КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи № 753/17862/16-ц

Апеляційне провадження 22-ц/824/399/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

при секретарі Борисенко Д.В.

сторони

позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування»

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 травня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Леонтюк Л.К., по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и л а :

у вересні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача на обґрунтування якого зазначив, що 31 липня 2015 року між ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» та ОСОБА_4 було укладено договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.0891537.201, предметом якого є страхування транспортного засобу «Citroen C5» р.н. НОМЕР_1.

20 вересня 2015 року о 13 годині 00 хвилин по проспекту Петра Григоренка в місті Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу «Citroen C5» р.н. НОМЕР_1 та автомобілем «Мерседес» р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2

Зазначена ДТП сталася з вини відповідача.

ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» виплатило страхувальнику страхове відшкодування через СТО (СПД ОСОБА_5.) в сумі 117 150,17 грн.

Цивільно-правову відповідальність відповідача на час ДТП було застраховано у ПрАТ «СК «АХА Страхування» згідно полісу АІ/0984616 з лімітом відповідальності 50 000 грн., тому сума, яка перевищує ліміт відповідальності і не відшкодовується ПрАТ «СК «АХА Страхування» складає 67 150,17 грн.

З метою врегулювання спору в досудовому порядку позивачем було надіслано відповідачу претензію на суму 67 150,17 грн., проте вона залишилася без задоволення.

Враховуючи викладене та посилаючись на положення ч. 2 ст. 1187, ч. 1 ст. 1191, ст. 1194 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», позивач просив стягнути на свою користь із відповідача 67 150,17 грн матеріальної шкоди в порядку регресу.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 25 травня 2018 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» 67 150,17 грн матеріальної шкоди в порядку регресу та 1 378 грн судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в позові, а також розподілити судові витрати та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн та витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 3 961,60 грн. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що позивачем заявлено вимоги про стягнення збитків у порядку регресу, тоді як у даному випадку має місце не регрес, а суброгація, що не є тотожніми поняттями, а тому позивач має право заявити лише про стягнення прямих збитків. При ухваленні рішення не враховано знос автомобіля. Позивачем не доведено розміру реальної шкоди і страхова виплата розрахована без дотримання порядку розрахунку збитків. Суд не звернув уваги на висновок проведеної у справі автотоварознавчої експертизи, згідно з яким вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Citroen C5» ОСОБА_4 становить 63 081,05 грн, що вдвічі менше зазначеної позивачем суми, тому сума невідшкодованих відповідачем ОСОБА_2 збитків мала становити 13 081,05 грн. Крім того, суд не навів будь - яких мотивів відмови у задоволенні заяви про зменшення розміру відшкодування на підставі ч. 4 ст. 1193 ЦК України.

У відзиві представник позивача ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Зазначив про те, що Цивільний кодекс не тільки не містить поняття суброгації, а ще й ототожнює поняття регресу та зворотної вимоги. Акт виконаних робіт відображає реальні кошти, які необхідні для ремонту пошкодженого автомобіля, що відповідає положенням п.1 ч. 2 ст. 22 ЦК України. Позивач сплатив на виконання договору добровільного страхування 117 150,17 грн, а тому суд правильно стягнув з відповідача різницю між цією сумою та лімітом відповідальності по договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Вислухавши доповідь судді, пояснення віповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 липня 2015 року між ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» та ОСОБА_4 було укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.0891537.201, предметом договору є страхування транспортного засобу «Citroen C5» р.н. НОМЕР_3. (т.1 а.с.115-128)

20 вересня 2015 року о 13 год. 00 хв. по проспекту Петра Григоренка в місті Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого транспортного засобу «Citroen C5» р.н. НОМЕР_3 та автомобілем «Мерседес» р.н. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_2

Згідно з постановою Дарницького районного суду міста Києва від 06.11.2015 винним у даній ДТП є відповідач.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено застрахований у позивача - ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» автомобіль «Citroen C5» р.н. НОМЕР_1.

22 вересня 2015 року ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» отримано заяву ОСОБА_4 про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (за договором КАСКО та ОСЦПВВНТЗ).

З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Citroen C5» р.н. НОМЕР_1, 24 вересня 2015 року проведено огляд автомобіля та складено рахунок - фактуру № АМСС080986, згідно з яким вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Citroen C5» р.н. НОМЕР_3 складає 119 972,65 грн (т.1 а.с.11-12).

22 жовтня 2015 року позивачем складено розрахунок страхового відшкодування, згідно якого до виплати підлягала сума у розмірі 88 729,49 грн. (розмір збитку - 119 972,65 грн., франшиза - 1 250,00 грн, процент виплати - 75 %).

22 жовтня 2015 року ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» складено страховий акт № 1720.206.15.01.01 на суму 88 729,49 грн, а 09 листопада 2015 року здійснено виплату страхового відшкодування на рахунок СПД ОСОБА_5.(т.1 а.с.14-15)

СПД ОСОБА_5 складено акт виконаних робіт (відновлювальні роботи) № АМН0059209 від 17 листопада 2015 року, згідно якого вартість виконаних робіт та використаних витратних матеріалів по автомобілю «Citroen C5» р.н. НОМЕР_1 складає 118 400,17 грн. (т.1 а.с.16)

12 січня 2016 року позивачем складено розрахунок страхового відшкодування, згідно якого до виплати підлягала сума у розмірі 28 420,68 грн (розмір збитку - 118 400,17 грн, франшиза - 1 250,00 грн, розмір страхового відшкодування - 117 150,17 грн, процент виплати - 100 %).

12 січня 2016 року ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» складено страховий акт № 1720.206.15.01.02 на суму 28 420,68 грн, а 20 січня 2016 року здійснено виплату страхового відшкодування на рахунок СПД ОСОБА_5.

У позовній заяві ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» зазначено, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «АХА Страхування» згідно полісу АІ/0984616 з лімітом відповідальності 50 000,00 грн, тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача в порядку регресу різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, яке покривається ПрАТ «СК «АХА Страхування» (117 150,17 грн - 50 000,00 грн).

Задовольняючи позов повністю та стягуючи з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» 67 150,17 грн. суд першої інстанції погодився з доводами позовної заяви, що завдана матеріальна шкода підлягає стягненню в порядку регресу на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування», ч. 2 ст. 1187, ч. 1 ст. 1191, ч. 1 ст. 1194 ЦК України.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах матеріального закону з огляду на наступне.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Відповідно до норм ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Перехід права вимоги за наведеними нормами права (ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування») слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями ст. 1191 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що для її застосування необхідні дві умови: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання зобов'язання перед потерпілим; регрес має місце після припинення зобов'язання з відшкодування шкоди.

Зважаючи на викладене, саме положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» регулюються правовідносини між сторонами у даній справі, так як позивач ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування», виплативши страхове відшкодування потерпілому ОСОБА_4 за договором добровільного страхування, отримало від нього права кредитора, а не регресу до ОСОБА_2, а тому між сторонами склались правовідносини щодо відшкодування шкоди в порядку суброгації, а не регресу, які регулюються ст. 1191 ЦК України, як помилково зазначив суд першої інстанції.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» .

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 цього Закону, настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідно до норм ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування - ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» перейшло право вимоги у межах фактичних витрат і оціненої прямої дійсної шкоди від вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, яке страхувальник ОСОБА_4 має до особи, відповідальної за завдані збитки (ОСОБА_2.), тобто, новий кредитор набув прав та обов'язків свого попередника.

Доказів сплати ПрАТ «СК «АХА Страхування» страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн за полісом АІ/0984616 матеріали справи не містять і позивач ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» у даній справі таких вимог не заявляв.

Згідно пунктом 7.1 частини І договору добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.0891537.201, укладеного 31 липня 2015 року між ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» та ОСОБА_4, розрахунку страхового відшкодування до страхового акта № 1720.206.15.01.01 та вищевказаного страхового акта ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» визначив ринкову вартість застрахованого автомобіля - 250 000 грн, а амортизаційний знос транспортного засобу таким, що дорівнює нулю (з посиланням на умови вищевказаного договору) та при визначенні суми страхового відшкодування не врахував коефіцієнт фізичного зносу складових колісного транспортного засобу і, відповідно, визначив вартість відновлювального ремонту в сумі 119 972,65 грн без урахування зносу.

Ухвалою суду у даній справі була призначена судова автотоварознавча експертиза, за результатами якої експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України зроблено висновок № 1065/17-23 від 15 січня 2008 року і визначено вартість автомобіля «Citroen C5» р.н. НОМЕР_1, 2006 року випуску - 252 458 грн, а розмір матеріального збитку (відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових), завданого власнику автомобіля «Citroen C5» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 внаслідок ДТП, яка сталась 20 вересня 2015 року - 63 081,05 грн. При цьому, вказаний експертний висновок узгоджується з іншими доказами у справі.

Суд першої інстанції не надав будь - якої оцінки висновку судової експертизи та не навів будь - яких мотивів, з яких він виходив стягуючи на користь позивача матеріальну шкоду без урахування зносу транспортного засобу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що покладення на відповідача обов'язку відшкодування матеріальної шкоди, визначеної без врахування коефіцієнту фізичного зносу складових пошкодженого КТЗ, суперечитиме вищенаведеним положенням законодавства за якими винна особа має обов'язок відшкодувати пряму дійсну шкоду завдану внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових пошкодженого транспортного засобу.

З цих підстав колегія суддів погодилась із висновком судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України № 1065/17-23 від 15 січня 2008 року та відхилила посилання позивача на складений 22 жовтня 2015 року ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» страховий акт № 1720.206.15.01.01 на суму 119 972,65 грн, та складений СПД ОСОБА_5 акт виконаних робіт (відновлювальні роботи) № АМН0059209 від 17 листопада 2015 року, згідно якого вартість виконаних робіт та використаних витратних матеріалів по автомобілю «Citroen C5» р.н. НОМЕР_1 складає 118 400,17 грн.

09 листопада 2015 року і 20 січня 2016 року позивачем здійснено виплату страхового відшкодування. Тому, відповідно до норм ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», з винної особи ОСОБА_2 на користь ПрАТ Страхова компанія «Альфа Страхування» підлягає стягненню сума в розмірі 13 081,05 грн, що складає різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідача (63 081,05 грн - 50 000,00 грн) про застосування якого заявлено позивачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів визнала обґрунтованими та частково погодилась з доводами апелянта.

Посилання апелянта на похилий вік, наявність неповнолітніх дітей та зобов'язань по сплаті аліментів не може бути визнані підставою для звільнення відповідача від зобов'язання відшкодувати завдану шкоду або зменшення її розміру, тому колегія суддів відхилила посилання апелянта на частину 4 ст. 1193 ЦК України.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують тому колегія суддів їх відхилила.

Доводи представника позивача щодо відсутності у ЦК України поняття суброгації суперечать правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 № 6-112цс13 та від 17.02.2016 № 6-2471цс15.

Щодо розподілу судових витрат, то колегія суддів виходить з наступного.

Судовий збір сплачено позивачем у мінімальному розмірі, а тому незважаючи на те, що позовні вимоги задоволені частково розмір судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог не перераховується.

Ціна позову, заявлена позивачем складає 67 150,17 грн. Даним судовим рішенням позов задоволено на суму 13 081,05 грн, що складає 19,48 % від ціни позову.

За проведення судової авто товарознавчої експертизи відповідачем сплачено 3 961,60 грн. 19,48 % від цієї суми ставить 771,72 грн. у такому розмірі витрати за проведення експертизи несе відповідач. Решту витрат - 3 189,88 грн за проведення експертизи, виходячи з пропорційності розміру задоволених позовних вимог, несе позивач.

Оскільки експертиза оплачена повністю відповідачем, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 3 189,88 грн.

Колегія суддів не вбачає підстав для стягнення витрат на правову допомогу, оскільки будь - яких доказів понесення таких витрат (квитанції, платіжні доручення тощо) не надано. Детальний опис робіт від 13.09.2018 та рекомендації щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару не є доказами сплати адвокату 5 000 грн, про які вказує відповідач у апеляційній скарзі, чи 8 000 грн, про які вказує представник відповідача у заяві про розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» () в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 13 081 грн (тринадцять тисяч вісімдесят одна) грн 05 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» на користь ОСОБА_2 3 189, 88 грн витрат за проведення експертизи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складений 11.12.2018.

Головуючий

Судді