Справа № 750/1438/18 Провадження № 22-ц/795/745/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Висоцька Н. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.

позивач: ОСОБА_2,

відповідач: ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 26 квітня 2018 року (місце ухвалення рішення м. Чернігів, дата складання повного тексту рішення 26.04.2018) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів. В обґрунтування позову посилалась, що від шлюбу, зареєстрованого 24.02.2006, який розірвано на підставі рішення суду від 27.10.2015, у сторін є дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 У 2017 році позивач уклала новий шлюб. Зазначає, що дочка проживає разом з матір»ю. Рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради від 28.07.2017 було визначено порядок участі ОСОБА_3 у вихованні доньки.

В позові позивач посилається, що відповідач не надає належного утримання доньці, ухиляється від вирішення важливих питань життя дитини, свідомо чинить перешкоди для її вільного виїзду з матір»ю за межі України на відпочинок. Окрім звичайних потреб дитини відповідного віку, пов»язаних з вихованням, навчанням та дозвіллям, дитина потребує регулярного систематичного проведення комплексу лікувально-профілактичних заходів з метою відновлення та підтримання належного стану здоров»я. Зазначає, що на даний час позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною віком до трьох років та не в змозі самотужки забезпечити усі потреби спільної з відповідачем доньки.

Позивач зазначає, що відповідач офіційно не влаштований, уникає належного оформлення трудової діяльності та праці за вільним наймом у мережі Інтернет у сфері політичних технологій та організації виборчого процесу на місцевому та загальнодержавному рівні.

Враховуючи викладене ОСОБА_2 в позові просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 3 500,00 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ОСОБА_4 повноліття. Допустити негайне виконання судового рішення у межах суми присудженого до стягнення платежу за один місяць.

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_3 просив позов задовольнити частково. Стягнути з нього на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 930 грн щомісячно, що є не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилався на те, що постійно виконував свій батьківський обов»язок щодо матеріального забезпечення дитини та сплачував аліменти у добровільному порядку. У серпні 2017 року відкрив картковий рахунок для доньки та додатково перераховував на нього грошові кошти. Зазначав, що не має постійного місця роботи та має періодичні заробітки, які є близькими до мінімальних, тому не має змоги сплачувати аліменти у розмірі 3500 грн щомісячно, як бажає позивач. До того ж має хворобливий стан здоров»я, який потребує лікування та витрат коштів, та має на утриманні непрацездатного батька, який також хворіє та потребує постійного лікування.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.04.2018 позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітню дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн щомісяця, починаючи з 20.02.2018 та до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції прийшов до такого висновку з врахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з рівного обовязку батьків утримання неповнолітніх дітей, що відповідач постійного місця роботи не має, має мінливий дохід, врахувавши стан здоровя відповідача. Суд не взяв до уваги посилання відповідача, що на його утриманні знаходиться непрацездатний батько ОСОБА_5, оскільки в судовому засіданні вказаний факт не доведено.

З таким висновком суду першої інстанції не погодився ОСОБА_3 та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду від 26.04.2018, та ухвалити нове, яким стягнути з нього на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 930 грн щомісячно, що є не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За доводами скарги оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд прийшов до помилкового висновку про стягнення аліментів у розмірі 1500 грн не врахувавши змоги сплачувати відповідачем розмір таких аліментів, проігнорувавши стан здоров»я відповідача, утримання відповідачем непрацездатного батька, який постійно хворіє та потребує лікування.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 ОСОБА_6 посилається на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, та безпідставність і недоведеність доводів апеляційної скарги. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.04.2018 без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що від шлюбу, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова 27.10.2015(а.с. 4), сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3), яка проживає разом з матір»ю ОСОБА_2В.(а.с. 8).

13.01.2017 ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_8 і змінила прізвище на «Яблочник» (а.с. 5).

Згідно копії свідоцтва про народження, у ОСОБА_2 від останнього шлюбу є донька ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 6).

З довідки виданої дитячою обласною лікарнею від 10.08.2017 вбачається, що дитина ОСОБА_4 має діагноз: плоско-вальгусна деформація стоп, лівобічний грудний сколіоз ІІ ст. Рекомендовано: ЛФК, масаж, грязьові аплікації, парафінотерапія, плавання, бажано насичена солями та мінералами, морська вода (а.с. 7).

Матеріали справи містять консультативний висновок спеціаліста та виписку-епікриз № 7431 з яких вбачається, що ОСОБА_3 встановлено діагноз: гіпертонічна хвороба, ІІ стадія, 2 ступінь; гіпертензивне серце; ожиріння І ст; метаболічна кардіоміопатія; синусова тахікардія (а.с. 33, 39).

Задовольняючи частково позовні вимоги, а саме стягуючи з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн щомісяця, суд першої інстанції врахував стан здоровя та матеріальне становище дитини, матеріальне становище та стан здоровя платника та одержувача аліментів, що узгоджується з положеннями ст.ст. 182, 184 СК України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи зясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Статтею 180 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено згідно вимог процесуального закону, врахувавши вік дитини, її потреби; рівність обов'язку обох батьків щодо участі в утриманні дитини до її повноліття; стану здоров»я та матеріальне становище відповідача; наявності на утриманні відповідача батька пенсійного віку, суд першої інстанції встановив розмір участі батька у витратах на утримання дочки із правильним застосуванням статей 181, 182 СК України та дотриманням норм процесуального права.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (частина друга статті 182 СК України), а тому посилання ОСОБА_3 у апеляційній скарзі скарзі на те, що він не має постійної роботи та має періодичні заробітки, є необґрунтованими та не звільняють від обов'язку утримувати неповнолітню дитину.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги, що судом не враховано перебування на утриманні відповідача непрацездатного батька, який постійно хворіє та потребує лікування, не спростовують правильності висновку суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачають, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем, в якості доказу видатків, пов»язаних з утриманням непрацездатного батька, та розміру доходів останнього, не надано, як і не надано доказів регулярного понесення витрат коштів на особисте лікування.

Сукупність обставин справи приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини між сторонами і їм дана вірна юридична оцінка.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367-369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 26 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судове рішення у повному обсязі складено 01.06.2018.

Головуючий:Судді: