ПОСТАНОВА

Іменем України

22 серпня 2018 року м. Кропивницький

справа № 403/125/18

провадження № 22-ц/781/1327/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Голованя А.М.,

Суддів: Авраменко Т.М., Єгорової С.М.,

за участю секретаря Тимошенко Т.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - ОСОБА_2;

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 14 травня 2018 року у складі судді Годованця І.А.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку з господарським будівлями спільною сумісною власністю та визнання за ним права власності на ? частину цього будинку.

Позов обгрунтовано тим, що з 2004 року по 27 січня 2018 року він та відповідачка проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою.

Восени 2009 року, вони, за спільні кошти в сумі 55000 грн. купили житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, який просить поділити.

Рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 14 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування вказаного судового рішення з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Вважає, що рішення суду є незаконним, зокрема з тих підстав, що суд не звернув увагу на недоведеність факту купівлі спірного будинку тільки за кошти відповідачки. Крім того, відповідачка особисто визнала, що 15 000 грн. із загальної суми вартості будинку були їхніми спільними коштами.

У відзиві, поданому до суду на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечує проти доводів скарги та вважає рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачки просила відхилити доводи апеляційної скарги та залишити рішення суду без змін.

Позивач, який належним чином був повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не з'явився.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Згідно ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

На думку колегії суддів, судове рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено факт придбання спірного будинку за спільні кошти з відповідачкою.

Суд апеляційної інстанції не може повністю погодитися з такими висновками суду.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з вересня 2005 року по січень 2018 року спільно проживали однією сім'єю як чоловік та жінка і цей факт сторонами не оспорюється.

03 листопада 2009 року вбачається, що ОСОБА_2 за 40000 грн. продано квартиру за АДРЕСА_2, що належала їй на праві особистої приватної власності..

10 листопада 2009 року, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нерухомого майна, ОСОБА_2 за грошову суму 55000 грн. набуто право власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1.

У п. 4.2 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10 листопада 2009 року зазначено: «Житловий будинок з надвірними будівлями купується за згодою ОСОБА_1, який проживає однією сім'єю без реєстрації шлюбу з покупцем, яка відібрана у встановленому законом порядку»

Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають шлюбі між собою та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Враховуючи поширення положень глави 8 СК України на майно, набуте жінкою та чоловіком, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, судом першої інстанції залишено поза увагою ту обставину, що за змістом ст. 60 СК України належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається, крім іншого, і спільністю участі чоловіка, жінки коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного, для правильного застосування ст. 74 СК України у системному зв'язку зі ст. 60 СК України при вирішення спору щодо визнання майна спільною сумісною власністю, суд повинен установити джерело його набуття.

Судом обґрунтовано встановлено, що кошти в розмірі 40000 грн., які були набуті відповідачкою від продажу, належної їй на праві особистої приватної власності, квартири були витрачені нею на купівлю спірного житлового будинку.

Разом з тим, суд залишив поза увагою особисті пояснення відповідачки та письмовий доказ (а.с. 38-41) - зустрічний позов ОСОБА_2, у якому вона визнає, що із витраченої на купівлю будинку грошової суми у 55000 грн. кошти у розмірі 15000 грн. належали їм з позивачем на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, зважаючи, що 40000 грн. складають 73% від вартості будинку, а 15000 - 27 % його вартості, тому частка спільної сумісної власності сторін у будинку по АДРЕСА_1 складає 27/100.

Відповідно право особистої власності ОСОБА_2 становить 173/200, а право особистої власності ОСОБА_1 складає 27/200 частки будинку.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що кошти в розмірі 40000 грн., які були витрачені на купівлю будинку належали йому та відповідачці на праві спільної власності.

Натомість, факт продажу відповідачкою власної квартири за 40000 грн. та купівля через 7 днів, після цього, будинку об'єктивно підтверджують належність цих коштів саме їй.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про недоведеність обставини внесення відповідачкою при купівлі будинку особистих коштів в розмірі 40000 грн. не ґрунтуються на доказах.

Відтак, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав передбачених п.п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України, суд, зважаючи на часткове задоволення позову, ухвалює про стягнення з ОСОБА_2 в дохід держави 453,60 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 14 травня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати 27/100 частин будинку по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати в порядку поділу право власності за ОСОБА_1 на 27/200 та за ОСОБА_2 на 173/200 частки житлового будинку розташованого по АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 453,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 28 серпня 2018 року.

Головуючий суддя

Судді