Постанова

Іменем України

11 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 753/6744/17

провадження № 61-29541св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

стягувач - Публічне акціонерне товариство «Банк Альянс»,

боржник - ОСОБА_4,

заявник (правонаступник стягувача) - Товариство з обмеженою відповідальністю «Схід Фінанс»,

заінтересована особа - Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 04 травня 2017 року у складі судді Коренюк А. М. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 29 червня 2017 року у складі колегії суддів: Прокопчук Н. О., Семенюк Т. А., Саліхова В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Схід Фінанс» (далі - ТОВ «Схід Фінанс») звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим Дарницьким районним судом міста Києва від 09 вересня 2015 року у справі № 753/21777/14-ц.

Обґрунтовуючи заяву, ТОВ «Схід Фінанс» посилалося на те, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 серпня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2016 року, позов Публічного акціонерного товариства «Банк Альянс» (далі - ПАТ «Банк Альянс») до ОСОБА_4, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Консоль Плюс» (далі - ТОВ «Консоль Плюс»), про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Альянс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 437 977 грн 21 коп. Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 753/21777/14, виданим 09 вересня 2015 року Дарницьким районним судом міста Києва на виконання вищевказаного судового рішення. 27 липня 2016 року між ПАТ «Банк Альянс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія-ФС» (далі - ТОВ «Фінансова Компанія-ФС») було укладено договір № 3 про відступлення прав вимоги грошових зобов'язань за кредитним договором та прав вимоги за договорами забезпечення, за умовами якого ПАТ «Банк Альянс» передало ТОВ «Фінансова Компанія-ФС» права вимоги, зокрема за кредитним договором № 028-04/ЮК (далі - Кредитний договір), укладеним 04 листопада 2004 року між Акціонерним комерційним банком «Альянс», правонаступником якого є ПАТ «Банк Альянс», та ОСОБА_4 Того ж дня, між ТОВ «Фінансова Компанія-ФС» та ним було укладено договір № 3/2016 про відступлення права вимоги, за умовами якого йому було відступлено права вимоги за вищевказаним Кредитним договором. Враховуючи викладене, ТОВ «Схід Фінанс» просило замінити стягувача ПАТ «Банк Альянс» у виконавчому провадженні на нього.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 04 травня 2017 року заяву задоволено. Замінено сторону (стягувача) виконавчого провадження з виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 травня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Банк Альянс» до ОСОБА_4, третя особа ТОВ «Консоль Плюс», про стягнення заборгованості за Кредитним договором, з ПАТ «Банк Альянс» на його правонаступника ТОВ «Схід Фінанс».

Ухвала місцевого суду мотивована тим, що правонаступником стягувача за Кредитним договором, укладеним між ПАТ «Банк Альянс» та ОСОБА_4, є ТОВ «Схід Фінанс». Його заява обґрунтована і доведена, підстав для відмови в її задоволенні судом не встановлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 04 травня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ТОВ «Схід Фінанс» є правонаступником ПАТ «Банк Альянс» у справі, в якій Дарницьким районним судом міста Києва 18 травня 2015 року ухвалено рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 на користь банку. Заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва і можлива на будь-якій стадії процесу. Звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає нормам чинного законодавства. Правонаступник стягувача ПАТ «Банк Альянс» - ТОВ «Схід Фінанс» не може бути позбавлено права пред'явлення виконавчого документа до виконання.

У серпні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу наухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 04 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 29 червня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову ТОВ «Схід Фінанс» в задоволенні заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні.

Касаційна скарга мотивована тим, що на час розгляду справи була наявна постанова головного державного виконавця Відділу примусовоговиконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 30 січня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу. Отже, виконавче провадження було закрито на підставі заяви ТОВ «Схід Фінанс», яке не було визнано рішенням суду стягувачем у цьому виконавчому провадженні. В матеріалах справи відсутні договори про відступлення прав вимоги, а також розрахунки за цими договорами.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Дарницького районного суду міста Києва.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22 травня 2018 року справу № 753/6744/17 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді не надійшло відзивів на касаційну скаргу.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 серпня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2016 року, позов ПАТ «Банк Альянс» до ОСОБА_4, третя особа ТОВ «Консоль Плюс», про стягнення заборгованості за Кредитним договором, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Альянс» заборгованість за Кредитним договором у розмірі 27 437 977 грн 21 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 25 вересня 2015 року відкрито виконавче провадження № 48869869 за виконавчим листом № 753/21777/14, виданим 09 вересня 2015 року Дарницьким районним судом міста Києва, на виконання вищевказаного судового рішення.

27 липня 2016 року між ПАТ «Банк Альянс» та ТОВ «Фінансова Компанія-ФС» було укладено договір № 3 про відступлення прав вимоги грошових зобов'язань за кредитним договором та прав вимоги за договорами забезпечення, за умовами якого ПАТ «Банк Альянс» передало ТОВ «Фінансова Компанія-ФС» права вимоги, зокрема за вищевказаним Кредитним договором.

Того ж дня між ТОВ «Фінансова Компанія-ФС» та ТОВ «Схід Фінанс» було укладено договір № 3/2016 про відступлення прав вимоги, за умовами якого ТОВ «Фінансова Компанія-ФС» відступило право вимоги ТОВ «Схід Фінанс», зокрема за вищевказаним Кредитним договором.

Відповідно до частини першої статті 512 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 378 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи з цих норм, зокрема пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) відбувається вибуття кредитора.

Заміна кредитора можлива поза межами виконавчого провадження у разі відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п'ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 378 ЦПК України 2004 року за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов'язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржниками, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін. Заміна кредитора у зобов'язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов'язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є обов'язковість судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 14 ЦПК України 2004 року, частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ТОВ «Схід Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки процесуальне правонаступництво можливе поза межами виконавчого провадження у разі, якщо заміна кредитора у зобов'язанні відбувається у зв'язку з відступленням права вимоги.

Суди повно і всебічно дослідили наявні у справі докази та дали їм належну правову оцінку, правильно встановили обставини справи, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази відступлення прав вимоги та розрахунки між сторонами, оскільки у справі наявні договори про відступлення прав вимоги, акти приймання-передачі прав вимоги від 27 липня 2016 року та платіжні доручення від 27 липня 2016 року №№ 57, 101, на підставі яких ТОВ «Схід Фінанс» було перераховано ТОВ «Фінансова компанія-ФС» грошові кошти за договорами про відступлення прав вимог.

Посилання у касаційні скарзі на те, що постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 30 січня 2017 року виконавчий лист № 753/21777/14, виданий 09 вересня 2015 року Дарницьким районним судом міста Києва, повернуто стягувачу без виконання, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Норма статті 378 ЦПК України 2004 року має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило про заміну сторони виконавчого провадження незалежно від того, відкрите воно чи ні.

Таким чином, заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини п'ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання.

Той факт, що судом не було розглянуто наявну в матеріалах справи заяву ПАТ «Банк Альянс» про заміну стягувача у виконавчому провадженні, не впливає на правильність вирішення справи за заявою ТОВ «Схід Фінанс».

Інші доводи касаційної скарги спростовуються встановленими судами обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з частиною третьою статті 401, статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права та відсутні підстави для його скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати, що судами порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 04 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 29 червня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов