в порушення вимог чинного законодавства, фактично надає оцінку діям відповідача, зазначаючи про відсутність встановлення факту здійснення відповідачем КП «Благоустрій Кременчук» та їх працівником ОСОБА_2 конкретних дій, що суперечить мотивувальній частині експертизи за змістом якої вбачається, що надання оцінки, встановлення факту здійснення відповідачем та ОСОБА_2 не входить до меж компетенції експерта-психолога (а.с. 183).

Наряду з наведеним вище, додатковою підставою відхилення висновку експерта, суд також вважає порушення при складанні останньої, визначений статтею 102 ЦПК України, принцип обґрунтованості відповідей на поставленні питання, оскільки як вбачається зі змісту останніх, вони не містять в собі чіткої відповіді на поставленні питання щодо визначення можливого розміру грошової компенсації за заподіяну моральну шкоду, а фактично зазначають за яких умов може бути заснований той чи інший розмір компенсації.

Як встановлено в судовому засіданні, між діями ОСОБА_2 що виразилися у штовханні ОСОБА_1 з дробини і наслідками заподіяння матеріальної і моральної шкоди останньому є прямий причинний зв'язок.

Згідно із положеннями частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 статті 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Оскільки, факт перебування ОСОБА_2 з відповідачем у трудових відносинах та прийняття останнім 10.07.2014 року участі при виконанні рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 712 від 20.12.2013 року, сторонами у справі не заперечується, то в даному випадку, з огляду на наведені вище норми чинного законодавства, обовязок відшкодування завданої шкоди покладається виключно на КП «Благоустрій Кременчук»

Як вбачається з матеріалів справи, у звязку із перебуванням позивача на стаціонарному лікуванні внаслідок подій, що мали місце 10 липня 2014 року, останнім було понесено витрати на придбання медикаментів для лікування.

Згідно із відповіді Кременчуцької першої міської лікарні ім. О.Т. Богаєвського за вих.№1343/31-1 від 12 жовтня 2017 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував на лікуванні в неврологічному відділенні Кременчуцької першої міської лікарні ім. О.Т. Богаєвського з 11 липня 2014 року по 17 липня 2014 року; кількість проведених ліжко днів 6 (шість) за рахунок бюджетних коштів; медикаменти ОСОБА_1 придбав за власні кошти у звязку із недостатнім бюджетним фінансуванням лікарні.

Згідно чеків на придбання лікарських засобів за призначенням, а також чеку на придбання футболки, позивачем було придбано товарів на загальну суму 1 169 грн. 38 коп. (155 грн. 30 коп. згідно чеку від 11 липня 2014 року, 106 грн. 16 коп. згідно чеку від 11 липня 2014 року, 177 грн. 14 коп. згідно чеку від 11 липня 2014 року, 109 грн. 73 коп. згідно товарного чеку №07-Чк-0065829 від 28 липня 2014 року, 34 грн. 14 коп. згідно чеку від 13 липня 2014 року, 38 грн. 52 коп. згідно чеку від 14 липня 2014 року, 00 грн. 90 коп. згідно чеку від 16 липня 2014 року, 38 грн. 88 коп. згідно чеку від 14 липня 2014 року, 38 грн. 00 коп. згідно чеку від 14 липня 2014 року, 27 грн. 96 коп. згідно чеку від 11 липня 2014 року, 12 грн. 65 коп. згідно чеку від 14 липня 2014 року, 30 грн. 00 коп. згідно товарного чеку №430 від 14 липня 2014 року, 400 грн. 00 коп. згідно товарного чеку №387 від 04 травня 2014 року.)

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України в редакції 2017 року кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України в редакції 2017 року передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вивчивши та проаналізувавши надані стороною позивача докази на обґрунтування зазначеного вище розміру матеріальної шкоди, суд приходить до висновку про часткове задоволення останніх саме в частині визначеного позивачем розміру з підстав невідповідності назв та кількості ліків наявних у лікарських призначеннях, тим що містяться в фіскальних чеках та квитанціях, наданих позивачем на обґрунтування свої вимог.

Вирішуючи питання щодо розміру понесених позивачем витрат на лікування, суд не вбачає підстав для відшкодування відповідачем вартості придбаних ліків та інших товарів, а саме: на суму 180 грн. 00 коп. вартості препарату цитофлавин згідно чеку від 11 липня 2014 року; на суму 00 грн. 05 коп. вартості пакету майка №1, на суму 112 грн. 37 коп. вартості препарату гропринозин, на суму 20 грн. 41 коп. вартості препарату циннабсин, згідно товарного чеку №07-Чк-0065829 від 28 липня 2014 року, оскільки в матеріалах справи відсутні докази лікарського призначення зазначених препаратів ОСОБА_1

Також суд не приймає до уваги заявлену позивачем до компенсації суму в розмірі 138 грн. 90 коп. згідно товарного чеку №07-Чк-0062067 від 10 липня 2014 року, а також вартості медичного обстеження в розмірі 200 грн. 00 коп. згідно квитанції №3887 від 10 липня 2017 року, у звязку із відсутністю доказів на призначення вказаних препаратів та обстеження лікарями швидкої допомоги 10 липня 2014 року.

Окрім того, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позову в частині компенсації відповідачем вартості телефону Nokіа 6300 в розмірі 1 350 грн. 00 коп. згідно товарного чеку №Б від 23 листопада 2013 року, барсетки в розмірі 1 800 грн. 00 коп. згідно товарного чеку від 28 травня 2014 року, бриджів вартістю 600 грн. 00 коп. згідно товарного чеку №387, окулярів в розмірі 1 555 грн. 00 коп. згідно рахунку 32 від 07 квітня 2017 року, у звязку із відсутністю в матеріалах цивільної справи та в матеріалах кримінального провадження №0000942 доказів на підтвердження факту, що саме це майно було пошкоджено в результаті подій, що сталися 10 липня 2014 року.

З наведених вище підстав, судом було виключено із загального розміру понесених позивачем витрат, розмір недоведених останнім сум в частині вартості лікування і пошкодженого майна та підсумовуючи доведенні витрати які були понесені позивачем внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 під час виконання останнім своїх трудових обовязків, приходить до висновку про стягнення з відповідача, як з особи з якою останній перебував у трудових відносинах, КП «Благоустрій Кременчук» на користь позивача 1169,38 грн. матеріальної шкоди.

В частині заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з положень частини 1 статті 1163 Цивільного кодексу України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно вказаної Постанови, особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду лише у випадку доведеності її вини та коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України, іншими нормативними актами, які встановлюють відповідальність за заподіяння такої шкоди.

Відповідно до статей 1167, 1172 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Позивач ставить питання про відшкодування моральної шкоди, яка завдана йому в результаті винних дій відповідача, від яких він отримав тілесні ушкодження та перебував на лікуванні, чим було порушено його нормальні життєві умови та з урахуванням характеру дій відповідача, глибини фізичних та душевних і психічних страждань вважає, що розумним та справедливим буде відшкодування моральної шкоди у розмірі 13,5 мінімальних заробітних плат, що становить суму 50 260 грн. 50 коп.

Відповідно до ст. 454 ЦК України розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом з урахуванням ступеня вини заподіювача і потерпілого та майнового стану відповідача (громадянина).

Беручи до уваги вищезазначені принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, позицію відповідача який заперечує проти позовних вимог, а також враховуючи, що позивач отримав легкі тілесні ушкодження та перебував на лікуванні, внаслідок чого дійсно був позбавлений нормального життєвого ритму та враховуючи характер, обсяг та глибину моральних страждань, які він переніс, суд вважає, що цивільний позов про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Суд вважає за необхідне визначити межі відшкодування моральної шкоди у розмірі, співмірному з розміром прожиткового мінімуму на працездатну особу, оскільки згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року, установити, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» № 2246-VIII від 07 грудня 2017 року, у 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу з 1 січня 2018 року становить 1 762 грн. 00 коп.

Суд звертає увагу на те, що змінений в судових дебатах позивачем розмір позовних вимоги суд не приймає до уваги, оскільки останнім порушено порядок, визначений Цивільним процесуальним кодексом України в редакції 2017 року звернення до суду з клопотанням про зміну позовних вимог, а саме воно не оформлено у передбаченій положеннями чинного цивільного процесуального законодавства формі - у вигляді письмового клопотання.

У звязку із вищевикладеним, суд вважає визначений ОСОБА_1 в заяві про збільшення ціни позову від 24 жовтня 2017 року, розмір завданої йому моральної шкоди в сумі 172 800 грн. 00 коп. таким, що є занадто завищеним, необґрунтованим та не відповідає вимогам чинного законодавства.

За викладених обставин, враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач у звязку із неправомірними діями третьої особи ОСОБА_13, внаслідок яких позивач отримав тілесні ушкодження, враховуючи характер немайнових втрат, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню в розмірі трьох прожиткових мінімумів на одну працездатну особу - 5 286 грн. 00 коп., виходячи із розрахунку: 3 * 1 762 грн. 00 коп.

Статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, до яких статтею 133 цього Кодексу віднесено витрати, повязані із проведенням експертиз, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 сплатив кошти в розмірі 11 441 грн. 00 коп. за проведення судово-психологічної експертизи на підставі ухвали суду від 16 лютого 2018 року, що підтверджується копією платіжного доручення №Р24А405177931А12885 від 18 квітня 2018 року.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено на 3,56 %, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача КП «Благоустрій Кременчука» інші судові витрати в розмірі 407 грн. 30 коп. (11 441 грн. 00 коп. * 3,56 %).

Керуючись статтями 5, 10, 13, 76, 77, 81, 133, 141, 259, 263, 264, 265 Цивільно-процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: 39600, АДРЕСА_1) до Комунального Підприємства «Благоустрій Кременчука» (, місцезнаходження: 39605, Полтавська область, місто Кременчук, вулиця 1905, будинок 27) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Комунального Підприємства «Благоустрій Кременчука» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 1169,38 грн.

Стягнути з Комунального Підприємства «Благоустрій Кременчука» на користь ОСОБА_1 компенсацію заподіяної моральної шкоди в розмірі 5286 грн. 00 коп.

Стягнути з Комунального Підприємства «Благоустрій Кременчука» на користь держави судовий збір в розмірі 22,78 грн.

Стягнути з Комунального Підприємства «Благоустрій Кременчука» на користь ОСОБА_1 витрати, повязані із проведенням експертизи в розмірі 407,30 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст судового рішення виготовлено 05 грудня 2018 року.

Суддя: Д.О. Зоріна