АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/160/18 Номер провадження 22-ц/786/1685/18Головуючий у 1-й інстанції Дем'янченко С. М. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Бутенко С.Б.

суддів: Прядкіної О.В, Хіль Л.М.,

за участю секретаря: Лимар О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 21 травня 2018 року у складі головуючого судді Дем'янченка С.М.

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив витребувати у ОСОБА_3 належний йому на праві приватної власності автомобіль марки ВАЗ моделі 210990-20 СПГ, 2006 року випуску, білого кольору, шасі НОМЕР_2, реєстраційний № НОМЕР_1, та оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та передати йому, а також стягнути судовий збір та витрати на правничу допомогу адвоката.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 21 травня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 повернути ОСОБА_4 автомобіль марки ВАЗ моделі 210990-20 СПГ, 2006 року випуску, білого кольору, шасі НОМЕР_2, реєстраційний № НОМЕР_1, та оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. та 6500 грн. витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на недоведеність позовних вимог, вважає, що вона володіє спірним автомобілем на законних підставах, а позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту першому частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу ОСОБА_4 на праві власності належить автомобіль марки ВАЗ моделі 210990-20 СПГ, 2006 року випуску, білого кольору, шасі НОМЕР_2, реєстраційний № НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3.

Навесні 2015 року позивач передав вказаний автомобіль у тимчасове користування ОСОБА_5, який проживав у м. Полтава та їздив на ньому до відповідача ОСОБА_3, яка проживає у м. Зіньків Полтавської області.

10 червня 2017 року ОСОБА_5, перебуваючи у м. Зінькові, з приступом інсульту був доставлений до Зіньківської центральної районної лікарні Полтавської області, де і помер.

Спірний автомобіль залишився у відповідача, яка на вимогу позивача автомобіль не повертає, вказуючи, що вона придбала даний автомобіль на законних підставах.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач є законним власником спірного автомобіля, а відповідач - недобросовісним володільцем, яка безпідставно утримує автомобіль у себе.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно норм статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Згідно статті 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, що передбачено статтею 387 ЦК України.

За правилами статті 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не виникає із закону або не встановлено рішенням суду.

Статтею 398 ЦК України встановлено, що право володіння виникає на підставі договору з власником, а також на інших підставах встановлених законом.

Відповідно до статті 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна.

Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. № 1371) встановлено обов'язкову державну реєстрацію (перереєстрацію) транспортних засобів в сервісних центрах МВС або через центри надання адміністративних послуг власниками транспортних засобів та особами, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представниками протягом десяти діб після придбання (одержання).

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, серед іншого є оформлені в установленому порядку:укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС або в центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких органів або центрів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб (пункт 8 Правил).

За вимогами статей 12, 13, 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

З огляду на відсутність доказів укладення в установленому порядку договору купівлі-продажу, що підтверджує правомірність придбання спірного автомобіля відповідачем ОСОБА_3, апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо набуття нею права власності та даний автомобіль та правомірного володіння ним.

Показання свідків та страхування цивільно-правової відповідальності, на що посилається в апеляційній скарзі відповідач, не є допустимими доказами по справі у розумінні положень статті 78 ЦПК України і до уваги судом не беруться.

Отже, фактичне володіння спірним автомобілем відповідачем без належної правової підстави не можна вважати законним й позивач має право на витребування даного майна згідно норм статті 387 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про пропущення позивачем строку позовної давності є безпідставними і висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За правилами частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки про факт вибуття спірного майна із його володіння позивач довідався після смерті 10 червня 2017 року ОСОБА_5, якому передав автомобіль у користування, з даним позовом про витребування майна він звернувся до суду 02 лютого 2018 року - в межах трирічного строку, позовна давність ним не пропущена.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов'язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (рішення у справі «ОСОБА_6 проти Іспанії» (Garsia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26 із подальшими посиланнями).

Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на встановлені фактичні обставини справи рішення суду першої інстанції відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Встановлено, що оскаржене рішення постановлено судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування колегією суддів апеляційного суду не вбачається.

За наведених обставин апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 21 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя підпис С.Б. Бутенко

Судді: підпис О.В. Прядкіна

підпис Л.М. Хіль

Повне судове рішення складено 23 серпня 2018 року.

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області С.Б. Бутенко