ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3459/18 Номер провадження 22-ц/814/206/18Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.А. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

учасники справи:

представник позивача ОСОБА_2

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк»

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 серпня 2018 року, ухвалене суддею Самсоновою О.А., повний текст рішення складено - дата не вказана

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 133 611,83 грн.

Позовна заява мотивована тим, що29.06.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та мельяновим Є.О. укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а відповідач взяв зобов»язання щодо повернення кредиту. Відповідач свої зобовязання не виконав, тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 13 611,83 грн., з яких заборгованість по одержаному кредиту - 253,81 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 6 136,85 грн., заборгованість за пенею - 6 096,80 грн., а також штрафи: штраф у розмірі 500 грн. (фіксована складова), штраф у розмірі 624,37 грн. (процентна складова) та судові витрати 1 762,00 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 серпня 2018 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що із заяви-анкети не вбачається який саме вид кредитної картки виданий відповідачу та на який умовах здійснювалося її обслуговування банком, т. я. умови обслуговування кожного виду картки різні, з даного розрахунку не зрозуміло яка сума заборгованості виникла у відповідача за кредитом, яким чином обрахована, отже з наведеного розрахунку з достовірністю неможливо визначити суму боргу за кредитом та за відсотками, якщо такий має місце, та яким чином така заборгованість була обрахована, інших доказів, які б підтверджували розмір заборгованості відповідача за кредитом та за відсотками, до матеріалів справи сторонами надано не було. Крім цього, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, якими б підтверджувався термін дії картки, а відповідно і передбачений сторонами кінцевий строк повернення кредитних коштів, у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували узгодженість між сторонами у встановленій законом формі права банку нараховувати проценти за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору у розмірі, передбаченому договором. При цьому, одночасне нарахування відповідачу пені, штрафу в фіксованій сумі та штрафу в процентній частині фактично є потрійною відповідальністю одного виду за одне і те ж порушення, що згідно ст.61 Конституції України не допускається.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що строк дії картки, наданої на ім»я відповідача, є по березень 2019 року, суд першої інстанції, вказавши на потрійну відповідальність відповідача в частині стягнення з останнього пені та штрафів, з посиланням на відповідну правову позицію Верхового Суду України, фактично звільнив боржника від цивільно-правової відповідальності за недотримання строків виконання грошового зобов»язання.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

До суду апеляційної інстанції втретє не з»явився відповідач, направлені на його зареєстровану адресу (а.с. 34) судові повістки не повернулися, згідно поштового відстеження судоваповістка не вручена (а.с. 74).

Згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

З офіційного веб-сайту судової влади України вбачається, що 06.12.2018 року було розміщено оголошення про виклик ОСОБА_3 у дане судове засідання, що є підтвердженням належного повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин, що 29 червня 2011 року ОСОБА_3 звернувся до КБ «ПриватБанк» з анкетою заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 6).

На підставі вказаної анкети-заяви позивачем надано відповідачу кредитну картку.

Із заяви-анкети не вбачається, який саме вид кредитної картки виданий відповідачу та на яких умовах здійснювалось її обслуговування банком: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» чи «Універсальна GOLD» (а.с. 7). Кожна з наведених кредитних карт обслуговувалася за іншими умовами: процентна ставка, обовязковий щомісячний платіж, розмір штрафних санкцій, тощо.

З розрахунку заборгованості за договором №б/н від 29 червня 2011 року, укладеного між КБ «ПриватБанком» та ОСОБА_3, станом на 21.05.2018 року вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, здійснював їх часткове повернення (а.с. 5).

Банком за період з 22 січня 2016 року по 21 травня 2018 року надавалися відповідачу кредитні кошти у загальній сумі 5 257,37 грн., відповідачем сплачено банку коштів у загальному розмірі 4 993,70 грн., проте, з вказаного розрахунку не зрозуміло, яка сума заборгованості виникла у відповідача за кредитом, яким чином обрахована, тощо. У стовпчику «Складова заборгованості за наданим кредитом» станом на 21 травня 2018 року зазначено борг у розмірі 11 896,10 грн., а в підсумку розрахунку вказано, що тіло кредиту складає 253,81 грн. (а.с. 5).

Проте, яким чином позивач визначив таку суму боргу, і яка з наведених сум відповідає дійсності, з розрахунку не зрозуміло.

Таким же чином позивач вніс до розрахунку інформацію щодо заборгованості відповідача за відсотками: у стовпчику «Нараховано відсотків на заборгованості за кредитом» станом на 21 травня 2018 року зазначено 0,00, а в підсумку розрахунку заборгованість за відсотками вказана 6136,85 грн.

З наведеного розрахунку з достовірністю неможливо визначити суму боргу за кредитом та за відсотками, якщо такий має місце, та яким чином така заборгованість була обрахована.

Інших доказів, які б підтверджували розмір заборгованості відповідача за кредитом та за відсотками до матеріалів справи сторонами додано не було.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, якими б підтверджувався термін дії картки, а відповідно і передбачений сторонами кінцевий строк повернення кредитних коштів.

У матеріалах справи відсутні докази, що б підтверджували узгодженість між сторонами, у встановленій законом формі, права банку нараховувати проценти за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору у розмірі, передбаченому договором.

За відсутності даних щодо терміну дії картки відповідача суд позбавлений можливості здійснити розрахунок розміру відсотків, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Позивачем також нараховано відповідачу пеню у розмірі 6 096,80 грн., штраф в розмірі 500 грн. (фіксована складова), штраф в розмірі 624,37 грн. (процентна складова).

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові № 6-1374 цс17 від 11 жовтня 2017 року щодо одночасного стягнення штрафів фіксованої частини і процентної складової, суд вищої інстанції дійшов висновку, що така заборгованість є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених устатті 61 Конституції Українищодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зважаючи на вказане, одночасне нарахування відповідачу пені, штрафу в фіксованій сумі та штрафу в процентній частині фактично є потрійною відповідальністю одного виду за одне і те ж порушення, що згідно ст.61 Конституції України не допускається.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні належні докази наявності заборгованості, а також, виходячи із заборони застосування подвійної відповідальності одного виду за одне і те ж порушення.

Апеляційний суд у складі колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

По справі вбачається наступне, що 25.03.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. (а.с. 6).

Анкета-заява від 25.03.2011 р. № 206204189 заповнена позичальником ОСОБА_3 власноручно, у ній вказані його персональні дані, відповідачем не заперечується факт укладення кредитного договору (а.с. 6).

Позивачем по справі надано розрахунок заборгованості станом на 21.05.2018 р., з якого вбачається, що 21.07.2017 р. клієнтом ОСОБА_3 внесено суму 256,04 грн. на погашення заборгованості (а.с. 5), що вказує на визнання позичальником заборгованості. З даним позовом позивач звернувся до суду 15.06.2018 р., тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Як вбачається по справі, справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного провадження. Ухвалою суду першої інстанції від 25.06.20218 р. витребувані у позивача докази про строк дії картки, виданої на ім»я відповідача (а.с. 35). Згідно супровідного листа від 27.06.2018 р. копія вказаної ухвали суду направлена позивачу до відому (а.с. 36).

Згідно даних пошуку поштових відправлень Укрпошти від 17.08.2018 р. 11.07.2018 р. відправлення вручено за довіреністю в ДКД Дніпро індекс 49501 (а.с. 42), проте, зі змісту даних відстежень відправлення неможливо ідентифікувати що саме вказана копія ухвали суду по даній справі була отримана позивачем, але залишилася не виконаною, тому посилання суду першої інстанції на те, що із-за відсутності інформації, яку суд на підставі ухвали від 25.06.2018 р. про відкриття провадження у справі витребовував у позивача, позбавлений можливості обрахувати розмір відсотків, що належать до сплати відповідачем, в тому числі і поза межами терміну дії картки, не заслуговує на увагу. Вбачається, що суд першої інстанції після 11.07.20218 р. до часу ухвалення судового рішення 17.08.2018 р. не вживав більше заходів для виконання ухвали та надання позивачем доказів. Крім цього, звертає увагу та обставина, що відповідач ОСОБА_3 не отримував копію ухвали суду від 25.06.2018 р. про відкриття провадження у справі та не подавав суду відзив на позов, вбачається, що суд першої інстанції за власною ініціативою прийшов до висновку про необхідність здійснення перерахунку розміру відсотків, що впливає на загальний розмір заборгованості.

Висновок суду першої інстанції про недоведеність позову є неправильним, грунтується на неповному дослідженні обставин справи, зібраним по справі доказам дана судом неправильна юридична оцінка.

До апеляційної скарги позивач надав скреншот картки на ім»я ОСОБА_3 із зазначенням його ідентифікаційного номеру, з якого вбачається, що відповідачу видана одна картка № 401870 «Універсальна 65 днів», строк дії якої 03.2019 р., тобто до 01.04.2019 року (а.с. 52).

Крім цього, позивачем надано скреншот виписки картковому рахунку ОСОБА_3, з якого вбачається, що 14.11.20016 р. відбулося поповнення картки готівкою у відділенні «Браїлки» Полтавського ГРУ м. Полтава, вул. Гожулівська, 4 на суму 1 000 грн., 01.12.2016 р. було списано відсотки за користування кредитного ліміту у розмірі 180,62 грн., станом на 01.12.2016 р. заборгованість становить 4 811,75 грн.

Колегія суддів вважає за можливе прийняти дані докази, оскільки справа розглянута судом першої інстанції у порядку спрощеного провадження, без витребування належних та допустимих доказів по справі для встановлення фактичних обставин та ухвалення законного і обгрунтованого судового рішення.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які пролягають у позбавленні його певних прав або у заміні не виконання обов»язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов»язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов»язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення божником зобов»язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках твід суми невиконаного або неналежно виконаного зобов»язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

По справі вбачається, що позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 6 096,80 грн. - заборгованість за пенею; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 624,37 грн. - штраф (процентна складова).

На підставі викладеного, апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку про безпідставність позовних вимог про стягнення з відповідача штрафів 500,00 грн.- штраф (фіксована частина), 624,37 грн. - штраф (процентна складова), тому ці суми підлягають виключенню із загального розміру заборгованості.

За таких обставин, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір при подачі позову у розмірі 1 762,00 грн. (а.с. 1) та судовий збір у розмірі 1 762,00 грн. при подачі апеляційної скарги (а.с. 48), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 1 762,00 грн. - судовий збір при подачі позову та 1 616,45 грн. - при подачі апеляційної скарги, а всього 3 378,45 грн.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.1,3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1,3, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 серпня 2018 року - скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 29.06.2011 року у розмірі 12 487,46 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту - 253,81 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 6 136,85 грн., заборгованість за пенею - 6 096,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по справі у розмірі 3 378,45 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити за безпідставністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2018 року.

Головуючий суддя-доповідач Дорош А.І.

Судді: Лобов О.А.

Триголов В.М.