Справа №751/2108/18
Провадження №2/751/743/18
25 травня 2018 року місто Чернігів
Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а
в складі: головуючого - судді Філатової Л. Б.
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чернігові у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, відсотків та трьох відсотків річних,
ОСОБА_4 виклад позиції позивача.
ІІ. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи.
Позивач в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка, звернувся до суду з заявою в якій просять розгляд справи проводити без його участі, позов підтримує в повному обсязі, у разі відсутності відповідача проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до ст. 130, ч 1 ст. 278 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомлені. З клопотанням про відкладення слухання справи до суду не звертався. Відзив на позовну заяву до суду не надходив.
Ухвалою суду від 25.05.2018 року в порядку ч.1 ст.281 ЦПК України вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 10.07.2015 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 уклали договір позики за умовами якого позивач передав у власність відповідача 2000 доларів США, а відповідач зобов»язався їх повернути до 01.10.2015 року, що підтверджується розпискою, яка написана власноручно ОСОБА_3 (а.с.10,12).
До цього часу ОСОБА_3 не повернув ОСОБА_2 2 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.03.2018 року становить 52 614,09 гривень.
ІV. Норми права які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Зважаючи на ст. 1046 ЦК України, суд вважає, що між сторонами було укладено договір позики.
Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Саме на підтвердження укладення договору позики і передачі грошей була складена розписка від 10.07.2015 року.
Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми (Правова позиція викладена у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-63цс13 та у справі № 6-79цс14 від 02.05.2014року).
Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законодавством, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.
Частина 1 ст.545 ЦК України встановлює, що прийнявши виконання зобов'язання кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України встановлені правові наслідки порушення зобовязання.
Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
V. Розподіл судових витрат між сторонами.
Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.76-89, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 352 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 530, 533, 610, 611, 625, 1046-1050 ЦК України, суд, -
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, втановленому цим кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Головуючий - суддя Л. Б. Філатова