ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2018 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Черніцької І.М.

за участю секретаря Бойко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И В :

Головний державний виконавець Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_1 звернулася до суду з поданням, в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 до виконання зобовязань, покладених на нього виконавчим листом №681/155/15-ц, виданим 08 грудня 2015 року.

В обґрунтування подання заявник вказує, що на виконанні в Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби знаходиться виконавче провадження №49819523 щодо виконання виконавчого листа № 681/155/15-ц від 08 грудня 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 150000 гривень.

Посилаючись на те, що боржник не виконує рішення суду, чим ухиляється від виконання зобовязань, просить подання задовольнити.

В судове засідання державний виконавець не зявилася. Попередньо подала заяву про розгляд подання без її участі, просить його задовольнити у повному обсязі.

Судом встановлено, що на виконанні у Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебуває виконавчий лист Полонського районного суду Хмельницької області за №681/155/15-ц від 08 грудня 2015 року про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 150000 гривень.

18 січня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

16 лютого 2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

18 лютого 2016 року та 28 вересня 2016 року державним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника.

18 лютого 2016 року та 28 вересня 2016 року державним виконавцем винесено постанови про розшук майна боржника.

Державним виконавцем направлено запити в реєструючі органи, щодо виявлення майна боржника.

Згідно повідомлення Головного управління держгеокадастру Тернопільській області відділу держгеокадастру у м. Тернополі, земельні ділянки зареєстровані за ОСОБА_2 відсутні.

Як вбачається з відповіді Державної фіскальної служби України №7 від 13.07.2018 року, ОСОБА_2 на обліку в органах ДПС не перебуває.

Згідно відповіді Державної фіскальної служби України № від 13.07.2017 року про джерела отримання доходів боржників фізичних осіб, інформація стосовно ОСОБА_2 щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня.

З відповіді Пенсійного фонду України № від 19.06.2018 року встановлено, що ОСОБА_2 на обліку в УПФ не перебуває та пенсії не отримує.

Відповідно до відповіді Пенсійного фонду України № від 19.06.2018 рокуЄ, про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, інформацію стосовно ОСОБА_2 не знайдено

Відповідно до повідомлення ТзОВ Міське бюро технічної інвентаризації від 25.06.2018 року №905/07-2, станом на 29.12.2012 року ОСОБА_2 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності.

Згідно повідомлення Управління державної реєстрації відділу реєстрації проживання особи Тернопільської міської ради від 26.06.2018 року, 1493/28-03, за адресою -м. Тернопіль, вул. Я. Стецька, 22/18 зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

З повідомлення Державної прикордонної служби України встановлено, що ОСОБА_2, 01.05.1979 року, в період з 14 січня 2016 року по 21 березня 2018 року двадцять чотири рази перетинав кордон України.

Суд, розглянувши подання, вивчивши матеріали справи, вважає, що подання не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до положень статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судового рішення, на строк до повного виконання такого судового рішення.

В силу вимог п.5 ч.1, ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Положеннями п. 19 ч. 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

З аналізу зазначених норм матеріального та процесуального права вбачається, що подання про обмеження у праві виїзду за межі України вноситься виконавцем у разі ухилення боржника від виконання судового рішення, розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, а тому саме на останнього покладається тягар доказування.

Державний виконавець повинен довести факт свідомого ухилення боржника від виконання судового рішення, яке полягає: в утриманні від виконавчих дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не наданні у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; в несвоєчасній явці за викликом державного виконавця; в ненаданні письмового повідомлення про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Згідно з вимогами ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Положеннями ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі "Гочев проти Болгарії" ("Gochev v. Bulgaria" від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі; по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. З ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції; і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

При цьому, при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення.

Державний виконавець обґрунтовує подання тим, що боржник рішення суду не виконує, при цьому неодноразово перетинає кордон України протягом 2016-2018 року.

Сам по собі факт невиконання рішення суду не є підставою для обмеження особи у праві виїзду за межи території України.

Перетину кордону боржником ОСОБА_2 не підтверджує факт свідомого та злісного ухилення від виконання рішення суду.

Державним виконавцем не подано доказів того, що ОСОБА_2 виїжджаючи за кордон, має намір ухилитись від виконання судового рішення та виконання взятих на себе зобовязань.

В матеріалах справи відсутні будь-які доказів на підтвердження того, що державним виконавцем було направлено виклики боржнику з метою надання пояснень стосовно мети його перебування та виїзду за межі території України.

Державним виконавцем не обґрунтовано, як саме, таке обмеження боржника у праві виїзду за межі України, буде дійсно сприяти виконанню рішення суду та погашенню заборгованості.

Більше того, останній зявляється за викликати до державного виконавця та надає письмові пояснення щодо невиконання рішення суду у звязку з відсутністю коштів.

Крім цього, державний виконавець посилається на те, що боржник ухиляється від виконання рішення суду та жодних заходів щодо його виконання не вживає.

До матеріалів справи долучено вимоги виконавця:

1)від 05.06.2018 року, якою ОСОБА_2 зобовязано зявитися на місце проведення виконавчих дій за вул. Стецька, 22/18 у м. Тернополі на 14.06.2018 року;

2)від 09.06.2018 року, де ОСОБА_2 зобовязано зявитися до виконавця на 03.07.2018 року на 11:00 год.

Суд критично оцінює дані виклики, оскільки останні підтверджують лише факт надсилання таких вимог боржнику та будь-яким чином не підтверджують факт отримання їх боржником. В матеріалах подання відсутні будь-які докази, які б підтверджували вручення таких вимог боржнику.

Суд не приймає до уваги посилання державного виконавця на акти від 13.10.2016 року, 05.04.2017 року, 14.06.2018 року та від 21.08.2018 року, згідно з яким виходом державного виконавця за адресою: м. Тернопіль, вул. Стецька, 22/18, на дзвінки державного виконавця дверей квартири ніхто не відчинив, у звязку з чим перевірити майновий стан боржника не виявилось можливим.

Факт відсутність боржника за місцем реєстрації не свідчить про ухилення від виконання рішення суду. В матеріалах справи відсутні будь-які докази належним чином повідомлення боржника про дату, час та місце вчинення виконавчих дій.

Більше того, із наявних в справі письмових пояснень боржника ОСОБА_2 від 06.10.2016 року, вбачається, що йому відомо про виконавче провадження, він не ухиляється від його виконання та зявляться за викликами державного виконання. Рішення суду не виконує у звязку з відсутністю у нього коштів. Усе його нерухоме майно перебуває в іпотеці згідно договору іпотеки. Рухоме майно перебуває у заставі. Таким чином, іншого майна в рахунок реалізації якого можна було б погасити заборгованість перед стягувачем у нього немає. Однак, він не відмовляється від виконання взятих на себе зобовязань по погашені заборгованості перед стягувачем в майбутньому.

Аналогічні письмові пояснення, надані боржником 26.06.2018 року.

Відтак, факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань відсутній та представником ДВС не доведений належними, достовірними та достатніми доказами за європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом»..

Доводи державного виконавця зазначені у поданні, що боржник належним чином не виконує рішення суду та жодних заходів щодо його виконання не вживає, не є достатньою підставою вважати, що боржник ухиляється від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Суд вважає, що державним виконавцем не вжито всіх належних а ефективних заходів щодо зясування причин перетину боржником кордону України, не відібрано пояснень, не встановлено мети такого перетину, факту наявності коштів у боржника для його здійснення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні подання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 259, 260, 261, 268, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_1 рини Василівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження- якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повна ухвалу суду складено 23 серпня 2018 року.

Головуюча