Справа № 128/1920/17

РІШЕННЯ

Іменем України

04.12.2018 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді Ганкіної І.А.,

за участі секретаря Жигарової Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування дачного будинку недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку дачного будинку, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що 29 березня 2016 року помер його син ОСОБА_3 За життя він з 1993 року перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 (матірю відповідачки). Позивач зазначає, що за життя, його син, будучи в шлюбі з гр. ОСОБА_4, побудував на належній їй земельній ділянці дачний будинок, що розташований за адресою: СТ «Авіатор» СПК «Барський масив» буд. № 16. ОСОБА_4 узаконила дачний будинок і земельну ділянку на своє імя, і подарувала це майно своїй дочці ОСОБА_2 (відповідачці по справі).

Позивач вважає, що оскільки дачний будинок було побудовано його сином, то він як його батько і спадкоємець першої черги за законом має право на спадкування після смерті сина на 1/2 частку вказаного будинку, тому просить суд, ухвалити рішення, яким: визнати свідоцтво про право власності від 6.01.2015 року, індексний номер 32056901, видане на імя ОСОБА_4 на буд. № 18 в Садовому товаристві «Авіатор» СПК «Барський масив» частково недійсним і визнати за ним право власності на спадщину по закону на 1/2 дачного будинку № 63 в ОСТ «Барський масив» Садове товариство «Авіатор» на території Агрономічної сільської ради. Також просить стягнути з відповідачки на свою користь витрати по справі в сумі 1622,80 коп. (судовий збір 640 грн. + 640 грн. + 12,80 комісія + послуги ксерокса 120 грн. + проїзд с. Шипенки-Бар-Вінниця-Бар-Шипенки 140 грн. + проїзд 70 грн.).

24 жовтня 2018 року позивач подав до суду письмову заяву, в якій просив, в прохальній частині позову читати не буд. № 63, а буд. № 16.

Будь-яких заяв про уточнення позовних вимог позивачем до суду не подано.

В судове засідання сторони по справі не зявились.

Позивач ОСОБА_1 попередньо подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що підстав для задоволення позову немає, а тому просить відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Свої позовні вимоги позивач ґрунтує на доведеності належності спірного майна до спільного майна подружжя та належності 1/2 частини даного майна до спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3

Так, відповідно до ч.1 ст.386 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Основою майнових відносин подружжя у відповідності до ст.60 СК України, є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Обєктом права спільної сумісної власності подружжя за ст.61 СК України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом є встановленим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2017 року по справі № 127/18100/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, в задоволенні позову було відмовлено.

Даним рішенням було встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3, який помер 29 березня 2016 року.

26 березня 1993 року ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з гр. ОСОБА_4.

11 квітня 2016 року ОСОБА_4 на підставі договорів дарування подарувала своїй дочці ОСОБА_2 садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Вінницька область, Вінницький район, Агрономічна сільська рада, садове товариство «Авіатор», ОСТ «Барський масив», будинок 16, який належав їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Вінницького РУЮ Вінницької області ОСОБА_5 06.10.2015 року, а також земельну ділянку № 16, площею 0,04 га, кадастровий номер: :01:001:0977, в межах згідно з планом, розташовану за адресою: Вінницька область, Вінницький район, Агрономічна сільська рада, садове товариство «Авіатор», яка належала їй на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 719366, виданого Вінницькою РДА Вінницької області 06.10.2011 року.

Також даним судовим рішенням від 24 березня 2017 року було встановлено, що відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав на нерухоме майно від 06.01.2015 року № 32057065 ОСОБА_4 була власником садового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Вінницька область, Вінницький район, Агрономічна сільська рада, садове товариство «Авіатор», ОСТ «Барський масив», будинок 16, земельна ділянка № :01:001:0977, цільове призначення для індивідуального садівництва, площа 0,04 га, на підставі свідоцтва про право власності, серії та номер: СТА533148, виданого 06.01.2015 року.

Згідно змісту свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 32056901, виданого 06.01.2015 року, ОСОБА_4 являлася власником садового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Вінницька область, Вінницький район, Агрономічна сільська рада, садове товариство «Авіатор», ОСТ «Барський масив», будинок 16, загальною площею 112,8 кв.м, житловою площею 50,2 кв. м. Форма власності приватна.

Право власності було отримано ОСОБА_4 за заповітом від 01.06.1995р., за яким ОСОБА_6 заповів належний йому дачний будинок, що розташований в садівничому товаристві «Авіатор» по Барському шосе онуці ОСОБА_4 ОСОБА_6, згідно встановлених вищевказаним рішенням суду обставин, був членом садового товариства «Авіатор», після чого членом даного товариства стала спадкоємець ОСОБА_4

Згідно розпорядження Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області від 16.02.2010 року № 196, гр. ОСОБА_4 було передано у власність земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0400 га (кадастровий номер: :01:001:0977) в об'єднанні садівників і товариств «Барський масив», садово-городному товаристві «Авіатор», на території Агрономічної сільської ради за межами населеного пункту, на що в подальшому ОСОБА_4 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 719366.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 26 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 24 березня 2017 року скасовано й ухвалено нове, яким позов ОСОБА_1 задоволено та визнано договір дарування, укладений 11 квітня 2016 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_2, предметом якого є садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в ОСТ «Барський масив» садового товариства «Авіатор», будинок 16 на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, недійсним, що підтверджується ксерокопією вказаного рішення (а.с. 12-15).

Постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 127/18100/16-ц касаційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено, а рішення Апеляційного суду Вінницької області від 26 травня 2017 року скасовано, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2017 року залишено в силі, що підтверджується копією цієї постанови.

Таким чином, на час розгляду судового спору договір дарування, укладений 11 квітня 2016 року, предметом якого є садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в ОСТ «Барський масив» садового товариства «Авіатор», будинок 16, вчинений ОСОБА_4 на користь своєї доньки ОСОБА_2, є чинним.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з зазначеного, суд враховує, що правочин дарування від 11.04.2016 року, укладений на імя ОСОБА_2, є чинним, власником спірного садового будинку є ОСОБА_2 Доказів, які свідчать про те, що спірний садовий будинок належав до спільного подружнього майна ОСОБА_4 та ОСОБА_3 суду не подано, а отже спірний садовий будинок не входить в складу спадкового майна після смерті ОСОБА_3, тому підстав для задоволення позову позивачем не доведено, в звязку з цим позов до задоволення не підлягає.

В звязку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 211, 223, 245, 247, 259, 263-265, 268, 354, п. 15.5 розділу XIII Прикінцевих положень ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування дачного будинку недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку дачного будинку та в стягненні судових витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ І.А. Ганкіна