Справа № 357/6597/17 Головуючий у І інстанції Бондаренко О. В.
Провадження № 22-ц/780/1759/18 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 4 31.05.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 травня 2018 року Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

за участю секретаря: Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому, змінивши предмет позову, просила встановити факт проживання її, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у період з грудня 2001 року по 02.08.2006 року; розділити майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку та ? частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що в період з грудня 2001 року по 02.08.2006 року проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6, під час фактичного проживання з яким однією сім'єю без реєстрації шлюбу вони придбали у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,1867 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_1. Вказану земельну ділянку було придбано на підставі договору купівлі - продажу від 01.04.2006 року, який посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун К.А. та зареєстровано в реєстрі за № 1889. В п. 2.1. вказаного договору зазначено, що купівля вищезазначеної земельної ділянки відбувається за згодою ОСОБА_8, згідно заяви від 01.04.2006 року за реєстровим № 1888, яка перебуває у фактичних шлюбних відносинах з покупцем ОСОБА_6, справжність підпису на якій посвідчено нотаріусом.

02.08.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, під час якого вони спільно побудували житловий будинок, загальною площею 88 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_6

10.03.2009 року шлюб між позивачкою ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було розірвано, а в грудні 2016 року їй стало відомо, що ОСОБА_6 помер. Заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 до нотаріальної контори подала його дочка ОСОБА_3

До складу спадкового майна після смерті ОСОБА_6 ввійшли будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, які були набуті позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_6 під час спільного проживання та є об'єктами спільної сумісної власності. Оскільки відповідач не визнає право позивача на ? частину вказаного майна, остання і звернулась до суду з даним позовом.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення її позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а рішення суду без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу підтримала та просила про її задоволення з викладених в ній підстав.

Відповідач ОСОБА_3 в апеляційному суді проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечувала та просила залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила, що вона не може нічого повідомити про обставини, що входять до предмета доказування, та віднесла вирішення справи на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_2, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер ОСОБА_6, про що виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Білоцерківського району Київської області складено актовий запис за № 23 (а.с.26).

06.04.2017 року Білоцерківською державною районною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 122/2017 щодо майна померлого ОСОБА_6 (а.с.43-77).

Згідно із договором купівлі - продажу незакінченого будівництвом житлового будинку від 11.11.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун К.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 4927 (а.с.30), ОСОБА_6 набув у власність незакінчений будівництвом житловий будинок готовністю 80%, розташований на неприватизованій земельній ділянці Піщанської сільської ради, за адресою: АДРЕСА_1. Загальна вартість незакінченого будівництвом житлового будинку, згідно із довідкою Білоцерківського МБТІ від 03.11.2004 року становила 18 609,00 грн., а продаж вчинено за 10 000,00 грн.

Згідно із договором купівлі - продажу земельної ділянки від 01.04.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун К.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1889 (а.с.5), ОСОБА_6 набув у власність земельну ділянку площею 0,1867 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_1, яка належала ОСОБА_9 на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданого 14.12.2004 року на підставі рішення 15 сесії 4 скликання Піщанської сільської ради від 10 грудня 2004 року за №15-163. Загальна вартість земельної ділянки відповідно до експертної грошової оцінки від 13.03.2006 року становила 12 602,25 грн., а продаж проведено за 10 000,00 грн.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.11.2007 року (а.с.6) за ОСОБА_6 зареєстровано право приватної власності на будинок (загальною площею 88,0 кв.м, житловою площею 55,10 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, зареєстрованого у Піщанській сільській раді 02.09.2011 року, в Управлінні Держкомзему у Білоцерківському районі 14.09.2011 року та виданого 19.10.2011 року (а.с.85), за ОСОБА_6 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1867 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_1.

Таким чином, згідно вищенаведених наявних в справі письмових доказів обґрунтованим є висновок суду про те, що ОСОБА_6 за життя набув у власність земельну ділянку площею 0,1867 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_1, та житловий будинок загальною площею 88,0 кв.м., житловою площею 55,10 кв.м., за вказаною адресою.

Судом також встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.1, 7). 12.06.2017 року ОСОБА_2 направила до нотаріальної контори заяву про зупинення видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_6 в зв'язку з підготовкою позовної заяви до суду про визнання права власності на майно, яка була отримана Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою14.06.2017 року (а.с.71-72).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 (а.с.3), 02.08.2006 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Білоцерківського району Київської області, актовий запис № 4, після чого позивачу було присвоєно прізвище «Самойленко», а відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_5 (а.с.4) 10.03.2009 року шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 було розірвано відділом РАЦСу Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 155, що узгоджується з актовим записом та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (а.с.102-104).

Відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с.9) ОСОБА_10 25.09.2013 року уклала шлюб з ОСОБА_11, який було зареєстровано у відділі ДРАЦС РС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 1333, після чого позивачу було присвоєно прізвище «ОСОБА_3».

Відповідач ОСОБА_3., яка є дочкою ОСОБА_6, 06.04.2017 року подала до Білоцерківської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті батька (а.с.44-49).

Із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_6 до нотаріальної контори звернулась також відповідач ОСОБА_4 (а.с.44), яка діяла як законний представник малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, батьком якого згідно свідоцтва про народження дитини (а.с.46 зв.) є ОСОБА_6. Також встановлено, що 15.05.2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб, який було розірвано 04.10.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що вчинено актовий запис за №242 (а.с.32).

Судом також встановлено, що ОСОБА_6 з 07.11.1988 року по 23.11.2004 рік був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4.

З довідки Піщанської сільської ради від 19.12.2016 року за № 591 (а.с.50) вбачається, що померлий ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживав і був зареєстрований АДРЕСА_1 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з його недоведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (Право спільної сумісної власності подружжя).

Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Згідно ч. 2 ст. 21 СК проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Як свідчить аналіз змісту ст. 74 СК, це положення може розглядатися лише як загальне правило. Проживання жінки та чоловіка однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу є підставою для виникнення у них права спільної сумісної власності на майно, набуте за час спільного проживання. Водночас оскільки згідно ч. 2 ст. 74 СК на фактичне подружжя поширюються усі положення глави 8 СК «Право спільної сумісної власності подружжя», вони, як і зареєстроване подружжя, мають право за договором передбачити, що таке майно є об'єктом їх спільної часткової власності або особистої власності кожного з них.

Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази згідно вимог ст.ст.77 - 80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Згідно ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позивачем ОСОБА_2 доказів, які б відповідали критеріям належності, допустимості, достатності та достовірності, на підтвердження факту проживання її однією сім»єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 в період з грудня 2001 року по 02.08.2006 року та доказів придбання в цей період за спільні кошти і спільною працею будинку та земельної ділянки, суду надано не було, в зв'язку з чим законним та обґрунтованим є висновок суду про відсутність підстав до задоволення її позову.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом не враховано покази свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13, колегією суддів відхиляються, оскільки ці доводи спростовуються змістом рішення, з якого вбачається, що суд дав оцінку показам вищевказаних свідків, відхиливши їх, як такі, що не узгоджуються з іншими наявними в справі доказами.

Необгрунтованими є і доводи скарги про застосування судом положень закону про позовну давність, оскільки суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 по суті, за недоведеністю обставин, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог, а не з підстав пропуску нею строку звернення з позовом до суду.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм належну, повну та об'єктивну оцінку у своєму рішенні, і повторної перевірки ці доводи не потребують, оскільки законності та обґрунтованості висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, апеляційний суд дійшов висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_2 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий :

Судді: