Справа № 128/3282/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

06 грудня 2018 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого- судді Ганкіної І.А.,

за участю секретаря Жигарової Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Діпрозвязок» про зміну дати звільнення з роботи та зобовязання внесення зміни до трудової книжки щодо дати звільнення з роботи; про стягнення коштів за час вимушеного прогулу, за відпустку, інфляційних коштів через тривале не звільнення за порушення термінів виплат, 3% річних через тривале не звільнення та не повернення трудової книжки, компенсаційних втрат від інфляції через тривале не повернення та не оформлення трудової книжки, пені, та про стягнення моральної шкоди, -

Установив:

ОСОБА_1 первинно звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області в справі № 128/4727/14-ц від 02.06.2015 року було зобовязано відповідача в особі ОСОБА_2 акціонерного товариства «Діпрозвязок» звільнити його, ОСОБА_1 з роботи, а рішенням цього ж суду від 08.07.2016 року в справі № 128/616/16-ц зобовязано відповідача змінити дату його звільнення з 20.05.2013 року на 17.05.2016 року.

Таким чином, як зазначає позивач в своїй заяві, що він вважався працюючим по вказану дату і відповідно до ст.6 Закону України « Про відпустки» йому належить донарахувати вихідні кошти за 104 дні відпустки, тобто з розрахунку (24х3) основної; ( 7х3) додаткової; ( 2х3)- інвалідної відпустки.

Також, позивач зазначає, що несвоєчасний розрахунок, невиплата коштів, не повернення відпускних коштів і трудової книжки та не змінення дати його звільнення є нанесення йому моральної шкоди, яку він оцінює в 15 000 грн.

За вказаних обставин позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь кошти за компенсацію відпустки( основної, додаткової та інвалідної відпустки) в загальній сумі 13105 грн.77 коп. з розрахунку ( 104 х142,59). Крім того, просив стягнути з відповідача також і моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.. Судові витрати при розгляді справи в суді, просив покласти на відповідача.

В подальшому збільшив позовні вимоги та просив суд внести зміни до наказу з врахуванням часу слухання справи, та стягнути на його користь кошти за вимушений прогул за затримку відправлення трудової книжки, внесення виправлень в трудову книжку з 2013 року в сумі 55 776,75 грн., та стягнути невиплачені кошти за судовими рішеннями по справі №203/180/12-ц з боргом недоплати 12%, що становить - 26 877грн.; по справі № 128/1539/13-ц з боргом недорахувань 12 %, що становить - 7785 грн.; по справі № 128/4727/14-ц з боргом по недоперерахувань 12 %, що становить - 32073 грн.. З основної суми коштів, за їх користування відповідачем тривалий час (кошти компенсації згідно ст.625 ЦПК України, кошти за порушення термінів виплат не виконання судового рішення від 02.06.2015 року по справі №128/4727/14-ц. Компенсаційні кошти за затримку виконання судового рішення по справі № 128/4727/14-ц в сумі 42822 грн. 15 коп.; 3% річних за користування відповідачем коштів позивача в сумі 795 грн.00 коп.; пеню в сумі 11 309 грн.89 коп.. Кошти згідно ст. 117 КЗпП України за затримку виконання судового рішення ( кошти інфляційного збільшення) в сумі 4106 грн.91 коп.; борг з урахуванням індексу інфляції- 72114 грн. 01 коп., а також моральну шкоду в сумі 15000 грн.. Судові витрати просив покласти на відповідача.

Позивач ОСОБА_1 до суду подав заяву про розгляд справи без його участі та без технічної фіксації, в поданій заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Діпрозвязок» - ОСОБА_3 також попередньо подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. В поданій заяві просила відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Також представником відповідача було подано заперечення на позовну заяву, в якому вона зазначила, що 08.07.2016 року суд ухвалив рішення, яким частково задовільнив позовні вимоги ОСОБА_1, а саме: зобовязав: 1) Змінити дату звільнення ОСОБА_1 з роботи з ПрАТ «Діпрозв'язок» з 20 травня 2013 року на день повернення трудової книжки 17 травня 2016 року; 2) Внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 про дату звільнення з «20 травня 2013 року» на «17 травня 2016 року».;3) Стягнув з ПрАТ "Діпрозв'язок" на користь ОСОБА_1 кошти за час затримки трудової книжки та вимушеного прогулу за період з 20 травня 2013 року по день повернення трудової книжки 17 травня 2016 року в розмірі 91 617 грн.75коп. з відрахуванням всіх належних виплат на обов'язкові платежі та збори; 4) Стягнув з ПрАТ "Діпрозв'язок" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн. 5) Стягнув з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 4 350,00 грн. 6) Стягнув з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь держави судовий збір в розмірі 919 грн. 18 коп. Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачем було подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Вінницької області. Судове засідання у справі було призначено на 11 листопада 2016 року о 11 год 30 хв. На думку відповідача судом 1-ої інстанції неправомірно було стягнуто з відповідача на користь позивача кошти за час затримки трудової книжки та вимушеного прогулу за період з 20 травня 2013 року по день повернення трудової книжки 17 травня 2016 року в розмірі 91 617 грн.75 коп. з відрахуванням всіх належних виплат на обов'язкові платежі та збори, моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн, та понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 4 350,00 грн. Відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст.68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Суд 1-ої інстанції всупереч нормам матеріального та процесуального права України, стягнув кошти з відповідача повторно за один і тим же предметом позову та за один і то й же період, що суперечить нормам чинного законодавства України. З аналогічними позовними вимогами ОСОБА_1 вже звертався до Вінницького районного суду Вінницької області. Про це свідчить цивільна справа №128/1539/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Діпрозв'язок» про стягнення заробітної плати, середньої заробітної плати за час затримки видачі трудової книжки, стягнення моральної шкоди і інші вимоги. Рішенням від 03.12.2013 року в задоволенні позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково, а саме: Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ПрАТ «Діпрозв'язок» заборгованість по заробітній платі в сумі 9 896,85 грн., 1500,00 грн. моральної шкоди та 1000,00 грн. витрат на правову допомогу, а всього 12 396,00 грн. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 21.01.2014 року, рішення суду 1-ої інстанції було змінено, а саме: стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_1 оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 5 988,78 грн., моральної шкоди 1500,00 грн та витрат 1000,00 грн. на правову допомогу, а всього 8 488,00 грн.

В наведеній судовій справі було встановлено, що позивача не було звільнено згідно його заяви про відпустку та звільнення від 22.04.2013 року, про що він був письмово повідомлений відповідачем, станом на момент розгляду справи був працівником у відповідача. Інших заяв про звільнення від позивача до відповідача за період розгляду справи до ухвалення рішення не надходило. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішення набрало законної сили 21 січня 2014 року.

Також, в проваджені суду перебувала інша цивільна справа за №128/4727/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Діпрозв'язок» про зобов'язання звільнити з роботи шляхом видачи наказу про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України після закінчення відпустки з 20.05.2013 року, стягнення вихідної допомоги, відпускних, середнього заробітку при звільнення за час затримки розрахунку при звільненні за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди. Рішенням суду від 02.06.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково, а саме: поновлено строк звернення до суду ОСОБА_1, зобов'язано ПрАТ «Діпрозв'язок» здійснити звільнення з роботи ОСОБА_1 шляхом видачі наказу про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України після закінчення відпустки строком в 27 календарних днів з 20.05.2013 року, стягнуто з ПрАт «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_1 відпускні в розмірі 3365,55 грн., стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 9 195,78 грн. Стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_1 оплату за час затримки розрахунку в розмірі62 200,35 грн., стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн., стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в розмірі 5 500,00 грн. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 21.07.2015 року, вказане рішення 1-ої станції було скасовано, у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.01.2016 року, касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено. Рішення апеляційного суду Вінницької області від 21 липня 2015 року скасовано. Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 02 червня 2015 року залишено в силі. Рішення суду набрало законної сили 20 січня 2016 року. За період з травня 2013 - червень 2016 року, на момент подання заперечень, позивач до відповідача, профспілкового комітету ні усно, ні письмово не звертався з приводу виконання рішення суду від 02.06.2016 року, яке набрало законної сили 20.01.2016 року, та повернення трудової книжки та інших питань. В судовому засіданні 08.07.2016 року на запитання представника відповідача позивач не зміг назвати жодної дати та часу коли останній приїзжав до відповідача з метою врегулювання його питання щодо трудових відносин. Тобто твердження позивача, що він доклав максимум зусиль забрати свою трудову книжку, звертався до відповідача з приводу звільнення з травня 2013-червень 2016 року та різних інстанцій, свого підтвердження не знайшли. За 2013, 2014 роки відповідач неодноразово звертався до позивача письмово з проханням з'явитися на своєму робочому місці, але всі звернення були проігноровані, цей факт неодноразово встановлювався судами попередніх інстанцій. Відповідач був змушений прийняти на роботу іншого працівника, який виконує службові обов'язки позивача. Відповідач самостійно не зміг звільнити позивача, оскільки його заява від 22.04.2013 року була залишена без задоволення, що встановлено судами попередніх інстанцій, а також через відсутність будь-яких документів щодо відсутності позивача на робочому місці.

Разом з тим, на виконанні у Відділу ДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві перебував виконавчий документ за ВП № 50734168 (старший державний виконавець Гуріна Є.П.) про стягнення заборгованості з ПрАТ "Діпрозв'язок" на користь ОСОБА_1. Виконавчий документ за вказаними виконавчими провадженнями було видано на підставі рішення Вінницького районного суду від 02.06.2015 року, яке набрало законної сили 20.01.2016 року у цивільній справі № 128/4727/14-ц. Пунктом 2 постанови державного виконавця від 05.11.2014 року ПрАТ "Діпрозв'язок" зобов'язано добровільно виконати рішення суду до 12.04.2016 року. Вказана постанова державного виконавця була направлена Товариству лише 11.14. 2016 року. Власне до ПрАТ "Діпрозв'язок" постанова про відкриття ВП надійшла тільки 13.04.2016 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Товариства. Таким чином, в силу несвоєчасного одержання документів виконавчого провадження, ПрАТ «Діпрозв'язок» було позбавлене можливості скористатися правами, наданими йому згідно Закону України "Про виконавче провадження". Відповідачем була подана заява до відділу ДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві про продовження строків на самостійне виконання рішення суду через несвоєчасне отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження. Як представник Боржника, керуючись ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», представник товариства повідомила державного виконавця про повне самостійне виконання рішення Вінницького районного суду Винницької області від 02.06.2015 року, на підтвердження якого Боржнику було видано наступні документи: Платіжне доручення № 5033 від 14.04.2016 року «Про перерахування грошових коштів розмірі 39 261,68 грн. на розрахунковий рахунок відділу ДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві за ВП№ 50734168; Платіжне доручення № 5034 від 15.04.2016 року «Про перерахування грошових коштів з розмірі 42 000,00 грн. на розрахунковий рахунок відділу ДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві за ВП № 50734168. Всього разом на суму 81 261,68 грн. Окрім цього, відповідно до резолютивної частини рішення суду від 02.06.2015 року, керівництвом Товариства було видано Наказ №98/к від 13.04.2016 року «Про звільнення ОСОБА_1 з 20.05.2013 року». Таким чином, ПрАТ «Діпрозв'язок» було повністю та у встановлений законом строк самостійно виконано рішення суду від 02.06.2015 року в повному обсязі та вимоги виконавчого документа за виконавчим провадженням.

