Справа № 638/3783/18
Провадження № 2/638/2909/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 грудня 2018 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді - Подус Г.С.,
при секретарі - Коваленко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування АДРЕСА_1.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.05.2016 року. Разом з ним за зазначеною адресою зареєстровано місце проживання його дочки ОСОБА_2 Однак з квітня 2013 року відповідач не проживає за вказаною адресою, не сплачує за комунальні послуги, не бере ніякої участі в утриманні житла.
Позивач в судове засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити в частині визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, був повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду справи, заперечень не надав.
Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.05.2016 року ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_3.
У зазначеній квартирі зареєстровано місце проживання дочки позивача ОСОБА_2, що підтверджується довідкою з місця проживання № 491/534 від 16.03.2018 року, виданою КП «Жилкомсервіс», дільниця №1.
Посилаючись на те, що ОСОБА_2 з квітня 2013 року у зазначеній квартирі не проживає, не цікавиться її станом, за комунальні послуги не сплачує, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Враховуючи, що АДРЕСА_4 належить позивачеві на праві власності, відповідач є членом сім'ї власника житла, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст.405 ЦК України.
Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до ст. 6 ЖК жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, тобто для використання їх за цільовим призначенням (задоволення своїх житлових потреб та розпорядження ними у відповідних межах ), а тому, якщо житлова площа фактично не використовується у визначених законом цілях, збереження за відсутньою особою права користування житловим приміщенням може не відповідати призначенню цього права.
Статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З урахуванням системного аналізу зазначених вище доказів, суд дійшов висновку про доведеність факту непроживання з квітня 2013 року ОСОБА_2 у АДРЕСА_5 та невикористання ними спірного житла за його прямим призначенням понад один рік.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про усунення позивачу перешкод у користуванні АДРЕСА_5, шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вказаною адресою.
Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 263, 265, 280,281, 289 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_6.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Суддя: