ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1894/18 Справа № 207/1961/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Тюлюнова Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу Південного відділу держаної виконавчої служби міста Кам'янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на ухвалу Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 травня 2018 року у справі за поданням державного виконавця Південного відділу держаної виконавчої служби міста Кам'янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Дарадан М.В., заінтересовані особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визначення частки майна боржника, її виділення в натурі та звернення стягнення на неї, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2018 року державний виконавець Південного відділу держаної виконавчої служби м.Кам'янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Дарадан М.В. (далі - Південний ВДВС м.Кам'янського ГТУЮ у Дніпропетровській області) звернувся до суду з поданням про визначення частки майна боржника ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_1, придбаного дружиною боржника ОСОБА_5 під час перебування у зареєстрованому шлюбі; виділити її в натурі з метою подальшої можливості реалізації цієї частки для виконання рішення суду за виконавчим листом, виданим 23 вересня 2014 року по справі №207/1961/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості у сумі 56.000 грн.

Ухвалою Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 травня 2018 року у задоволенні подання Південного ВДВС м.Кам'янського ГТУЮ у Дніпропетровській області відмовлено.

В апеляційній скарзі Південний ВДВС м.Кам'янського ГТУЮ у Дніпропетровській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 травня 2018 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні подання.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню з подальшим частковим задоволенням подання з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні подання суд першої інстанції виходив з того, що згідно зі ст.217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання та вжити заходів для забезпечення виконання рішення, а при вирішенні справи не досліджувались обставини, пов'язані з майно яке належало подружжю ОСОБА_2.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч.1 ст.443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ч.6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні Південного ВДВС м.Кам'янського ГТУЮ у Дніпропетровській області перебуває виконавчий лист №207/1961/14-ц, виданий 01 грудня 2014 року Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок авансу 56.000 грн. та 560 грн. судового збору (а.с.5).

Починаючи з грудня 2014 року Південним ВДВС м.Кам'янського ГТУЮ у Дніпропетровській області здійснюються дії, направлені на виконання вказаного вище рішення суду (а.с.6-13).

Під час вчинення виконання рішення Південним ВДВС м.Кам'янського ГТУЮ у Дніпропетровській області було з'ясовано, що дружині боржника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 05 жовтня 2012 року належить будинок АДРЕСА_1 будинок було придбано за час перебування у зареєстрованому шлюбі.

За положеннями статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч.2 ст.370 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.60,70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Згідно ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей,достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі й

обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Пунктом 9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція), право доступу до суду, що гарантується статтею 6§1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Суд зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6§1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обов'язкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок. На виконавчі процедури може впливати складність виконавчих процедур, поведінка особи-стягувача, поведінка компетентних державних органів та обсяг призначеної до стягнення суми (майна).

Страсбурзький суд визнав невиконання судових рішень в Україні системною проблемою.

Європейський суд з прав людини передав до Комітету міністрів Ради Європи понад 12 тисяч справ, які стосуються невиконання рішень національних судів в Україні. Таким чином ЄСПЛ визнав проблему системною і такою, яка потребує відповідної реформи.

Відповідно до рекомендацій і Європейського суду і Комітету Міністрів, Україна має запровадити норму, яка б передбачала призначення компенсації особі за тривале невиконання рішення суду.

У рішенні від 12 жовтня 2017 року Великої Палати по справі Бурмич та інші проти України (заяви №№46852/13 та ін.), Європейський суд з прав людини: оголосив більшістю голосів ці п'ять заяв прийнятними; вирішив, десятьма голосами проти семи, об'єднати ці п'ять заяв та 12143 заяви, що знаходяться на розгляді в Суді, перелік яких додається до рішення; постановив, тринадцятьма голосами проти чотирьох, що п'ять заяв та об'єднані з ними 12143 заяви, необхідно розглянути згідно із зобов'язаннями, викладеними в пілотному рішенні, яке було прийнято 15 жовтня 2009 року по справі Іванов проти України; та вирішив, десятьма голосами проти семи, вилучити ці заяви з реєстру справ відповідно до статті 37 § 1 (c) Конвенції та передати їх до Комітету Міністрів Ради Європи з метою їхнього опрацювання в межах заходів загального характеру, визначених у пілотному рішенні по справі Іванов.

Вимога подання про виділення частки в натурі з метою подальшої реалізації задоволенню не підлягають, оскільки така вимога не ґрунтується на положеннях статті 443 ЦПК України, якою визначені повноваження державного виконавця при вирішенні питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

За таких обставин ухвалу неможна визнати обґрунтованою, оскільки вона не відповідає вимогам процесуального закону, а тому підлягає скасуванню на підставі ст.376 ЦПК України з постановленням нової ухвали про часткове задоволення подання.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з боржника ОСОБА_2 на користь Південного ВДВС м.Кам'янського ГТУЮ у Дніпропетровській області судові витрати у розмірі 1.762 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу державного виконавця Південного відділу держаної виконавчої служби міста Кам'янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Дарадан М.В. задовольнити частково.

Ухвалу Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 травня 2018 року скасувати.

Подання державного виконавця Південного відділу держаної виконавчої служби міста Кам'янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Дарадан М.В. задовольнити частково.

Визначати, що ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) належить 1/2 частина у будинку АДРЕСА_1, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_5.

В задоволенні іншої частини подання відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Південного відділу держаної виконавчої служби міста Кам'янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області судові витрати у розмірі 1.762 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.