П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 263/11702/18

Номер провадження 22-ц/804/750/18

Донецький апеляційний суд в складі суддів: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Кочегарової Л.М., Попової С.А.,

сторони:

позивач - ОСОБА_3

відповідач - ОСОБА_4

розглянувши в приміщенні Донецького апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 листопада 2018 року, у складі судді Шевченко О.А.,

у справі за позовом ОСОБА_3,

до ОСОБА_4

про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В с т а н о в и в:

В серпні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просив визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначив, що є наймачем квартири АДРЕСА_1. Відповідач зареєстрована у вказаній квартирі, однак фактично у ній не проживає з 2002 року, а тому на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України відповідач втратила право користування вказаною квартирою.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

Зокрема зазначив, що відповідач фактично не проживає у квартирі АДРЕСА_1. ОСОБА_4 досягла повноліття, вже не є дитиною. В квартирі не проживають інші члени сім'ї відповідача, а тому не можуть бути застосовані положення п.3 ч. 3 ст. 71 ЖК України.

На виконання ст. 360 ЦПК України, представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому зазначив, що матеріалами справи не доведено фактичне не проживання відповідача в квартирі АДРЕСА_1. Відповідач, яка має статус дитини - сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, має всі підстави користуватися тими пільгами, які встановлені Законом України «Про охорону дитинства» та «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», зокрема правом користування зазначеним жилим приміщенням. Також захист прав відповідача передбачає ст. 71 ЖК України.

За правилами ст. ст. 368, 369 ЦПК України дана апеляційна скарга підлягає розгляду апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що право відповідача на користування житловим приміщенням гарантовано діючим законодавством до досягнення ним 23 років, не залежно від його проживання або не проживання у цьому житлі.

З таким висновком апеляційний суд не може не погодитись виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, рішенням колегії Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради № 82/3 від 24.04.2013 року, позивача ОСОБА_3 визнано наймачем трикімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради № 02-126-894 від 03.07.2018 року, у зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (а.с.6).

Відповідно до свідоцтва про зміну прізвища від 30.03.2013 року, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області, актовий запис № 16, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, змінила своє прізвище на ОСОБА_4. Зазначений факт визнається позивачем, а тому на підставі ст. 82 ЦПК України не потребує доказування.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 листопада 2002 року, ОСОБА_12 позбавлено батьківських прав відносно доньки ОСОБА_11 (а.с. 19).

Згідно рішення колегії Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради № 70 від 28 березня 2003 року «Про призначення опікуном», ОСОБА_13 призначена опікуном над неповнолітньою онукою ОСОБА_11, за якою закріплено житлову площу за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Як вбачається з обліково-статистичної картки дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, відповідач ОСОБА_4 має статус дитини сироти або дитини позбавленої батьківського піклування (а.с. 20).

Як вбачається з довідки, наданої ДВНЗ «ПДТУ» № 14/2267 від 24.09.2018 року, ОСОБА_4 є студенткою 3 курсу, економічного факультету, денної форми навчання (а.с. 26).

Відповідно до Конвенції про права дитини, схваленою резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (ділі - Конвенція) Держави-учасниці цієї Конвенції, визнаючи, що Організація Об'єднаних Націй у Загальній декларації прав людини та в Міжнародних пактах про права людини проголосила і погодилась з тим, що кожна людина має володіти всіма зазначеними у них правами і свободами без якої б то не було різниці за такими ознаками, як раса, колір шкіри, стать, релігія, політичні або інші переконання, національне або соціальне походження, майновий стан, народження або інші обставини, нагадуючи, що Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, погодились про нижченаведене:

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров'я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду (ч. 3 ст. 3 Конвенції).

Жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність.

Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції).

Відповідно до положень п. 6 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи, зокрема, охорони дитинства.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» діти, позбавлені батьківського піклування, це діти, які залишилися без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов'язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов'язки, а також діти, розлучені із сім'єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов'язків з причин, які неможливо з'ясувати у зв'язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти.

Статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, - визначене відповідно до законодавства становище дитини, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг та яке підтверджується комплектом документів, що засвідчують обставини, через які дитина не має батьківського піклування;

Особи із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, це особи віком від 18 до 23 років, у яких у віці до 18 років померли або загинули батьки, та особи, які були віднесені до дітей, позбавлених батьківського піклування.

Отже, враховуючи ті обставини, що мати ОСОБА_4 на підставі рішення суду була позбавлена батьківських прав, а юридичного батька остання не мала та є особою, позбавленої батьківського піклування, і за рішенням органу опіки і піклування над нею встановлювалась опіка, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 має відповідний захист в силу вимог Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та закону України «Про охорону дитинства».

Відповідно до положень п.3 ч.3 ст.71 Житлового кодексу України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім'ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях.

Відповідно до положень ст. 18, ч.3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

У разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім'ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім'ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім'ї. Жиле приміщення, яке зберігається за дітьми, може бути передано в оренду іншим громадянам на строк до повернення дітей із зазначених закладів, від опікунів чи піклувальників, з прийомної сім'ї чи дитячого будинку сімейного типу. Порядок збереження і передачі в оренду жилого приміщення та іншого майна дитини затверджується Кабінетом Міністрів України.

Отже, доводи апеляційної скарги відносно того, що в спірній квартирі не залишилися проживати члени сім'ї відповідача є неспроможні, оскільки за останньою, як за дитиною, позбавленої батьківського піклування, зберігається право користування спірною житловою площею, до досягнення 23 років. Положеннями пп.2 п.3 ч.3 ст.71 ЖК України передбачено право передачі квартири, з якої вибула дитина, що позбавлена батьківського піклування, за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника .

Таким чином, апеляційний суд, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, приходить до висновку, що ОСОБА_4, як особа, яка має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, має право користування квартирою АДРЕСА_1. Вказане право гарантується державою на законодавчому рівні. При цьому, право відповідача на користування цією квартирою не залежить від фактичного місця її проживання або проживанням у цій квартирі членів її сім'ї, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині, а тому відповідач не може бути визнана такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням.

Доводи апеляційної скарги щодо досягнення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, повноліття є необґрунтованими, оскільки Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» визначено, що особи із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - особи віком від 18 до 23 років, у яких у віці до 18 років померли або загинули батьки, та особи, які були віднесені до дітей, позбавлених батьківського піклування.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що звертаючись до суду, позивач обґрунтовував свої вимоги положеннями ст.405 ЦК України, якими регулюється право користування житлом членів сім'ї власника житла. При цьому даних про те, що ОСОБА_3 є власником зазначеної вище квартири, матеріали справи не містять.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, його висновки відповідають фактичним обставинам справи, а тому підстави для його скасування в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: Т.Б.Ткаченко

Л.М.Кочегарова

С.А.Попова

Повний текст постанови складено 13 грудня 2018 року.

Суддя Т.Б.Ткаченко