АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року

м. Харків

Справа № 625/19/18 (2-з/625/5/18)

Провадження № 22-ц/790/3337/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

Заявник: представник ОСОБА_1, який діє в інтересах позивача ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове Життя» на ухвалу Коломацького районного суду Харківської області від 17 квітня 2018 року, постановлену суддею Лосєвим Д.К.,-

за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове Життя» про визнання додаткових угод до договорів оренди землі недійсними та скасування їх державної реєстрації, за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове Життя» на ухвалу Коломацького районного суду Харківської області від 17 квітня 2018 року,

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання додаткової угоди б/н від 30.06.2017 до договору оренди землі від 10.10.2007 (щодо земельної ділянки площею 6,18 га, кадастровий номер :02:000:0054) недійсною, скасування державної реєстрації та зобовязання ПрСП «ОСОБА_7 життя» повернути зазначену земельну ділянку у володіння позивачу.

Представником ОСОБА_1, який діє в інтересах позивача ОСОБА_2 до суду було подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони ПпСП «ОСОБА_7 життя» користуватись земельною ділянкою, що належить позивачу на підставі державного акту на право власності, в тому числі здійснювати мульчування, оранки, боронування, культивацію, розкидання добрив, посів, коткування, внесення гербіцидів, міжрядного обробітку, збирання врожаю тощо.

В обґрунтування заяви посилався на обставини викладені у позовній заяві, наявність доказів відсутності волевиявлення позивача щодо укладення спірної додаткової угоди, а також те, що між сторонами виник спір щодо законності реєстрації додаткової угоди між ПпСП «ОСОБА_7 життя» і ОСОБА_2 та існує реальна загроза порушення законних прав позивача на можливість користування та фактичного розпорядження земельною ділянкою, тому заявлений вид забезпечення позову відповідає обсягу позовних вимог та не порушує баланс інтересів сторін та осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідного заходу.

Ухвалою Коломацького районного суду Харківської області від 17 квітня 2018 року заяву представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Заборонено ПрСП «Нове Життя» користуватись земельною ділянкою площею 6,18 га кадастровий номер :02:000:0054, що належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності серії ХР №120556, виданого Коломацьким районним відділом земельних ресурсів 04 листопада 2005 року.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову суд виходив з положень ст.149, 150 ЦПК України та погодився з доводами заяви представника позивача.

Не погоджуючись з ухвалою суду ПрСП «Нове Життя» звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати вказану ухвалу суду та відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального права та неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, порушує права відповідача як законного користувача вказаної земельної ділянки, завдає юридичній особі матеріальних збитків та створює перепони при здійсненні підприємницької діяльності у сфері сільськогосподарського виробництва.

В обґрунтування скарги відповідач також зазначає, що висновок суду про завчасне направлення позивачем ОСОБА_2 листа-повідомлення щодо незгоди з поновленням договору оренди землі спростовується матеріалами справи, позивач будь-яких обґрунтувань щодо того, чим саме невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в подальшому не навів.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд установив, що між сторонами виник спір, який стосується законності реєстрації додаткової угоди б/н від 30 червня 2017 року до договору оренди землі від 10 жовтня 2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПрСП «ОСОБА_7 життя».

З матеріалів справи вбачається, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 6,18 га, розташованої на території Шляхівської сільської ради Коломацького району Харківської області, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Між позивачем та відповідачем укладено договір оренди землі від 10.10.2007 року згідно якого орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, а цільовим призначенням ділянки є вирощування сільськогосподарських культур тощо.

Представником позивача заявлено про забезпечення позову, а саме про заборону відповідачу користуватися земельною ділянкою, в тому числі здійснювати мульчування, оранки, боронування, культивацію, розкидання добрив, посів, коткування, внесення гербіцидів, міжрядного обробітку, збирання врожаю тощо.

Необхідність такого забезпечення представник позивача обґрунтовував тим, що невжиття цих заходів може порушити права позивача на можливість користування та фактичного розпорядження вказаною земельною ділянкою.

Процесуальні підстави для застосування заходів до забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України згідно приписів якої забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним Майном іноді призводить до незворотних наслідків. (пункт 4 Постанова Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Таким чином, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Однак, ухвала суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого королівства") положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Так, ухвала Коломацького районного суду Харківської області від 17 квітня 2018 року про вжиття заходів забезпечення позову не містить мотивів у чому саме вбачається неможливість чи утруднення виконання судового рішення в разі не вжиття відповідних заходів.

Суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Питання щодо чинності додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки укладеного між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем та про дотримання процедури її укладення будуть вирішуватись судом при ухваленні рішення по суті заявлених позовних вимог, а не на стадії забезпечення позову.

Судом першої інстанції також залишено поза увагою, що заходи забезпечення позову, які просив вжити позивач, не можна визнати такими, що здійснені з дотриманням збалансованості інтересів сторін, оскільки заборона користування ПрСП «ОСОБА_7 життя» земельною ділянкою може мати наслідком перешкоджання (неможливості) веденню господарської діяльності орендаря, зокрема, вирощування сільськогосподарської продукції, а також ускладнить відповідачу реалізовувати своє право у зайнятті основним видом діяльності сільськогосподарського підприємства та може призвести до погіршення стану належного йому майна та до незворотних наслідків.

З урахуванням викладеного, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції питання щодо забезпечення позову вирішено без дотримання норм процесуального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю та ухвалює нове рішення, у разі порушення норм процесуального права, неповного зясування обставин справи, що мають значення для справи та у звязку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове Життя» - задовольнити. Ухвалу Коломацького районного суду Харківської області від 17 квітня 2018 року скасувати.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1, який діє в інтересах позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

ОСОБА_7

повний текст постанови складено 1 червня 2018 року