В межах строку на самостійне виконання, відповідачем 18.04.2016 року ОСОБА_1 відповідно до його заяви «Про відпустку та звільнення» від 22.04.2013 року цінним листом на адресу: 23223, Вінницька область, Вінницький р-н, село Зарванці, вул. Пирогова, буд.6 був надісланий оригінал трудової книжки, копія наказу про звільнення та копії платіжних доручень про перерахування коштів на виконання рішення суду від 02.06.2015 року. Документи надійшли до поштового відділення де мешкає позивач 20 квітня 2016 року, але позивач по нез'ясованим причинам забрав цінний лист тільки 18 травня 2016 року. Так він вже робив неодноразово з метою незаконного збагачення за рахунок державного підприємства. Юридична відповідальність має індивідуальний характер. Відповідач не може нести відповідальність за дії позивача та співробітників відділення Укрпошти через затримку отримання листа. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що позивач навмисно зловживає своїм правом на звернення до суду. Постійно за один і той же період з 2010-2013 рік звертається до Вінницького районного суду Вінницької області з майже аналогічними позивними вимогами. Вини відповідача, що позивач своєчасно не забрав документи та не виявив ніякого бажання самостійно забрати свою трудову книжку не має, в звязку з чим просить в задоволенні позову відмовити.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Врахувавши думки учасників справи, вивчивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що позивач по справі, ОСОБА_1, згідно наказу ВАТ Український інститут по проектуванню засобів та споруд звязку Діпрозвязок від 24.09.2008р. №234/к був прийнятий на посаду начальника відділу експлуатаційно технічного обслуговування №10 в порядку переведення з Регіонального центру технічної експлуатації транспортної телекомунікаційної мережі 32 в м. Вінниця філії Дирекції первинної мережі ВАТ Укртелеком.

27.05.2010р. ОСОБА_4 був переведений на посаду провідного інженера з охорони праці до групи з охорони праці №07, згідно наказу №130/к від 27.05.2010р.

Наказом №73 від 26.05.2011р. Про організаційні зміни та введення нових структурних підрозділів у штатний розклад ВАТ Діпрозвязок посаду провідного інженера з охорони праці №07, яку займав позивач, було виведено та введено у штатний розклад посаду інженера з охорони праці №07 з підпорядкуванням голові правління.

Наказом №288/к від 14.12.2011р. ОСОБА_1 був звільнений в звязку з скороченням штату.

Згідно рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 19.12.2012р. ОСОБА_1 був поновлений на роботі з виплатою заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодуванням моральної шкоди.

За записом трудової книжки ОСОБА_1 було поновлено наказом №03/к від 02.01.2013р. на посаді провідного інженера з охорони праці.

03.02.2013р. також було постановлено рішення Вінницького районного суду Вінницької області за позовом ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за яким позивач просив стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу виходячи з окладу та посади, що є вищевказаною.

Рішенням від 03.12.2013 року в задоволенні позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково, а саме: стягнуто на користь ОСОБА_1 з ПрАТ «Діпрозв'язок» заборгованість по заробітній платі в сумі 9 896,85 грн., 1500,00 грн. моральної шкоди та 1000,00 грн. витрат на правову допомогу, а всього 12 396,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 21.01.2014 року, рішення суду 1-ої інстанції було змінено, а саме: стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_1 оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 5 988,78 грн., моральної шкоди 1500,00 грн та витрат 1000,00 грн. на правову допомогу, а всього 8 488,00 грн.

В порядку розгляду іншої цивільної справи №128/4727/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Діпрозв'язок» про зобов'язання звільнити з роботи шляхом видачи наказу про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України після закінчення відпустки з 20.05.2013 року, стягнення вихідної допомоги, відпускних, середнього заробітку при звільнення за час затримки розрахунку при звільненні за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди.

Рішенням суду від 02.06.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково, а саме: поновлено строк звернення до суду ОСОБА_1, зобов'язано ПрАТ «Діпрозв'язок» здійснити звільнення з роботи ОСОБА_1 шляхом видачі наказу про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України після закінчення відпустки строком в 27 календарних днів з 20.05.2013 року. Стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_1 відпускні в розмірі 3 365,55 грн. Стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 9 195,78 грн. Стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_1 оплату за час затримки розрахунку в розмірі62 200,35 грн. Стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. Стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в розмірі 5 500,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 21.07.2015 року, вказане рішення 1-ої станції було скасовано, у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.01.2016 року, касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, рішення апеляційного суду Вінницької області від 21 липня 2015 року скасовано, рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 02 червня 2015 року залишено в силі. Рішення суду набрало законної сили 20 січня 2016 року.

Таким чином, за даним судовим рішенням постановлено здійснити звільнення з роботи ОСОБА_1, шляхом видачі наказу про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України після закінчення відпустки строком в 27 календарних днів з 20.05.2013 року. Рішення суду набрало законної сили 20.01.2016 року.

На виконання рішення позивача було звільнено з посади провідного інженера з охорони праці, служби з охорони праці №07 з 20.05.2013р. згідно ч.3 ст.38 КЗпП України за наказом відповідача №98 від 13.04.2016р. (а.с.35 т.1).

За цим же наказом бухгалтерію зобовязано здійснити виплати ОСОБА_1 через розрахунковий рахунок відділу ДВС Соломянського РУЮ в м.Києві, а саме: компенсацію за 27 днів невикористаної відпустки; вихідну допомогу, оплату за затримку розрахунку за 499 днів та моральну шкоду.

Відповідачем також у виконання даного рішення суду на адресу виконавчої служби було направлено лист про самостійне виконання рішення Вінницького районного суду Винницької області від 02.06.2015 року, на підтвердження якого Боржнику було видано платіжне доручення № 5033 від 14.04.2016 року «Про перерахування грошових коштів в розмірі 39 261,68 грн. на розрахунковий рахунок відділу ДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві за ВП№ 50734168; Платіжне доручення № 5034 від 15.04.2016 року «Про перерахування грошових коштів в розмірі 42 000,00 грн. на розрахунковий рахунок відділу ДВС Солом'янського РУЮ в м.Києві за ВП№ 50734168. Всього разом: 81 261,68 грн.

В межах строку на самостійне виконання, відповідачем 18.04.2016 року ОСОБА_1 відповідно до його заяви «Про відпустку та звільнення» від 22.04.2013 року було цінним листом на адресу: 23223, Вінницька область, Вінницький р-н, село Зарванці, вул. Пирогова, буд.6 надісланий оригінал трудової книжки, копія наказу про звільнення та копії платіжних доручень про перерахування коштів на виконання рішення суду від 02.06.2015 року.

Документи надійшли до поштового відділення де мешкає позивач 20 квітня 2016 року, та були отримані позивачем 18 травня 2016 року.

Згідно довідки ПрАТ «Діпрозвязок» від 21.11.2016р. за №996/02 ОСОБА_1 працював в ПрАТ "Діпрозв'язок" на посаді провідного інженера з охорони праці, за період роботи з 24.09.2009 по 23.09.2010 позивачем була надана та використана оплачувана щорічна основна відпустка (26 календарних днів, п.7 ст.6 Закону України "Про відпустки") та щорічна оплачувана додаткова відпустка (1 календарний день), згідно наказів: № 1195 від 21.12.2010; № 101 від 11.03.2011; № 254 від 21.04.2011; № 320 від 21.01.2011; № 717 від 05.09.2011, за період роботи з 24.09.2010 по 23.09.2011 була надана та використана оплачувана щорічна основна відпустка (26 календарних днів) та щорічна оплачувана додаткова відпустка (1 календарний день), згідно наказу № 718 від 05.09.2011, за період роботи з 24.09.2011 по 14.12.2011 була нарахована та виплачена компенсація за 8 календарних днів не використаної щорічної основної відпустки, згідно наказу про звільнення № 288/к від 14.12.2011. З 15.12.2011 по 02.01.2013 ОСОБА_1 фактично не працював. Щорічна відпустка надається за відпрацьований період. Наказом від 02.01.2013 № 03/к на підставі рішення суду ОСОБА_1 був поновлений на роботі на посаді провідного інженера з охорони праці з 14.12.2011. З 25.02.2013 по 27.03.2013 ОСОБА_1 була надана відпустка без збереження заробітної плати за сімейними обставинами на підставі його заяви та наказу від 20.02.2013 № 50. На підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві від 06.04.2016 року (ВП № 50734168), яка отримана ПрАТ "Діпрозв'язок" 13.04.2016, серед інших здійснених платежів через банківський рахунок відділу ДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві на користь ОСОБА_1, здійснена компенсація за 27 календарних днів невикористаної щорічної відпустки на суму 3 365, 55 грн. Фактично відпрацьовано ОСОБА_1, за 2013 рік (з лютого по квітень) 7 календарних днів. Щорічні основні відпустки ОСОБА_1 надані в повному обсязі. Заборгованість по компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки ОСОБА_1, відсутня (а.с.57-58 т.1).

Як вбачається з первинного позову (а.с.19-24 а.с.т.1) позивач просить стягнути грошові кошти за невикористану відпустку за період 2013-2016 рр. Разом 107 днів відпустки, виходячи з середньоденної зарплати в 124,65 грн. При цьому посилається, що згідно колективного договору за ЗУ «Про відпустки» йому раніш нараховували відпустку як інваліду з розрахунку 2 дні в рік, що склали за період 2013-2016рр. 7 днів. Крім того, ним не було отримано 3 річних відпустки по 24 дні, всього 72 дні відпустки за період 2013-2016р.р., а також 7 додаткових днів у звязку з ненормативним робочим днем, що разом складає 107 днів відпустки.

В подальшому позивачем неодноразово збільшено позовні вимоги та заявлено вимогу щодо зміну дати звільнення з 17.05.2016р. по день повернення правильно оформленої трудової книжки, а саме, 17.01.2017р., зобовязавши внести зміни до трудової книжки, та стягнути кошти за час вимушеного прогулу по 17.01.2017р. та за відпустку терміном за 2013-2017р., та стягнути інфляційні втрати, а також 3 проценти річних та компенсаційні втрати через тривале не звільнення та не повернення трудової книжки, а також пені.

Визначаючись щодо заявлених вимог, суд виходить з того, що за рішенням Вінницького районного суду від 08.07.2016р., яке набуло чинності було встановлено, преюдиціальний факт, а саме, що трудову книжку позивачем було отримано 17.05.2016р., а отже звільнення позивача має бути проведено саме вказаною датою 17.05.2016р., в звязку з чим за судовим рішенням слід зобовязати відповідача внести відповідні зміни в трудову книжку позивача.

Разом з чим суд враховує, що саме внесення змін до трудової книжки не тягне за собою наслідок у визнанні за позивачем права на отримання компенсації за вимушений прогул та нарахування відпускних за період з дня отримання трудової книжки до часу постановлення судового рішення по цивільній справі за №128/3282/16.

Тому до задоволення позовні вимоги щодо стягнення компенсації за вимушений прогул в строк до постановлення судового рішення, не підлягають.

Також не підлягають до задоволення позовні вимоги щодо внесення змін до трудової книжки, яка була отримана позивачем 17.05.2016р., так як трудові стосунки були припинені, а вимоги ст.116 КЗпП виконані і трудові стосунки між сторонами закінчилися моментом отримання трудової книжки 17.05.2016р. позивачем по справі.

Підстав для визначення строку розгляду справи як строку вимушеного прогулу не має.

Знесення змін до трудової книжки, а саме, внесення запису щодо звільнення датою 17.05.2016р. підлягають до виконання, згідно змісту рішення Вінницького районного суду від 08.07.2016р. (справа №128/616/16-ц) в порядку виконання судового рішення.

Враховуючи зазначене, позивачем не доведено і право на стягнення коштів за вимушений прогул в період з 17.05.2016р. по день постановлення рішення суду по справі №128/3282/16-ц, оскільки не внесення змін в трудову книжку позивача в дату звільнення з вини відповідача суду не доведено. Підстав для визначення даного періоду періодом вимушеного прогулу не має.

В звязку з зазначеним є недоведеними позивачем і підстави для стягнення коштів боргу недоплат, боргу недонарахувань, не доплат, та боргу недоперерахувань по справам №203/180/12,128/1539/13,128/4727/14., та компенсаційних коштів за затримку виконання судового рішення, які суду є недоведеними.

Щодо стягнення 3-х відсотків річних, пені та інфляційних втрат на вищевказані суми недоплат за рішеннями суду, суд враховує, що виконавчі провадження по зазначеними справам є закриті виконанням державними виконавцями. Постанови державної виконавчої служби позивачем не оскаржені та є чинними. Факт внесення коштів за судовими рішеннями підтверджено: Платіжним дорученням № 5033 від 14.04.2016 року «Про перерахування грошових коштів розмірі 39 261,68 грн. на розрахунковий рахунок відділу ДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві за ВП№ 50734168; Платіжним дорученням № 5034 від 15.04.2016 року «Про перерахування грошових коштів з розмірі 42 000,00 грн. на розрахунковий рахунок відділу ДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві за ВП № 50734168. Всього разом: 81 261,68 грн.

Стягнення 3-х відсотків річних та пені до вказаних правовідносин не застосовуються, а наявність боргу відповідача по судовим рішенням перед позивачем не доведена. Тому, в задоволенні вказаних вимог також слід відмовити.

Разом з цим суд враховує, що згідно рішення Вінницького районного суду від 08.07.2016р. визначено право позивача на отримання компенсації за час вимушено прогулу, саме за період з 20.05.2013р. по 17.05.2016р., а отже є доведеним та підтвердженим відповідною преюдицією право позивача на отримання виплат за відпустку в період з 2013р. по 17.05.2017р., що складають 24 дні за 3 роки, та додаткові 7 днів відпустки за ненормований робочий день, що передбачено Колективним договором підприємства, а також 2 дні на рік додаткової відпустки в звязку з інвалідністю, що складають за три роки 107 днів.

При цьому, визначаючись з сумою оплати відпустки суд враховує, що середньоденна заробітна плата позивача, що була обчислена шляхом ділення сумарної заробітної плати на кількість робочих днів і складає 124,65 коп., що встановлено рішенням суду від 02.06.2015р. Виходячи з кількості днів відпустки 107 днів х на 124,65 грн. = 13 105,77 грн.

В решті стягнення суми виходячи з нарахувань за відпустки в період з 17.05.2016р. підстав не має, так як судовою преюдицією є встановленими, що позивач є звільнений саме з 17.05.2016р.

З відповідача слід стягнути 13 105,77 грн. за відпустки за період 2013-2016р.р. В решті суми нарахувань в розмірі 42 670,98 грн. (55776,75 13 105,77) слід відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд виходить з того, що як підставу для стягнення моральної шкоди позивач вказує на ту обставину, що в наслідок несвоєчасного повернення йому трудової книжки він втратив можливість працевлаштуватися та отримати пенсію, сплачувати комунальні послуги та купувати ліки, а також став інвалідом 2 групи в наслідок завданих моральних переживань та страждань.

Однак, суд враховує, що доказ даних підстав, а саме, що позивач в наслідок неотримання грошових коштів за відпустки отримав інвалідність, не міг отримати пенсію, купувати ліки, сплачувати комунальні послуги суду не подав.

У відповідності до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Виходячи з зазначених позивачем підстав стягнення моральної шкоди суд враховує, що доказу настання моральної шкоди з підстав визначених у збільшенні позовних вимог суду позивачем не подано, моральна шкода, завдана несвоєчасним врученням трудової книжки є стягнутою за рішенням Вінницького районного суду від 08.07.2016р., а отже порушені права позивача відновленні судовим рішенням, в звязку з чим в задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Діпрозвязок» на користь держави судовий збір виходячи з меж задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.ст.ст.47,116,235-1 КЗпП України, Постановою Пленуму верховного суду України від 06.11.1992р. за №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 211, 223, 245, 247, 259, 263-265, 267, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Діпрозвязок» - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Діпрозвязок» на користь ОСОБА_1 кошти за відпуску за період 2013-2016 рр. в розмірі 13 105,77 грн. В решті стягнення суми в розмірі 42 670,98 грн. відмовити.

В стягненні моральної шкоди на суму 15000 грн. відмовити.

В внесенні змін до трудової книжки, стягненні коштів за час вимушеного прогулу за затримку виправлень у трудовій книжці в розмірі 222 938,75 грн., боргу недоплат за судовими рішеннями на суму 26 877, 00 грн., на суму 7 785,00 грн., на суму 32 073,00 грн., стягненні коштів за користування коштами компенсації за затримку основного рішення на суму 42 822,15 грн., та 3-х % річних за користування коштами на суму 795,00 грн., стягненні пені в розмірі 11 309,89 грн., коштів інфляційного збільшення на суму 4 106,91 грн., та боргу з урахуванням суми інфляції в розмірі 72 114,01 грн. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Діпрозвязок» на користь держави судовий збір на суму 1310 грн.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.А. Ганкіна