Постанова

Іменем України

29 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 681/562/16-ц

провадження № 61-41134св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ЛеськоА. О., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Полонська міська рада Хмельницької області, Полонська районна державна адміністрація Хмельницької області, відділ у Полонському районі Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Поділляземінвест»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 13 березня 2018 року в складі судді: Горшар А. Г. та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 21 червня 2018 року в складі колегії суддів: Купенського А. В., Спірідонової Т. В., Янчук Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Полонської міської ради Хмельницької області, Полонської районної державної адміністрації Хмельницької області, відділу у Полонському районі Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області, за участю третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю «Поділляземінвест», про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасування рішень міської ради, державної реєстрації земельної ділянки, свідоцтва про право власності на земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є власниками по 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами на АДРЕСА_1. Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2014 року зазначене домоволодіння було поділено та встановлено порядок користування земельною ділянкою, виділено кожному співвласнику по 0,0647 га. Позивач замовила виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, проте у зв'язку побудовою ОСОБА_5 паркану розмір раніше виділеної їй у користування земельної ділянки зменшився на 0,0125 га.

У заяві про уточнення (збільшення) позовних вимог також зазначала, що ОСОБА_6 на підставі рішення Полонської міської ради Полонської міської ради від 18 вересня 2015 року № 20 виділено земельну ділянку на АДРЕСА_2 площею 0,1065 га, що порушує порядку користування земельною ділянкою, встановлений відповідно до рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2014 року.

Посилаючись на порушення прав на користування земельною ділянкою та наявність перешкод для набуття земельної ділянки у власність у майбутньому, ОСОБА_4 просила: зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні частиною зазначеної земельної ділянки площею 0,06474 га шляхом знесення паркану; скасувати частково рішення сесії Полонської міської ради від 20 березня 2015 року № 20, яким ОСОБА_6 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства; скасувати державну реєстрацію в державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,1065 га кадастровий номер НОМЕР_1; скасувати підпункт 8 пункту 1.3 рішення Полонської міської ради Полонської міської ради від 18 вересня 2015 року № 20 про передачу у власність ОСОБА_6 зазначеної земельної ділянки; скасувати державну реєстрацію речового права на нерухоме майно ОСОБА_6 на земельну ділянку та визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну площею 0,1065 га на АДРЕСА_2, видане ОСОБА_6

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 13 березня 2018 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_5 знести збудований ним паркан з штучних блоків на бутовому фундаменті довжиною 6 м площею основи 2,4 кв. м, який знаходиться на частині земельної ділянки, що розташована на АДРЕСА_1, виділеної в користування ОСОБА_4 відповідно до рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2014 року.

Визнано недійсним та скасовано підпункт 8 пункту 1.3 рішення Полонської міської ради від 18 вересня 2015 року № 20 про передачу у власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,1065 га, що розташована на АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1.

Скасовано свідоцтво про право власності ОСОБА_6 на зазначену земельну ділянку, видане 21 жовтня 2015 року державним реєстратором реєстраційної служби Полонського районного управління юстиції Хмельницької області Ніколішиною А. В., індексний номер 46057456.

У решті вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6, Полонської міської ради Хмельницької області на користь ОСОБА_4 по 2 200,80 грн судових витрат; на користь судового експерта ОСОБА_9 по 205,70 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що висновком судової експертизи встановлено, що у результаті будівництва паркану розмір виділеної у користування ОСОБА_4 на підставі рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2014 року земельної ділянки зменшився на 0,012015 га, а затвердження міською радою проекту землеустрою та передання у власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,1065 га порушує права позивача на земельну ділянку площею 0,0030 га. Відмовляючи у решті вимог, суд виходив з того, що рішення Полонської міської ради Хмельницької області від 18 вересня 2015 року про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою не суперечить статті 118 ЗК України та не порушує прав ОСОБА_4; закон не передбачає скасування на підставі рішення суду державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Суд відхилив твердження ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про будівництво паркана у 2013 році, зазначивши, що таке будівництво здійснено на земельній ділянці, виділеній у користування позивача.

Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 21 червня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не спростували висновки судової експертизи та не погоджуються з нею лише у частині мотивів, з яких суд першої інстанції оцінював цей висновок; крім того, не зазначили норми закону, яка, на їх думку, не була застосована судом. Суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції є правильним, обґрунтованим та відповідає обставинам справи.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до суду касаційної інстанції, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 13 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 21 червня 2018 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що межі користування земельною ділянкою і координати згідно зі статтею 26 Законом України «Про землеустрій» може встановлювати лише інженер-землевпорядник, який не був присутній під час проведення експертизи, а судовий експерт не виставив координати поворотних точок земельної ділянки згідно з генеральним планом м. Полонного Хмельницької області і не встановив відповідність площі та конфігурації земельної ділянки відповідно до рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2014 року, площі та конфігурації фактичного користування земельною ділянкою. Зазначають, що згідно із ситуаційним планом ОСОБА_4 фактично користується земельною ділянкою площею 0,064 га та у випадку знесення спірного паркану площа земельної ділянки, якою вона користується, збільшиться на 0,0090 га, а у користуванні ОСОБА_5 залишиться земельна ділянка площею 0,0399 га. Також зазначають, що ОСОБА_6 до приватизації земельної ділянки на АДРЕСА_2 користувалась цією земельною ділянкою понад 20 років, у справі, в якій ухвалювалось рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2014 року, вона не брала участі.

Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції. У задоволенні клопотання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про зупинення виконання судового рішення відмовлено.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

У листопаді 2018 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до суду касаційної інстанції подали повторно клопотання про зупинення виконання рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 13 березня 2018 року.

Клопотання мотивоване тим, що 26 жовтня 2018 року головний державний виконавець Полонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області відкрив виконавче провадження № 57535184 за заявою ОСОБА_4 про знесення паркану мурованого на бутовому фундаменті. Зазначають, що під час примусового виконання судового рішення буде зруйнований мурований септик, мурований туалет, дровітню, спиляні плодові дерева, може бути скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, а ділянку - передано іншій особі.

Відповідно до статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Оскільки справа розглядається у попередньому судовому засіданні відповідно до статті 401 ЦПК України, підстави для зупинення виконання рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 13 березня 2018 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку відсутні.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_5 та ОСОБА_10 є користувачами земельної ділянки на АДРЕСА_1 площею 0,13 га.

Порядок користування зазначеною земельною ділянкою встановлений рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2014 року у справі № 681/2347/13-ц, відповідно до якого у користування ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виділено по 0,064715 га (по 1/2 частини) за одним із варіантів (підваріантів) проведеної у справі судово-будівельної експертизи.

18 вересня 2015 року Полонською міською радою Хмельницької області прийнято рішення № 20, зокрема про передачу у власність ОСОБА_6 земельної ділянки на АДРЕСА_2 площею 0,1065 га, кадастровий номер НОМЕР_2.

У цій справі призначалась судова земельно-технічна експертиза, за результатами проведення якої експерт надав висновок від 20 жовтня 2017 року про те, що площа ділянки, якою фактично користується ОСОБА_4 менша на 0,012015 га від тієї, яка надавалась у її користування відповідно до рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2014 року; конфігурації земельних ділянок не співпадають; на частині земельної ділянки, виділеної у користування ОСОБА_4 збудований паркан з штучних блоків на бутовому фундаменті, довжиною 6 м, площею основи 2,4 кв. м, на площу 0,0090 га виділеної у користування ОСОБА_4 земельної ділянки накладається відгороджена парканом земельна ділянка, якою користується ОСОБА_5, на площу 0,0030 га - накладається земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1.

Згідно з частиною другою статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені положення щодо користування власністю застосовуються і до майнових прав на майно (зокрема, права користування земельною ділянкою).

Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак, у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п'ята статті 319 ЦК України).

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-841цс16.

Установивши, що порядок користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1, визначений для співвласників домоволодіння відповідно до судового рішення, ОСОБА_5 фактично не дотримується, у зв'язку з встановленням паркану порушується право ОСОБА_4 на користування виділеною їй частиною земельної ділянки, суди попередніх інстанції дійшли обґрунтованого висновку про задоволення вимог щодо знесення паркану.

Висновок судів про скасування рішення міської ради про передачу земельної ділянки у власність та свідоцтва про права власності на земельну ділянку також є правильним, оскільки за відсутності погодження меж суміжних земельних ділянок, виділення у 2015 році у власність ОСОБА_6 земельної ділянки, частина якої відповідно до рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2014 року знаходилась у користуванні ОСОБА_4, не може вважатись законним.

Доводи касаційної скарги про те, що межі користування земельною ділянкою і координати може встановлювати лише інженер-землевпорядник, який не був присутній під час проведення судової експертизи, не заслуговують на увагу, оскільки експерт під час проведення судової земельно-технічної експертизи досліджує лише відповідність земельної ділянки документам, які містять інформацію відносно цієї земельної ділянки. Предметом дослідження судової земельно-технічної експертизи від 20 жовтня 2017 року була відповідність фактичного користування ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суміжними земельними ділянками, порядку користування земельною ділянкою, встановленому рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2014 року. Статтею 26 Закону України «Про землеустрій», на яку посилаються ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у доводах касаційної скарги, регулюється порядок розробки документації із землеустрою, що виходить за межі спору у цій справі.

Доводи касаційної скарги про те, що у разі знесення спірного паркану збільшиться площа земельної ділянки, якою користується позивач, є безпідставними, оскільки ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій не змінювали порядок користування спірною земельною ділянкою.

Посилання у касаційній скарзі на те, що ОСОБА_6 не брала участі під час розгляду справі № 681/2347/13-ц, у якій ухвалювалось рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2014 року, не спростовує правильність висновків у цій справі.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 13 березня 2018 року та постанова Апеляційного суду Хмельницької області від 21 червня 2018 року - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 13 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 21 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

А.О. Лесько

С.П. Штелик