Справа № 357/913/18 Головуючий у І інстанції Кошель Л. М.
Провадження № 22-ц/780/2001/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 29.05.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 травня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області

у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 ОСОБА_3» на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_5, заінтересовані особи - публічне акціонерне товариство «ОСОБА_2 ОСОБА_3», Державне підприємство «Сетам», -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою та просив визнати дії державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_5 неправомірними та незаконними; зобовязати державного виконавця Білоцерківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_5 повернути стягувачу ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» без виконання виконавчий лист №2-783/2011, виданий 07 червня 2012 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області.

Скарга обґрунтована тим, що 07 червня 2012 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист, за яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 2 114 448 грн. 95 коп. звернуто стягнення на житловий будинок № 26 по вул. Учгоспівська в м. Біла Церква Київської області. За виконавчим документом відкрито виконавче провадження. 18 січня 2018 року скаржник отримав листа ДП «СЕТАМ» з якого стало відомо, що належний йому житловий будинок за зверненням державного виконавця Бібаєвої В.В. виставлено на реалізацію як предмет іпотеки за виконавчим провадженням №51282245 шляхом проведення електронних торгів. 25 жовтня 2017 року скаржник звертався до державного виконавця Бібаєвої В.В. із клопотанням про повернення виконавчого документу стягувачу з тих підстав, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» забороняє примусове стягнення нерухоме житлове майно, яке є предметом застави чи іпотеки за споживчими кредитами, наданими кредитними установами резидентами України в іноземній валюті. Вказане клопотання залишено без задоволення.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2018 року скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано бездіяльність державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_5 щодо не вирішення питання про наявність підстав для повернення виконавчого листа №2-783/2011 виданого 07 червня 2012 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області стягувачу ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» без виконання, у звязку з дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» - неправомірною. Зобовязано державного виконавця Білоцерківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_5 вирішити питання щодо наявності підстав для повернення виконавчого листа №2-783/2011, виданого 07 червня 2012 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області стягувачу ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» без виконання, у звязку з дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В іншій частині скарги відмовлено. Зобовязано державного виконавця Білоцерківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_5 не пізніше ніж у десятиденний строк з дня отримання копії ухвали повідомити суд і ОСОБА_4 про її виконання.

Не погодившись з зазначеною ухвалою, ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та відмовити у задоволенні скарги. В обґрунтування доводів апеляційної скарги ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» зазначає, що боржник звертався до суду з аналогічними вимогами і його скаргу було відхилено. Питання щодо застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» уже перевірено в іншій справі. Суд не дав оцінку доводам, які містяться у запереченнях проти скарги. Зобовязання державного виконавця у строк десяти днів з моменту отримання ухвали повідомити суд та ОСОБА_4 про виконання ухвали є прямим обмеженням у доступі до правосуддя державного виконавця.

У матеріалах справи також містяться заперечення ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» проти скарги, в яких він також посилається на те, що рішенням суду звернуто стягнення на предмет іпотеки, тобто визначено єдиний спосіб погашення заборгованості перед банком. Під час виконавчого провадження державним виконавцем дотримано вимоги Закону України «Про виконавче провадження» щодо порядку звернення стягнення на майно боржника. Закон про мораторій набрав чинності лише 07 червня 2014 року.

Заперечуючи проти скарги державний виконавець Бібаєва В.В. вказує на те, що боржник звертався до суду з аналогічними вимогами. Згідно Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати заходи щодо примусового виконання рішень. У скарзі не зазначено, які саме дії державного виконавця порушують права ОСОБА_4, що не дає можливості чітко визначити строк оскарження дій.

У письмових поясненнях ДП «СЕТАМ» зазначає, що воно розміщує інформацію у системі електронних торгів виключно на підставі документів, наданих відповідним органом виконавчої служби. Законом чітко визначені випадки, у яких зупиняється проведення електронних торгів.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційні скарги. Однак, відзиви на апеляційні скарги не надійшли.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення скарги, суд першої інстанції керувався вимогами ст. ст. 13, 18, 37 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 451 ЦПК України.

Апеляційний суд погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» заборгованість за кредитними договорами № 014/26/496, № 014/26/513 і № 014/26/732 в сумі 2 114 448 грн. 95 коп. В рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами № 014/26/496, № 014/26/513 і № 014/26/732 в сумі 2 114 448 грн. 95 коп. звернуто стягнення на іпотечне майно житловий будинок №26 по вул. Учгоспівська в м. Біла Церква Київської області, що належить ОСОБА_4 (а.с.39-41).

07 червня 2012 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист №2-783/2011, згідно якого в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 2 114 448 грн. 95 коп. звернуто стягнення на іпотечне майно, житловий будинок №26 по вул. Учгоспівська в м. Біла Церква Київської області на користь ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» (а.с.103).

Постановою державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_7 від 02 червня 2016 року на підставі зазначеного виконавчого листа відкрито виконавче провадження №51282245 (а.с.104).

Постановою державного виконавця Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_5 від 04 серпня 2017 року описано та накладено арешт на житловий будинок за вищезазначеною адресою (а.с.105).

25 жовтня 2017 року ОСОБА_4 звертався до державного виконавця Бібаєвої В.В. із клопотанням про повернення виконавчого документу стягувачу з тих підстав, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» забороняє примусове стягнення нерухоме житлове майно, яке є предметом застави чи іпотеки за споживчими кредитами, наданими кредитними установами резидентами України в іноземній валюті (а.с.8).

03 січня 2018 року ДП «СЕТАМ» направило ОСОБА_4 лист, яким було повідомлено, що житловий будинок за зверненням державного виконавця Білоцерківського МВ ДВС ГТ УЮ у Київській області ОСОБА_5 виставлено на реалізацію як предмет іпотеки за виконавчим провадженням № 51282245 шляхом проведення електронних торгів (а.с.9).

Згідно відповіді адвокату ОСОБА_8 від 21 лютого 2018 року №14488 державний виконавець Бібаєва В.В. не вбачає підстав для зупинення виконавчого провадження (а.с.134).

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця, ОСОБА_4 вказує на те, що він звертався з заявою та просив повернути виконавчий лист стягувачу, оскільки на час вчинення виконавчих дій діє Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Так, під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_6 уклала з ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» кредитні договори, за умовами яких отримала споживчий кредит в доларах США, тобто іноземній валюті.

З метою забезпечення виконання зобовязань за договором, ОСОБА_4 передав в іпотеку житловий будинок, який розташований по вул. Учгоспівська, 26 у м. Біла Церква Київської області. У звязку з неналежним виконанням умов договору ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. В рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами було звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: 1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або 2) є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; 3) загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Житловий будинок по вул. Учгоспівська, 26 у м. Біла Церква Київської області є місцем проживання та реєстрації ОСОБА_4, що підтверджується довідкою про місце проживання та склад сімї, виданою Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області від 06 листопада 2017 року (а.с.32). Загальна площа вказаного житлового будинку становить 185, 2 кв.м. (а.с.48). Тобто на правовідносини, що виникли між сторонами, поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

У звязку з дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ОСОБА_4 звертався до державного виконавця з заявою про повернення виконавчого листа стягувачу.

Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Однак, всупереч вимогам зазначених норм закону державний виконавець належним чином звернення заявника не розглянув та не зазначив мотивів їх відхилення.

Заперечуючи проти задоволення скарги, представник ДВС в своїх письмових запереченнях вказував, що підстав до задоволення скарги немає, оскільки судове рішення, яке виконується шляхом звернення стягнення на майно іпотеки, набуло чинності 09.12.2011 року, а тому Закон України « «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на ці правовідносини не поширюється.

У даному випадку апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості заперечень представника державної виконавчої служби, оскільки Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» розповсюджується на усі судові рішення, які виконуються чи будуть виконуватись у час, коли діє зазначений закон, незалежно від того коли набуло чинності судове рішення, яке виконується.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» вказує на те, що боржник звертався до суду з аналогічними вимогами і його скаргу було відхилено. Питання щодо застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» уже перевірено в іншій справі. Однак, чинним законодавством не передбачено обмежень щодо оскарження стороною виконавчого провадження дій державного виконавця у судовому порядку.

У запереченнях проти скарги ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» зазначав, що рішенням суду звернуто стягнення на предмет іпотеки, тобто визначено єдиний спосіб погашення заборгованості перед банком.

Проте, в силу Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборонено примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке має певні ознаки та яке вважається предметом іпотеки.

Стягувач також вказує на те, що Закон про мораторій набрав чинності лише 07 червня 2014 року, тоді як рішення у справі було ухвалено 29 квітня 2011 року.

Однак, такі доводи ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» не заслуговують на увагу, так як Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» чітко визначено перелік випадків, на які не поширюється дія цього закону, а саме: 1) цей Закон не поширюється на територію України, визнану тимчасово окупованою відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» ; 2) дія цього Закону не поширюється на осіб, які є субєктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» ; 3) дія підпункту 3 пункту 1 цього Закону не поширюється на банки, віднесені до категорії неплатоспроможних та щодо яких здійснюються процедури виведення з ринку відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у частині уступки (продажу, передачі) заборгованості або боргу на користь (у власність) іншої особи.

Крім того, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення скарги ОСОБА_4, ухвала суду в цій частині є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Разом з тим, суд першої інстанції у резолютивній частині ухвали зобовязав державного виконавця Бібаєву Віту Вікторівну не пізніше ніж у десятиденний строк з дня отримання копії ухвали повідомити суд і ОСОБА_4 про її виконання.

Таке рішення суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах закону, оскільки чинним законодавством не передбачено обовязку повідомлення про виконання ухвали суду, яка не набрала законної сили та право на оскарження якої має учасник справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 ОСОБА_3» задовольнити частково.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2018 року в частині зобовязання державного виконавця Білоцерківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_5 не пізніше ніж у десятиденний строк з дня отримання копії ухвали повідомити суд і ОСОБА_4 про її виконання скасувати.

В іншій частині ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Фінагеєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

ОСОБА_3