Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 668/13249/15-ц

провадження № 61-2527св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 04 січня 2016 року у складі судді Булах Є. М. та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 26 травня 2016 року у складі колегії суддів Бездрабко В. О., Борка А. Л., Приходько Л. А.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Позов мотивовано тим, що на підставі рішення Апеляційного суду Херсонської області від 20 серпня 2015 року ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, в якій також зареєстрований колишній власник житла ОСОБА_3 та члени його сім'ї - ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Посилаючись на те, що відповідачі у добровільному порядку відмовляються знятися з реєстраційного обліку, чинять йому перешкоди у здійсненні права власності, позивач просив усунути перешкоди у користуванні належним йому нерухомим майном, шляхом визнання ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 04 січня 2016 року позов задоволено.

Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у здійснені права власності належною йому квартирою, шляхом визнання ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою цього ж суду від 11 березня 2016 року заява ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду залишена без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 26 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суди першої та апеляційної інстанцій, задовольняючи позов, виходили з того, що право членів сім'ї власника житла користуватися цим жилим приміщенням виникає та існує лише за наявності права власності в особи, членами сім'ї якої вони є. Із припиненням права власності особи, втрачають право користування жилим приміщенням його члени сім'ї.

Залишаючи без змін заочне рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі статей 319, 391, 405 ЦК України дійшов висновку про законність та обґрунтованість оскарженого ОСОБА_3 заочного рішення суду.

Апеляційний суд зазначив, що позивач, як новий власник, має право вимоги на усунення перешкод у користуванні власністю та не має правового обов'язку забезпечувати житлом відповідачів та нести витрати щодо оплати комунальних послуг згідно кількості зареєстрованих у квартирі осіб.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 у вказаній цивільній справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року вказану справу призначено до судового розгляду.

18 січня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У поданій у червні 2016 року касаційній скарзі ОСОБА_3, з урахуванням уточненої прохальної частини на виконання ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 червня 2016 року, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову в позові, а провадження у справі закрити.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо вступили в законну силу рішення суду, ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той же самий предмет і з таких самих підстав.

Оскільки рішення Апеляційного суду Херсонської області від 20 серпня 2015 року у справі № 668/4375/15-ц, яке набрало законної сили, ухвалено між тими самими сторонами, про той же самий предмет і з тих самих підстав як у вказаній справі, провадження підлягає закриттю.

Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 20 серпня 2015 року у справі № 668/4375/15-ц та оскаржуване рішення Апеляційного суду Херсонської області від 26 травня 2016 року ухвалені тим же складом суду, що викликає сумніви у їх неупередженості.

Заперечення на касаційної скаргу не надійшли.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги ОСОБА_3 без задоволення, а судових рішень без змін.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 20 серпня 2015 року звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за договором позики від 22 квітня 2014 року у розмірі 428 360,83 грн.

Судове рішення набрало законної сили.

Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, ОСОБА_2є власником вище зазначеної квартири.

Судами встановлено, що з 02 вересня 2000 року й дотепер у квартирі зареєстрований колишнійвласник житла ОСОБА_3, а з 03 вересня 2008 року зареєстровані члени його сім'ї ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Відповідно до частини другої статті 223 ЦПК 2004 року після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав, або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження у справі.

Як вбачається з тексту рішення Апеляційного суду Херсонської області від 20 серпня 2015 року у справі № 668/4375/15-ц, підставою позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 було невиконання позичальником зобов'язань за договором позики, тому позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на квартиру, виселити з вказаної квартири відповідачів та усунути перешкоди йому у користуванні вказаною квартирою, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняттям їх з реєстраційного обліку.

Відмовляючи в позові в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, суд зазначив, що позивачем не наведено жодної правової підстави, відповідно до якої відповідачі втратили право на користування спірним жилим приміщенням.

Підставою для звернення ОСОБА_2 у листопаді 2015 року з позовом до суду про визнання відповідачів що втратили право користування жилим приміщенням стало набрання чинності рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 20 серпня 2015 року у справі № 668/4375/15-ц, яким було визнано за ним право власності на спірну квартиру, та, відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, ОСОБА_2 є власником вказаної квартири, тому відповідачі створюють перешкоди у здійсненні його права власності на вказане майно.

З огляду на зазначене, Верховний Суд не вбачає підстав для закриття провадження у вказаній справі на підставі пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року, оскільки при ухваленні апеляційним судом рішень у справі № 668/4375/15-ц та у вказаній справі наявні різні підстави позову, тотожність яких є однією з умов настання наслідків, передбачених пунктом 2 частини першої вказаної статті.

Згідно зі статтею 21 ЦПК України 2004 року суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної і першої інстанцій, у перегляді справи Верховним Судом України, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи нового рішення апеляційного суду.

З огляду на положення вказаної статті необґрунтованими є доводи касаційної скарги про упередженість колегії суддів Апеляційного суду Херсонської області при розгляді справи № 668/4375/15-ц та вказаної справи тим же складом, оскільки судові рішення внаслідок розгляду вказаних справ набрали законної сили та не скасовані.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, постійна колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 04 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В.О. Кузнєцов

А.С. Олійник

Г.І. Усик