АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/3024/2018 Доповідач у суді апеляційної інстанції : Прокопчук Н.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:головуючого: судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: Саліхова В.В., Семенюк Т.А.,

при секретарі: Булах А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 грудня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 та просила стягнути на свою користь аліменти на утримання дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, по 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07.12.2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. та сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) на кожного, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 вересня 2017 року і досягнення дітьми повноліття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 01.09.2017 року і до досягнення дитиною повноліття та сина ОСОБА_3 в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.09.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Також просить виключити з мотивувальної частини рішення посилання на те, що «ОСОБА_9 повністю знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей їй не надає, участі у вихованні дітей не приймає» та виключити з мотивувальної частини рішення речення наступного змісту: «Відповідач проживає окремо і добровільно відмовляється надавати їй допомогу на тримання дітей, а позивачці одній важко утримувати їх». Вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом взагалі не було досліджено ані стан здоров'я та матеріальне становище дітей, ані платника аліментів. На думку заявника, сума стягнутих аліментів взагалі не обґрунтована жодним чином.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України ( у редакції Закону № 2147- VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XIIПрикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із вищевикладеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні відповідач, представник відповідача адвокат ОСОБА_10 апеляційну скаргу підтримали з підстав наведених в ній.

Позивач просила ухвалити рішення у відповідності до вимог закону.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.06.2006 року. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилася донька - ОСОБА_5, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року народився син - ОСОБА_6.

На сьогодні фактичні шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем припинені, вони проживають окремо. ОСОБА_9 та ОСОБА_6 проживають разом з матір'ю.

Звертаючись з даним позовом позивач вказувала, що на момент звернення до суду між сторонами не досягнуто згоди з приводу виконання відповідачем свого обов'язку з тримання дітей.

Задовольняючи позовні вимоги, суд вважав позовні вимоги доведеними, а розмір аліментів, які просила стягнути з відповідача на утримання дітей позивачка, таким, визначеним у розмірі, що відповідає вимогам ст. 183 ЦПК України.

Колегія суддів з такими висновками суду погодитися у повній мірі не може.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної ОСОБА_7 України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Обов'язок батьків утримувати дитину встановлений ст. 180 СК України.

Відповідно до цієї правової норми батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При цьому обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, тобто обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

За змістом ст. 181 СК способи виконання батьками свого обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК повинен враховувати:

- стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

- стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

- наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків;

- наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

- доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело надходження коштів;

- інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що наразі діти сторін проживають разом з матір'ю, що не заперечується відповідачем, так як ОСОБА_3 є їх батьком та на нього покладено однаковий з ОСОБА_4 обов'язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов'язку не було досягнуто, колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей.

Разом з тим, суд першої інстанції, дійшовши вірного висновку про те, що ОСОБА_3 повинен сплачувати аліменти на утримання дітей, не врахував положення ч. 2 ст. 183 СК України та необхідність визначення єдиної частки від заробітку (доходу) батька на утримання дітей, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а також ту обставину, що як батько, так і матір зобов'язані у рівній мірі утримувати дітей.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про зменшення розміру аліментів, визначеного судом першої інстанції у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку на кожну дитину, до 1/3 частини з усіх видів заробітку на утримання обох дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку до досягнення ОСОБА_5 повноліття.

Вимоги апеляційної скарги щодо виключення з мотивувальної частини рішення тверджень про те, що «ОСОБА_9 повністю знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, участі в вихованні дітей не приймає» та «Відповідач проживає окремо і добровільно відмовляється надавати їй допомогу на утримання дітей, а позивачці одній важко утримувати їх» задоволенню не підлягають з огляду на те, що у рішенні суду приведені лише пояснення позивачки,а не висновки суду щодо цих пояснень. А висновки суду щодо окремого проживання сторін та проживання дітей із матір'ю відповідачем не оспорюються.

За викладених обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_3 на утримання дітей.

В інший частині рішення суду відповідає вимогам закону .

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375,381, 382,384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 грудня 2017 року в частині визначення розміру аліментів змінити. Зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1/3 частин з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) на обох дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ОСОБА_5 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В інший частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді:

Повний текст постанови складений: 01 червня 2018 року