Постанова

Іменем України

27 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 194/1180/16-ц

провадження № 61-36885св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: КратаВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровського області від 25 січня 2018 року у складі судді: Солодовник І. С. та постанову апеляційного суду Дніпропетровського області від 03 травня 2018 року у складі колегії суддів: Бараннік О. П., Пономарь З. М., Посунся Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з відповідачем ОСОБА_5 вона мешкала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з липня 2015 року по грудень 2015 року. У жовтні 2015 року ОСОБА_4 завагітніла, а ІНФОРМАЦІЯ_3 народила доньку ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про її народження, виданим Тернавським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області.

27 липня 2016 року складено актовий запис № 138, в якому матір'ю дитини ОСОБА_6 значиться вона, позивач у справі ОСОБА_4, а відомості про батька дитини зазначені відповідно до частини першої статті 135 СК України, оскільки визнати дитину у встановленому законом порядку відповідач ОСОБА_5 відмовився, доказом чого є витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 9.

Просила визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з нього на утримання дитини аліменти у розмірі ? частини всіх доходів відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі до суду позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Тернавського міського суду Дніпропетровської області від 25 січня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволені. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано батьком дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, і з нього стягнуто на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 вересня 2016 року і до повноліття дитини.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем ОСОБА_4 доведено факт існування між нею та відповідачем ОСОБА_5 близьких (інтимних) стосунків, про що не заперечує сам відповідач, крім того, висновком експерта № 556 від 19 грудня 2017 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» Міністерства охорони здоров'я України встановлено вірогідність батьківства ОСОБА_5 щодо дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ця вірогідність складає не менше 99,99999 %. Оскільки дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, вихованням дитини не займається, тому позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_5 аліментів на утримання дитини є обґрунтованими.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровського області від 03 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, рішення Тернівського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2018 року залишено без змін.

Постанова мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку обґрунтовано, згідно з процесуальним та матеріальним законом постановив рішення про задоволення позову.

У травні 2018 року ОСОБА_5 подав касаційну скаргу на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровського області від 25 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровського області від 03 травня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржені рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судова молекулярно-генетична експертиза проведена із порушенням, оскільки:

- не поставлені питання про співпадіння генотипів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про наявність кровного споріднення між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, і про походження біологічних об'єктів від конкретної особи;

- експерту надана лише копія свідоцтва про народження ОСОБА_6 після відібрання біологічних зразків;

- у паспорті ОСОБА_4 знаходилися грошові кошти при наданні паспорту працівникам КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» Міністерства охорони здоров'я України.

Вказує про сумніви у своєму батьківстві щодо ОСОБА_6, оскільки не встановлено конкретний час зачаття дитини. Вважає, що апеляційний суд безпідставно відмовив у призначенні повторної судової молекулярної-генетичної експертизи.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в касаційному порядку не оскаржуються, а тому не переглядаються.

Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що позивач познайомилася з відповідачем у липні 2015 року, у них були стосунки інтимного характеру, що не заперечував сам відповідач.

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дитина - ОСОБА_6, батьком якої зі слів матері був записаний ОСОБА_8, згідно статті 135 СК України, оскільки відповідач не визнавав своє батьківство та відмовився подавати заяву в органи РАЦС про визнання батьківства, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 591704, виданого Тернівським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 9 від 27 липня 2016 року.

Дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1, з липня 2016 року.

При задоволенні позовних вимог у частині визнання батьківства суди вказали, що експертизою встановлено вірогідність батьківства ОСОБА_5 щодо дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ця вірогідність складає не менше 99,99999 %.

Колегія суддів погоджується із цим висновком судів з таких підстав.

У частині першій статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

За клопотанням позивача ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2017 року призначалася судова молекулярно-генетична експертиза, згідно якої з 11 грудня 2017 року по 19 грудня 2017 року проведено судово-медичну експертизу зразків крові ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на підставі якої, зроблений висновок експерта № 556 від 19 грудня 2017 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» Міністерства охорони здоров'я України згідно якого, вірогідність того, що ОСОБА_5 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, складає не менше 99,99999 %.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

Встановивши, що батьківство ОСОБА_5 щодо ОСОБА_6 підтверджується висновком експерта № 556 від 19 грудня 2017 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» Міністерства охорони здоров'я України, суди зробили правильний висновок про задоволення позовних вимог у частині визнання батьківства.

Колегія суддів відхиляє аргумент касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у призначенні повторної судової молекулярної-генетичної експертизи.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до частини другої статті 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Аргумент касаційної скарги про те, що судова молекулярно-генетична експертиза проведена із порушенням, колегія суддів відхиляє.

Апеляційний суд встановив, що згідно висновку експерта № 556 молекулярно-генетичної експертизи по встановленню батьківства ОСОБА_5 у відношенні дитини ОСОБА_6 вірогідність того, що ОСОБА_5 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_6 і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв'язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,99999%. Крім того зразки крові у відділенні судово-медичної генетики КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» відбирались, як у ОСОБА_4, ОСОБА_5, так і у дитини ОСОБА_6 з посиланням на свідоцтво про її народження серії НОМЕР_1, запис № 138, видане Тернівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, 27 липня 2016 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення в оскарженій частині постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення в оскарженій частині без змін.

Оскільки рішення в оскарженій частині залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровського області від 25 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровського області від 03 травня 2018 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель