АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3276/18 Справа № 202/6623/17 Головуючий у 1 й інстанції - Мороз В. П. Доповідач - Макаров М.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Максюти Ж.І., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради та приєднаної до апеляційної скарги заяви об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Велика Діївська 40" на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_3, Реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області про визнання права власності.

Позов мотивовано тим, що 28 лютого 2008 року між нею та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу, який посвідчено директором Товарної біржі «Августа 1» ОСОБА_5 28 лютого 2008 року, та зареєстровано в реєстрі за №29/128. Так як, відповідачка ОСОБА_3 право власності позивача не визнає, остання просила суд визнати за нею право власності на нерухоме майно, а саме: приміщення магазинів та торгові павільйони загальною площею 219,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1; торгові павільйони загальною площею 17,8 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2; нежитлові приміщення, прим. V загальною площею 4 кв.м., та прим. VI загальною площею 19,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_3; приміщення магазинів та торгові павільйони загальною площею 22,2 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_4

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2017 року в складі судді Мороз В.П. позовні вимоги задоволено в повному в обсязі.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно, а саме: приміщення магазинів та торгові павільйони загальною площею 219,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1., торгові павільйони загальною площею 17,8 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2, нежитлові приміщення, прим. V загальною площею 4 кв.м., та прим. VI загальною площею 19,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3, приміщення магазинів та торгові павільйони загальною площею 22,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4

Рішення суду мотивоване там, що право власності на спірну нерухомість набуте ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчений директором Товарної баржі "Август 1", та зареєстрований в реєстрі, тобто право власності позивачки на спірну нерухомість набуте правомірно, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуваним рішенням за відсутності будь-яких правових підстав визнано право власності на самочинно побудоване нерухоме майно, яке розташоване на земельній ділянці комунальної власності, яка не належала будь-кому із сторін на праві власності чи користування. Крім того, апелянт вказує, що об'єкт нерухомості не може бути предметом біржової торгівлі, оскільки це індивідуально визначене майно. Судом першої інстанції не надано оцінки тому факту, що спірні об'єкти нерухомості є новоствореними та збудовані на земельних ділянках, які ні позивачці, ні відповідачці, ні ОСОБА_4 в оренду чи користування не надавалися. Також апелянт зазначає, що спірну нерухомість не прийнято до експлуатації, що виключає можливість визнання права власності на вказане майно за позивачкою, оскільки вважається таким, що не створене.

Крім того, апелянт зазначає, що торгові павільйони є об'єктами "малими архітектурними формами", на які взагалі не оформлюється право власності.

В заяві про приєднання до апеляційної скарги об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Велика Діївська 40" вказує, що незгодне із рішенням суду в частині визнання за позивачкою права власності на нежитлові приміщення V загальною площею 4 кв.м., та прим. VI загальною площею 19,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3.

Заява про приєднання до апеляційної скарги мотивована тим, що за спірною адресою частина площі будинку в під'їзді №9, а саме, пожежний прохід впритул до першого поверху будинку зайнятий кіоском. Вказаний факт створює загрозу, оскільки може призвести до негативних наслідків, зокрема таких, як ліквідація наслідків аварії. Приймаючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції не було перевірено чи видавався дозвіл на будівництво кіоску, чи надавалася земля під його будівництво, чи відповідає він державним стандартам, нормам і правилам, архітектурним вимогам та технічним умовам. Крім того, заявник вказує, що земля, на якій розташована частина кіоску є прибудинковою територією та не може забудовуватись.

Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 351 ЦПК України передбачено, що апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

А згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу та заяву про приєднання до апеляційної скарги необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки право власності на спірну нерухомість набуте ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчений директором Товарної баржі "Август 1" та зареєстрований в реєстрі, - право власності на спірну нерухомість набуте правомірно, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

З вказаним висновком суду першої інстанції погодитись не можна, так як він не відповідає вимогам матеріального та процесуального законів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на спірну нерухомість, колегія суддів виходить з наступного.

Так, матеріалами справи встановлено, що 28 лютого 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу, який посвідчений директором Товарної біржі «Августа 1» ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №29/128. Предметом вказаного договору є: приміщення магазинів за адресою АДРЕСА_5, торгові павільйони в районі АДРЕСА_6, торговий павільйон в районі АДРЕСА_7 та приміщення магазинів по АДРЕСА_4.

В матеріалах справи відсутні копії технічних паспортів та звітів про проведення технічного обстеження спірних об'єктів, де було б зазначено про їх готовність до експлуатації.

Положеннями частини 1 ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України).

За змістом ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

В розумінні положень статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

В матеріалах справи відсутні докази щодо звернення до територіальних органів Державної архітектурно-будівельної інспекції з метою перевірки дотримання всіх необхідних вимог до об'єкта нерухомості, наявність яких можуть встановити лише компетентні органи, а отже, на момент розгляду справи, спірні об'єкти нерухомості в експлуатацію не введені та взагалі не вирішувалися вказані питання позивачкою.

Таким чином, спірні об'єкти нерухомого майна не є об'єктом права власності.

Крім того, об'єкти, на які просить визнати позивачка, взагалі їй не належать, що в свою чергу призвело до штучного спору з метою заволодіння чужим майном.

Проте, вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції не визначився належним чином з характером спірних правовідносин, не надав належної оцінки наявним у справі доказам та не перевірив достатності наданих доказів для задоволення позовних вимог, грубо порушивши норми матеріального та процесуального закону, та взагалі є незаконним.

Рішення як таке, що не відповідає матеріальному та процесуальному законам підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

В зв'язку із задоволення апеляційної скарги та заяви про приєднання до апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивачки на користь прокуратури Дніпропетровської області та об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Велика Діївська 40" підлягає стягненню судовий збір по 3 000 грн..

Керуючись ст.147, п.3 розділом ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради та приєднаної до апеляційної скарги заяви об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Велика Діївська 40" - задовольнити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2017 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області про визнання права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_1) на користь прокуратури Дніпропетровської області (49044, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 38, р/р 0291 в Державній казначейській службі України в м. Київ, МФО 820172, , код класифікації бюджету 2800) судовий збір у сумі 3 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_1) на користь об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Велика Діївська 40" () судовий збір у сумі 3 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Ж.І. Максюта

М.Ю. Петешенкова