Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа №628/8821/13-ц

провадження № 61-17538св8

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач, відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_4,

відповідач, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_5,

представник відповідача, позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_6, подану в інтересах ОСОБА_5 на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 11 грудня 2015 року в складі судді Литвинова А. В. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2017 року в складі колегії суддів: Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., Бездідко В. М.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

В обґрунтування позовних вимог указувала, що має неповнолітню доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої є ОСОБА_5

Вказувала, що з відповідачем у зареєстрованому шлюбі не перебувала, донька знаходиться на повному її утриманні, відповідач у витратах, пов'язаних з вихованням доньки, участі не бере. Посилаючись на викладене просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь аліменти на доньку в розмірі ? частини усіх доходів відповідача щомісяця, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

У травні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_5 посилався на те, що з ОСОБА_4 він ніколи не перебував у зареєстрованому шлюбі, однією сім'єю вони не проживали, не вели спільне господарство. Він постійно мешкає в місті Санкт-Петербурзі Російської Федерації, а ОСОБА_4 мешкає в смт Ківшарівка Куп'янського району Харківської області в Україні.

Реєстрація народження дитини відбулась за спільною заявою сторін, однак експертиза щодо батьківства позивача не проводилась.

Вважаючи, що ОСОБА_4 ввела позивача в оману щодо батьківства, посилаючись на те, що він не є батьком ОСОБА_7, просив задовольнити позов та виключити з актового запису №202 від 07 липня 2011 року про народження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, вчиненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Куп'янську реєстраційної служби Куп'янського міськрайонного управління юстиції Харківської області, відомості про батька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина Російської Федерації.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 11 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на неповнолітню доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи з 01 червня 2015 року. Вирішено питання розподілу судових витрат. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зустрічні позовні вимоги про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини є недоведеними. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття з урахуванням того, що батько дитини, ОСОБА_5, є працездатним та має можливість надавати матеріальну допомогу дитині. Ураховуючи те, що ОСОБА_5 до 01 червня 2015 року добровільно надавав ОСОБА_4 матеріальну допомогу, аліменти на дитину підлягають стягненню саме з цієї дати.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_4 Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції правильно вважав, що ОСОБА_5 не надав належних та допустимих доказів відсутності кровного споріднення з неповнолітньою ОСОБА_7

У вересні 2016 року ОСОБА_6 як представник ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували погіршення відносин між країнами та побоювання ОСОБА_5 за своє життя та здоров'я, у зв'язку з чим він не може прибути до України для особистого відібрання зразків з метою проведення експертизи для встановлення батьківства. Крім того, суди неправильно застосували норму статті 191 СК України, оскільки цією нормою передбачено стягнення аліментів з дня звернення до суду з позовом.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, щокасаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

13 квітня 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася ОСОБА_7, запис про батьків якої в свідоцтві про народження зароблено за їх спільною заявою: матір'ю зазначено ОСОБА_4, громадянку України, а батьком - ОСОБА_5, громадянина Російської Федерації.

ОСОБА_7 проживає та зареєстрована разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до державного органу реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 126 СК України).

Відповідно до статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статті 126 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Ураховуючи наведене, предметом доказування у справі за позовом ОСОБА_5 є відсутність кровного споріднення між ним як особою, що записана батьком, і дитиною.

05 травня 2015 року Куп'янський міськрайонний суд Харківської області постановив ухвалу про призначення про справі судово-генетичної експертизи, про що повідомлено ОСОБА_5

30 червня 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 прибули до Державного науково-дослідного інституту експертно-криміналістичного центру МВС України в м. Києві. ОСОБА_5 для відбору біологічних матеріалів для порівняльного дослідження не з'явився.

08 вересня 2015 року представник ОСОБА_5 ОСОБА_9 подала до суду клопотання, в якому просила призначити судово-генетичну експертизу шляхом відібрання зразків біологічного матеріалу фахівцями бюро судово-медичних експертиз Російської Федерації та направлення їх до Державного науково-дослідного інституту експертно-криміналістичного центру МВС України в м. Києві. В обґрунтування зазначеного клопотання представник ОСОБА_5 посилалась на те, що він не може прибути до України через погіршення відносин між країнами та побоювання за своє життя та здоров'я.

Ухвалою Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 19 жовтня 2015 року в задоволені зазначеного клопотання відмовлено.

Відповідно до частини першої статті 146 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто з цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

У зв'язку з ухиленням ОСОБА_5 від особистої присутності для відбору порівняльних зразків крові для проведення експертизи, враховуючи що батьком дитини він записаний за особисто поданою ним заявою, суди з урахуванням положень статті 146 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог.

За таких обставин, рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови ОСОБА_5 в задоволенні позову про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини є законними і обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги про те, що у зв'язку з погіршенням відносин між країнами та побоювання за своє життя та здоров'я, ОСОБА_5 не міг прибути до України для особистого відібрання зразків для встановлення батьківства, не заслуговують на увагу, оскільки оцінюючи зазначені дії відповідача, суд обґрунтовано вважав їх ухиленням від участі в експертизі.

Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів враховується: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;4) інші обставини, що мають істотне значення.

Визначаючи розмір аліментів на ОСОБА_7, суд врахував, що на утриманні ОСОБА_5 знаходиться малолітній син ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, та батьки: ОСОБА_11 та ОСОБА_12, з якими він уклав угоду про сплату аліментів, та обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на користь ОСОБА_4 на ОСОБА_7 в розмірі 1/6 частини від усіх доходів ОСОБА_5

Частиною першою статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

ОСОБА_4 звернулась до Ку'янського міськрайонного суду Харківської області з позовом про стягнення аліментів 04 березня 2013 року.

Вирішуючи питання, з якого часу підлягають стягненню аліменти на дитину з ОСОБА_13, суд безпідставно виходив із того, що аліменти підлягають стягненню з 01 червня 2015 року, адже з такий висновок суду не узгоджується з положеннями 191 СК України.

Обставини та відповідні докази щодо внесення сум на утримання дитини підлягають урахуванню в порядку виконання рішення суду.

За змістом частин першої, другої статті 412 ЦПК України підставами для зміни рішення є неправильне застування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану в інтересах ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 11 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2017 року в частині визначення часу, з якого з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню аліменти на ОСОБА_7, змінити, зазначивши в резолютивній частині рішення суду першої інстанції «з 04 березня 2013 року» замість «з 01 червня 2015 року».

В іншій частині рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 11 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат

В.П. Курило