Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 316/231/18 Головуючий у 1 інстанції: Бульба О.М. провадження № 22-ц/778/2298/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 квітня 2018 року у справі за ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: ПАТ «Банк Михайлівський», про захист прав споживачів фінансових послуг,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: ПАТ «Банк Михайлівський», про захист прав споживачів фінансових послуг.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 19.05.2016 року ТОВ «Інвестиційно-розрахунковим центром» на її поточний рахунок у ПАТ «Банк Михайлівський» були переведені кошти у сумі 177,05 грн. з оплати процентів та 40 000 грн. з повернення коштів по договору № 980-015-000221095 від 13.04.2016 року. 23.05.2016 року розпочато процедуру виведення з ринку ПАТ «Банк Михайлівський», у зв»язку з чим запровадження в ньому тимчасову адміністрацію, а з 13.07.2017 року було розпочато процедуру ліквідації банку. Вказані кошти, що надійшли на її рахунок вона не отримала.

У грудні 2017 року їй стало відомо, що її не було включено у реєстр вкладників щодо виплати вищезазначених сум. Від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб нею не отримано жодної виплати. Посилаючись на Закон України № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вважає, що відповідачем порушено її право на отримання вкладу, тому просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у сумі 40 177,05 грн.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що відповідачем незаконно утримуються належні їй кошти, що знаходяться на її рахунку, тому суд безпідставно відмовив в задоволенні її вимог про стягнення цих коштів з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи що виникають з трудових правовідносин.

Даний спір підпадає під вказане визначення наведеної норми закону.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачка звернулася до суду з позовом про захист прав споживачів, проте правовідносини, що виникли між сторонами не підпадають під дію ЗУ «Про захист прав споживачів».

Відповідно до матеріалів справи триває процедура ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський».

Згідно із п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Тому у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, а отже і у даному випадку, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову ОСОБА_3 за підставами, передбаченими п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 5 статті 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Апеляційний суд при перегляді справи дійшов наступних висновків.

Дійсно, ОСОБА_3 мала у ПАТ «Банк Михайлівський» рахунок НОМЕР_1, відкритий на підставі укладеного між нею та банком договору № 980-015-000003054 від 13.04.2016р. ( а.с. 4).

Згідно довідки про стан рахунку НОМЕР_1, на цей рахунок 19.05.2016р. від ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» за договором № 980-015-000221095 від 13.04.2016р. надійшли кошти в сумі 40 000 грн. та 177, 02 грн. ( а.с. 9), які не були зняті позивачем.

З 23.05.2016р. в ПАТ «Банк Михайлівський» запроваджено тимчасову адміністрацію, а з 13.07.2016р. було розпочато процедуру ліквідації банку.

Тому керівництво цим банком з цього часу здійснюється уповноваженими особами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до п.п. 3 та 4 статті 2 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вклад - це кошти в готівковій та безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладників, які надійшли для вкладників на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифікату, включаючи нараховані відсотки.

Тобто законодавець чітко визначив, що саме залучені банком кошти є вкладом.

З матеріалів справи вбачається, що кошти позивача були залучені фінансовою компанією, яка не є банківською установою, як позика з подальшим поверненням їх на рахунок позивача як позикодавця, на які на час введення тимчасової адміністрації не поширювались гарантії щодо їх відшкодування.

З прийняттям Закону № 1736-УІІІ 15.11.2016р. до вкладу були прирівняні кошти, які залучені від фізичних осіб як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором.

Між тим, договір № 980-015-000221095 від 13.04.2016р., укладений між ОСОБА_3 і ТОВ «КІЦ», є двостороннім, у якому банк не виступав в якості повіреного, а тому на кошти, що вносились/отримувались за таким договором, не поширюються гарантії, визначені ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Тому позивачу було заблоковано рахунок на вказану суму грошових коштів в розмірі 40 177,02 грн., а її не внесено до списку вкладників банку ПАТ «Банк Михайлівський», яким гарантується виплата цих коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Провівши у відповідності до вимог ч. 2 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» перевірку протягом дії тимчасової адміністрації, Фонд встановив, що на момент проведення транзакції ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» на рахунок ОСОБА_3 19.05.2016р. суми у розмірі 40177,02 грн., ця небанківська фінансова установа не мала в своєму розпорядженні достатньої кількості залишку власних коштів для проведення розрахунків за договором № 980-015-000221095 від 13.04.2016р., тому намагалась перекласти відповідальність з їх виплати на ПАТ «Банк Михайлівський». Відтак, Фондом було визнано такі транзакції незаконними, та обґрунтовано відмовлено у виплаті цих коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зважаючи на вказані обставини, підстав для скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, тому у відповідності до вимог ст.. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 квітня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена 27 серпня 2018р.

Головуючий:

Судді: