Провадження № 2/760/6799/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 травня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва
в складі головуючого судді - Букіної О.М.
при секретарі - Кривулько С.В.
за участю представника позивача-ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будкомпані-БКП» про визнання права власності на нерухоме майно, -
29.11.2017 позивач звернувся з позовом до відповідача та просив визнати за ним право власності на прибудову мансардного поверху нежитлових приміщень по АДРЕСА_1.
Свої вимоги мотивує тим, що 25.12.2015 між позивачем та ТОВ «Будкомпані-БКП» було укладено договір про інвестиційну діяльність.
Відповідно до п. 1.1 договору, ТОВ «Будкомпані-БКП» зобов'язувалось за власні кошти виконати роботи щодо ремонту, перебудови та оформлення документів для реєстрації права власності об'єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1. Строк виконання робіт до 11 квітня 2016 року.
У відповідності до вказаного договору вартість робіт становить 100000 грн., які сплачуються протягом двох днів після отримання повідомлення.
Позивач зазначає, що 15.04.2016 ним було отримано повідомлення відповідача щодо завершення виконаних робіт. Проте, листом від 20.04.2016 відповідач стверджував, що не отримав кошти за виконані роботи, а тому вважає себе власником прибудови в рахунок не отриманої суми.
Позивач вказує також на те, що відповідачем не було надано необхідних документів для введення в експлуатацію та реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно, а тому позивач користується приміщенням без реєстрації права власності.
Також, вказує, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13.06.2017 з позивача на користь ТОВ «Будкомпані-БКП» було стягнуто грошові кошти в розмірі 100000, 00 грн., проте документи, необхідні для оформлення права власності позивачу не передані.
Позивач вважає, що у зв'язку з користування даним майном, утримання приміщення та поточний його ремонт, він має право визнання за ним право власності на спірне нерухоме майно.
Враховуючи вищевикладене, просив позов задовольнити.
Ухвалою суду від 01.12.2017 в справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду на 21.05.2018.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України.
Про причину неявки суд до відома не поставив.
Судова повістка, що направлялася на адресу місцезнаходження, повернулася до суду без вручення з відміткою поштового відділення про відсутність за адресою місцезнаходження.
Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання.
У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 25.12.2015 між ТОВ «Будкомпані-БКП» та ОСОБА_1 було укладено договір про інвестиційну діяльність(а.с.5-8).
Відповідно до п.п. 1.1 та 1.2 даного договору, інвестор - підрядник зобов'язується виконати роботи з ремонту, перебудови, оформлення документів для реєстрації права власності на новостворений об'єкт нерухомості, а саме нежитлові приміщення (прибудову) за адресою: АДРЕСА_1 та передати інвестору майнові права на новостворені нежитлові приміщення, а також передати інвестору документи для введення в експлуатацію новостворених нежитлових приміщень, а інвестор зобов'язується прийняти належним чином виконані роботи. Строк виконання робіт становить включно по 11 квітня 2016 року.
Відповідно до п. 4 даного договору загальна вартість реалізації проекту складає 100000, 00 грн. та сплачується інвестором протягом 2 (двох) днів з моменту отримання повідомлення у відповідності до п. 1.1 договору.
Як вбачається з акту приймання - передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 18.04.2016, сторони не мають претензій щодо якості та обсягу виконаних робіт(а.с.11).
Разом з тим, листом № Ю-3/6 від 20.04.2016 ТОВ «Будкомпані-БКП» повідомило позивача про сплату заборгованості у відповідності до умов договору.
Крім того, в листі було зазначено, що внаслідок неналежного виконання умов договору товариству було завдано збитків, а тому товариство в рахунок погашення заборгованості за договором має право на отримання 100% майнових прав на об'єкт інвестування, а саме - нежитлові приміщення № 1,2 групи приміщень № 186 (літ А) по АДРЕСА_1 (а.с.10).
Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з невиконанням позивачем умов договору про інвестиційну діяльність, ТОВ «Будкомпані-БКП» звернулося з позовом до суду.
Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13.06.2018 позовні вимоги ТОВ «Будкомпані-БКП» до ОСОБА_1 задоволено та стягнуто на користь ТОВ «Будкомпані-БКП» заборгованість у сумі 100000,00 грн.(а.с.16-18).

В судовому засіданні представник позивача посилався на те, що позивачем було повністю сплачено кошти на виконання умов вказаного вище Договору.

Проте, відповідачем не виконано взятих на себе зобов'язань щодо оформлення документів для реєстрації права власності та передачі документів позивачу для введення в експлуатацію новостворених нежитлових приміщень за адресою : АДРЕСА_1.

29.06.2016 позивач звернувся з листом до відповідача з вимогою про надання документів передбачених п.1.1. Договору про інвестиційну діяльність №54-П від 25.12.2015, яка залишилася без належного виконання з боку відповідача.

В своєму позові позивач посилався на те, що він користується та несе витрати по утриманню спірного мана, проте його право власності не визнається з боку відповідача, що в свою чергу змушує позивача на звернення до суду з даним позовом в порядку ст. 392 ЦК України..

В ст.ст.13,41 Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Способи захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ст. 16 ЦК України не є вичерпними, тому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

На час укладення сторонами договору про фінансування будівництва правовідносини щодо залучення коштів фізичних осіб з метою фінансування будівництва, порядку управління цими коштами регулювалися Законами України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» від 19 червня 2003 року № 978-IV та «Про інвестиційну діяльність» від 18 вересня 1991 року № 1560-XII.

Ні зазначеними нормами, ні нормою статті 331 ЦК України не передбачено виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення.

Порядок оформлення права власності на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкту до експлуатації визначено зазначеними нормами.

Позивачем не надано доказів того, що ним були вчинені дії, направлені на набуття права власності та отримання необхідних документів для подальшої реєстрації права власності, як і не надано доказів вчинення таких дій з боку відповідача.

В матеріалах справи також відсутні докази введення в експлуатацію спірного нерухомого майна та його державної реєстрації.

З викладеного вище випливає, що позивач у встановленому законом порядку не набув права власності на об'єкт нерухомого майна, а тому правових підстав для захисту прав позивача шляхом визнання за ним права власності на новостворене майно на підставі статті 392 ЦК України, суд вважає необґрунтованим.

За таких обставин, проаналізувавши заявлені вимоги, відповідність їх нормам матеріального права, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, як необгрунтованого.

Крім того, у зв'язку з відмовою у задоволенні позову, підстави для стягнення з відповідача судових витрат в порядку в порядку ст.141 ЦПК України, відсутні.

Керуючись ст.ст.15, 16, 202, 203, 328, 331, 392 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76 -83, 133, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280, 281, 282 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будкомпані-БКП» про визнання права власності на нерухоме майно, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя О. М. Букіна