_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/6011/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2018 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гниличенко М.В.

при секретарі Шпак К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка є законним представником малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, суд -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1, яка є законним представником малолітньої ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, в якій просила стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму відшкодування моральної шкоди, завданої малолітній дитині ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 10000,00 гривень та стягнути судовий збір у розмірі 1841,00 гривень.

Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу було розподілено судді Гниличенко М.В.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 26.09.2018 року провадження по справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання.

Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або інших клопотань. Проте від відповідача будь-яких заяв до суду не надходило.

Позивачка ОСОБА_1 до судового засідання зявилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, посилалаючись на те, що 24.08.2018 року приблизно о 20.30 годині ввечері вона знаходилась на дитячому спортивному майданчику разом зі своєю донькою ОСОБА_2. Під її доглядом дочка почала займатися фізичними вправами, які були призначені дитині лікарем з лікувально-профілактичними цілями у звязку з її захворюваннями, постійними головними болями, перепадами тиску та порушенням кровообігу. Згодом на дитячий майданчик вийшли подружки її доньки, які запропонували погратися, але згодом дівчата почали роздражнювати, дразнити та ображати її доньку. Позивач порадила своєї доньки займатися своєю справою та не звертати уваги на їх обзивання. Поки діти гралися позивачка вирішила занести додому пакети з продуктами, при цьому попросивши мати однієї з дівчат доглянути за її донькою, на що жінка погодилась. Позивачка піднялась у квартиру та приблизно через десять хвилин в домофон подзвонила дочка та промовила, що бабуся Василіси тягала її за волосся. Зі слів жінок, які знаходились на вулиці, одна з яких доглядала за ОСОБА_2 повідомили, що бабуся тягала дівчинку за волосся та як це сталося. Позивач викликала поліцію та учасниками конфлікту були надані пояснення. На підставі вказаного позивач вказує, що внаслідок протиправної поведінки відповідача, дитині було завдано душевні страждання, моральна шкода, розмір якої вона оцінює в 10000 грн., тому звернулась з даним позовом до суду та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання зявилась, позовні вимоги не визнала та просила відмовити у повному обсязі, мотивуючи тим, що приблизно на протязі місяця її онука Василіса та донька позивачки ОСОБА_2 гарно разом гралися, але на протязі останнього тижня відносини між ними погіршились, та дівчата почали ругатись, штовхатись, смикати один одного за волосся, безпосередньо 24.08.2018 року в квартиру прибігла її онука Василіса, заплакана та повідомила, що ОСОБА_2 її тягала за волосся. Відповідач пішла на дитячий майданчик, зупинила ОСОБА_2, взяла її за руку та за хвіст волосся, та запитала чи їй приємно, чому вона смикує волосся її онуки, та відразу відпустила, та звернулась з проханням більше цього не робити. Відповідач вказує, що за волосся дитину не тягала, дитина не плакала, після цього дитина побігла до підїзду, а відповідач з онукою пішли домой, але згодом прийшла позивач та голосно кричала та ругалась, внаслідок чого вона звернулась до поліції та були надані пояснення.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та відповідача, свідка ОСОБА_4, дослідивши матеріали справ про адміністративне правопорушення № 37/1-2622/18 р. та № 37/1-2623/18 р., приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЖД № 215044, виданого 16 березня 2010 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 472, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 являються батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1./ а.с.11/.

ОСОБА_1 зі своєю малолітньою дитиною - ОСОБА_2 проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2./а.с.40/.

ОСОБА_3, яка є пенсіонеркою, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, у квартирі № 234, яка розташована в одному підїзді з квартирою позивачки/а.с.37/

Судом встановлено, що 24.08.2018 року на дитячому майданчику будинку № 59-К по вул.Ак.Вільямса у м.Одесі приблизно о 20.30 год. ввечері між донькою позивачки та онукою відповідачки, та безпосередньо між позивачем та відповідачем виник конфлікт, який вже і раніше виникав між дітьми, зокрема онука відповідачки на протязі місяця дружила з донькою позивачки, але потім відносини між дітьми погіршились, вони почали ображати одна одну, штовхалися, смикали за волосся, ругалися, дорослі робили їм зауваження, намагались примирити.

24.08.2018 року ОСОБА_1 зі своєю малолітньою дитиною - ОСОБА_2, повертаючись додому з магазину, вирішили відвідати дитячий майданчик для зайняття фізичних вправ дитиною. В той час на дворі знаходились онучка відповідачки Василіса та інші діти. Поки ОСОБА_2 висіла на турніку, дівчинки Василіса та її подруга Ліза підбігали до ОСОБА_2, роздражнювали, дражнили, та обзивали її, проте позивач незважаючи на зріючий між дітьми конфлікт, залишила доньку одну на дитячому майданчику, та пішла додому занести продукти, під час її відсутності між дітьми поновився конфлікт, зі слов відповідача, її онука Василиса прибігла додому та стала скаржитися, що вже який час дівчинка ОСОБА_2 хопає її за волосся, тому відповідач пішла до майданчика, покликала доньку позивачки, взяла її за руку та запитала, чому вона ображає її онуку, після чого взяла рукою за хвіст волосся дівчини з питанням чи їй приємно так як її онуці було, коли ОСОБА_2 схопила її за волосся. Відповідач вказує, що вона не тягала ОСОБА_2 за волосся, взяла за хвіст та відразу відпустила, не робила їй боляче, дитина не плакала.

Вказаний факт підтвердила у судовому засіданні свідок ОСОБА_4, яка повідомила суду, що дійсно 24.08.2018 року ввечері вона проходила біля дитячого майданчика та почула голосну розмову між дівчинкою та відповідачкою, яка тримала дівчинку за руку, а потім взяла за хвіст волосся, при цьому кажучи чи приємно її, та відразу відпустила, дівчина не плакала та не кричала і згодом побігла до підїзду будинку, з якого згодом вийшла мати дівчинки та викликала поліцію, а свідок залишила свій контактний номер телефона, оскільки усі сусіди до приїзду поліції розійшлись.

31.08.2018 року Таїровське відділення поліції Київського відділу поліції ГУНП в Одеській області на звернення громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_3 склало відносно позивача та відповідача протоколи по ст.173 КУпАП за дрібне хуліганство.

В протоколі № 167937 від 31.08.2018 року складеного відносно ОСОБА_3 вказано, що 24.08.2018 року біля 20.30 у дворі будинку Ак.Вільямса 59К відповідач образливо ставилась до ОСОБА_2, чим порушила громадський порядок та спокій громадян, здійснила дрібне хуліганство./а.с.58/.

В протоколі № 167938 від 31.08.2018 року складеного відносно ОСОБА_1 вказано, що 24.08.2018 року біля 20.30 по вул.Ак.Вільямса 59К позивач в парадній будинку образливо ставилась до гр.ОСОБА_3, чим порушила громадський порядок та спокій громадян, скоїла дрібне хуліганство./а.с.53/.

Вказані протоколи були направлені до суду та відповідно до постанов судді Київського районного суду м.Одеси від 10.09.2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були визнані невинуватими у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП і на підставі п.1 ч.1. ст.247 КУпАП провадження по справі закрито через відсутність в їх діях складу вказаного адміністративного правопорушення./а.с.57,60/.

Вищевказані постанови ні позивачем, ні відповідачем оскаржені не були, та набрали законної сили.

Зі змісту вказаних постанов вбачається, що на підтвердження вчинення як відповідачем так і позивачем вищевказаного адміністративного правопорушення в протоколах не зазначено свідків, відсутні пояснення свідків, відсутні заяви та пояснення сторін, тому протоколи було складено безпідставно та без доказів, тобто фактично справи було закрито за недоведеністю обставин.

Так, при вирішенні спору суд враховує, що відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Принципами судового доказування є обов'язковість доказування (оскільки всі обставини справи підлягають доказуванню, за винятком тих, які не підлягають доказуванню в силу закону); належність доказів; допустимість доказів; вільна оцінка доказів. Позивач повинен довести факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачка вказує, що її доньки внаслідок протиправної поведінки відповідача, завданий фізичний біль, у дитини наявний стрес, який призвів до фізичного, емоційного напруження, завдав чисельні душевні страждання, які полягають у тому, що дитина має тривожний та неспокійний сон, збільшилася частотність головного болю, однак будь-яких медичних висновків в підтвердження вказаних обставин суду не надано.

Судом були досліджені наступні медичні документи, з яких вбачається, що дитина позивачки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, була неодноразово 14.06.2017 року, 05.07.2017 року, 08.08.2018 року оглянута лікарем-неврологом ТОВ «Медичний центр «Медікап» ОСОБА_6 та поставлено діагноз церебральна ангіодистонія з венозною дісгемією на фоні екстравазальної компресії хребетної артерії. За результатами консультацій було призначено режим дитині, медикаменти з приводу основного захворювання, массаж, гімнастика, плавання, седативні травяні, хвойно-лавандові ванни./а.с.13-15/. Також, в матеріалах справи є довідка учня загальноосвітнього навчального закладу про результати обовязкового медичного профілактичного огляду від 06.09.2018 року, поставлено діагноз церебральна ангіодистонія з порушенням венозного оттоку, призначена підготовча група для занять фізичною культурою та нагляд невролога /а.с.16/.

До матеріалів позовної заяви додані вищевказані медичні документи та фотознімок з фрагментом волосся, якими позивач обґрунтовує наявність моральної шкоди, яку вона оцінює в 10000 гривень та з урахуванням діагноза дитини, просить у повному обсязі стягнути з відповідача.

Згідно з вимогами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв'язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, її вини, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою, та підтвердження її розміру.

Відсутність хоча б однієї складової виключає обов'язок по відшкодуванню шкоди.

Суд вважає, що позивачкою в підтвердження наявності шкоди та її розміру не надано належних та допустимих доказів.

Судом були досліджені медичні документи, але вони не носять доказовий характер по справі, оскільки видані в період з 14.06.2017 року по 08.08.2018 року, та підтверджують саме основний діагноз захворювання дитини. Будь-яких звернень до медичних установ з приводу погіршення стану здоровя дитини у період конфлікту 24.08.2018 року та після нього, суду не надано. В матеріалах справи відсутні консультативні висновки педіатра, невролога, психолога з приводу даного конфлікту, більш того судом було запропоновано проведення психологічної експертизи з метою встановлення стану здоровя дитини, наслідків, характеру і обсягу моральних страждань, однак позивач відмовилась від проведення експертизи.

До матеріалів справи додано фотознімок з фрагментом волосся /а.с.17/, однак суд критично оцінює його, оскільки неможливо встановити приналежність волосся дитині, дату фотознімку, та факт протиправної поведінки відповідача.

До матеріалів справи додано позитивні характеристики на малолітню дитину ОСОБА_2, які не є доказами по справі, оскільки не підтверджують та не спростовують факт заподіяння моральної шкоди./а.с.41-42/.

Крім того, в матеріалах справи є постанова судді Київського районного суду м.Одеси від 10.09.2018 року щодо відповідача ОСОБА_3, яка були визнана невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП і на підставі п.1 ч.1. ст.247 КУпАП провадження по справі закрито через відсутність в її діях складу вказаного адміністративного правопорушення, тобто протиправна поведінка та вина ОСОБА_3 не встановлена./а.с.58/. Вказана постанова позивачем оскаржена не була та набрала законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи, що судом на підставі наданих позивачем доказів не встановлений факт наявності шкоди, вини ОСОБА_3 та причинного звязку, не підтверджено медичними документами факт та характер ушкодження здоровя малолітньої ОСОБА_2, необхідне лікування, медікаменти та причинний звязок з конфліктом, документальний розмір шкоди, тому підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Крім того, вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 100000 гривень не містять жодного обґрунтування саме такого розміру завданої моральної шкоди.

Крім того, суд вважає, що обидві сторони конфлікту не здійснювали належну виховну роботу зі своїми дітьми, внаслідок чого були втянуті дітьми в конфлікт, хоча як дорослі, мали можливість запобігти цьому, виконуючи належним чином функції виховного характеру та не залишаючи дітей в даному віці без догляду на дитячому майданчику.

На підставі викладеного, вимоги позивачки ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими, недоведеними та не підлягаючими задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 259, 263-265,273, 354 ЦПК України, ст.ст. 16,23,1167 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, яка є законним представником малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 гривень - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м.Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений 12.12.2018 року.

Суддя Гниличенко М. В.