КОПІЯ
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/159/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1 (суддя доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.

за участю апелянта ОСОБА_4, представника позивача ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/15856/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 16 листопада 2017 року (суддя Стефанишин С.Л.) у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта та представника позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Відповідно до пункту 8 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

ОСОБА_7 звертаючись до суду із позовом зазначала, що під час шлюбу із ОСОБА_4 народилася донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу залишилась проживати з позивачкою. Рішенням суду з відповідача стягуються на її користь аліменти на утримання доньки. Посилаючись на те, що донька потребує додаткових витрат на своє утримання, зокрема на вивчення англійської мови у Мовній школі «Ола», на оздоровлення та відпочинок в таборі відпочинку, відвідування басейну, а також на лікування та профілактику захворювань, стоматологічні послуги, загальна вартість яких становить 27958 грн., позивач, виходячи з рівності прав та обов'язків батьків щодо утримання дитини, просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь ? вказаних понесених додаткових витрат на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 13979 грн. та судові витрати.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 16 листопада 2017 року позов задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 ОСОБА_9 додаткові витрати у розмірі 1/2 усіх понесених витрат на доньку ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2, що становить 13 979 грн. (тринадцять тисяч девятсот сімдесят девять гривень). Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку та вказує, що це рішення є незаконним, а тому підлягає до скасування. Апелянт зазначає, що суд розглянув справу за його відсутності у звязку з чим він був позбавлений можливості надати пояснення, заперечення, доводи та докази стосовно заявлених позовних вимог. На думку апелянта, судом не надано належної оцінки доказам, що надані позивачем та безпідставно взято їх до уваги. ОСОБА_4 вважає, що судом необґрунтовано взято до уваги наданий позивачкою акт здачі-приймання дороговартісних стоматологічних послуг та довідку ТОВ «Олтон» про обстеження доньки, оскільки жодного медичного підтвердження в необхідності надання вказаних послуг позивач не надала, при цьому судом не враховано його матеріальну спроможність оплатити вказані послуги. Також, на думку апелянта, судом незаконно прийнято до уваги довідку Мовної школи «Ола» та довідку про оплату послуг за відвідування басейну, оскільки в розумінні ст. 89 ЦПК України вказані документи не є належними доказами. Апелянт посилається на неврахування судом ту обставину справи, що після розірвання шлюбу він постійно матеріально підтримує свою доньку, оплачує послуги стоматолога, відвідування музичної школи, компютерних курсів та неодноразово перераховував кошти на картковий рахунок позивачки. Крім того, з лютого 2014 року по жовтень 2016 року, донька перебувала на його повному утриманні, оскільки позивач в цей період перебувала за кордоном. ОСОБА_4 вважає, що розмір стягуваних з нього за рішенням суду аліментів в сумі 4614,96 грн. є достатнім для забезпечення нормального рівня життя дитині. Також судом не враховано, що на його утриманні знаходяться хворі непрацездатні батьки, які в силу похилого віку потребують сторонньої допомоги та витрат на лікування.

В судовому засіданні ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі і просить її задовольнити, скасувавши рішення суду першої інстанції.

Представник позивачки ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнав і просить її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Позивачка до суду не зявилася, про причини неявки суд не повідомила.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 03.12.2005 року серії 1-БВ №016584 (а.с. 5).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивач понесла додаткові витрати на лікування доньки в розмірі 15918 грн. ( 14750грн. стоматологічні послуги, 1168грн. медичне обстеження), на оздоровлення у таборі відпочинку «Джерельце» в розмірі 7850 грн. та на розвиток здібностей доньки у звязку з відвідуванням курсів іноземних мов в Мовній школі «Ола» в розмірі 1720 грн. і відвідуванням басейну в розмірі 2470 грн., тому враховуючи рівність прав та обов'язків батьків щодо утримання дитини, стягнув з відповідача на користь позивача 13979 грн. понесених додаткових витрат на дитину. При цьому суд виходив із обґрунтованості позовних вимог та фінансової спроможності відповідача брати участь у вказаних витратах.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частини 7 статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають значення для справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що справа в порушення вимог процесуального законодавства була розглянута за відсутності відповідача, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки про день і час розгляду справи на 05.10.2017 року та на 16.11.2017 року відповідач був повідомлений, що підтверджується матеріалами справи (а.с.21, 24). 05.10.2017 року та 16.11. 2017 року ОСОБА_4 подав до суду клопотання щодо відкладення розгляду справи з причин зайнятості на роботі та з причин перебування на лікарняному і клопотання відповідача від 05.10.2017 року було задоволено. Враховуючи тривалість розгляду цієї справи та процесуальні строки її розгляду суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи від 16.11.2017 року.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції без відповідних доказів та необхідності проведення саме такого стоматологічного лікування доньці ОСОБА_11 стягнуто з нього кошти за це лікування є недоведеними.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_8 ОСОБА_9 понесла витрати на стоматологічні послуги доньки в сумі 14750грн., а саме: проведення професійної гігієни порожнини рота вартістю 400грн., зняття відбитків та визначенні плану лікування за цифалометричними даними вартістю 4350 грн., встановлення апаратів для функціональної корекції Multi T вартістю 5000 грн. та Multi P вартістю 5000 грн. (а.с. 8-10).

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України (2004 року в редакції чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення) кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Аналогічні положення закріплені у ч.1 ст. 81 ЦПК України 2017 року.

Судова колегія вважає, що апелянтом не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що донька не потребувала саме таких стоматологічних послуг, адже згідно медичної карти ортодонтичного пацієнта ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 та заключення від 15.01.2018 року лікаря ОСОБА_12, ОСОБА_8 ОСОБА_13 26.11.2016 року звернулася до ортодонта із скаргами на естетичний недолік та їй був встановлений діагноз: Брахіоцифал 2 класу,бімаксилярна протрузія скелетний клас 2 нижньої щелепи та перехресний щічний прикус верхньої щелепи. Проведено початковий етап лікування у вигляді функціональної корекції за допомогою мультифункціонального апарату Multi T та Р (а.с. 58-59, 66).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги довідку ТОВ «Олтон» про обстеження дитини на суму 1168грн., оскільки не вказано дату її видачі та доказів необхідності проведення такого обстеження, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу. Так, як вбачається із консультативного заключення МЦ ПП «Приватна поліклініка «Малятко Плюс» ОСОБА_8 ОСОБА_13 20.06.2017 року зверталася до лікаря педіатра із скаргами в тому числі на біль в животі, епізодичну блювоту і вподальшому позивачка проводила обстеження доньки ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_4 в МЦ «Діагностикум», а саме: компютерна діагностика організму, УЗД органів черевної порожнини з нирками та щитоподібна залоза, використані препарати, лабораторні аналізи. Вартість усього обстеження 1168грн., що підтверджується квитанцією №016168 від 20.07.2017 року.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції не враховано недоведеність позовних вимог в частині оплати навчання дитини в Мовній школа «Ола» та відвідування басейну є безпідставними, адже апелянтом не оспорюється наявність цих особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину і суд першої інстанції вірно оцінив надані позивачем довідки про понесені останньою витрат на навчання дитини в ТОВ «Мовна школа ОЛА» та відвідування басейну (а.с. 14-15, 65).

Посилання апелянта на те, що він не погоджується із іншими додатковими витратами, оскільки ним постійно надаються кошти на забезпечення дитини, проводить оплату послуг стоматолога, відвідування музичної школи, компютерних курсів, перераховував кошти на картковий рахунок позивача є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки він не позбавлений права на звернення до суду з позовом до ОСОБА_8 ОСОБА_9 про стягнення із неї цих додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами.

Доводи апеляційної скарги про те, що батьки апелянта серйозно хворі та потребують сторонньої підтримки не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_8 ОСОБА_9 про стягнення додаткових витрат на дитину, адже СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 390 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 16 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 серпня 2018 року.

Судді: (підпис) ОСОБА_1

(підпис) ОСОБА_2

(підпис) ОСОБА_3

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк