АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 року м. Херсон

Номер справи: 766/9256/17

Номер провадження: 22-ц/791/1211/18

Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Бездрабко В.О.

ОСОБА_1,

секретар Зварич С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені якої діє ОСОБА_3 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 квітня 2018 року, постановлене під головуванням судді Хайдарової І.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа : приватний нотаріус Херсонського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання правочинів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 17 жовтня 2014 року між нею та ОСОБА_4 було укладено договорі позики, за яким ОСОБА_4 надав їй грошові кошти в розмірі 314814,50 гривень, що станом на день укладення договору складає 24310 доларів США .

Однак, насправді ОСОБА_4 позичив їй лише 13000 доларів США. Позика в розмірі 13000 доларів США була усно обумовлена між сторонами ще до укладення договору. Відповідач переконав її, що він не буде стягувати з неї суму 24310 доларів США, а їй необхідно буде повернути лише 13000 доларів США плюс 3% річних.

17 жовтня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з метою забезпечення виконання грошового зобовязання за договором позики уклали також іпотечний договір, який був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5, за умовами якого ОСОБА_2 передала в іпотеку відповідачу належне їй нерухоме майно, а саме: житловий будинок №140, що знаходиться в м.Херсоні по вул. Антипенка.

Позивач вказує, що повернула ОСОБА_4 обумовлені 13930 доларів США, однак в вересні 2016 року ОСОБА_4 почав вимагати повернення суми в розмірі 24310 доларів США, мотивуючи це тим, що дана сума складається із 13000 доларів США позики та відсотків за позикою.

22 вересня 2016 року, використавши іпотечний договір, посилаючись на наявність заборгованості, відповідач набув право власності на будинок №140, що знаходиться в м.Херсоні по вул. Антипенка.

Позивач вказує, що договір позики укладений нею під впливом обману та після уточнення 06 січня 2018 року позовних вимог просила визнати таким, що укладений під впливом обману договір позики від 17 жовтня 2014 року, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, та визнати цей договір недійсним; визнати недійсним іпотечний договір від 17 жовтня 2014 року , посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5 і зареєстрований в реєстрі під № 1554.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12 квітня 2018 рокув задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2, від імені якої діє ОСОБА_3, в апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції не зясував і не дослідив в сукупності факти укладення договору позики: повідомлення відповідача про те, що поверненню підлягає лише 13000 доларів США та 3% річних;позичка в розмірі 24310 доларів США є лише формальністю, на яку не варто звертати увагу; посилання відповідача на постійну зайнятість і відсутність часу, аби не підписувати у нотаріуса розписку про отримання коштів; укладання договору позики в присутності нотаріуса, без посвідчення цього договору нотаріусом і без друку його на спеціальному бланку; використання нормативно-правових норм, що не відносяться до предмету спору; пункт договору, що вказаний договір складено у трьох примірниках, зовнішня схожість договору позики, з договорами, які зазвичай посвідчуються нотаріусами на спеціальних бланках.

ОСОБА_2 вказує, що дані обставини вказують на наявність обману зі сторони відповідача під час вчинення правочину.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 також вказує, що суд першої інстанції безпідставно ототожнив поняття «вартість предмету застави» та «оцінка предмету застави».

Посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, рішення суду про відмову в задоволенні позову законним та обґрунтованим. Вказує, що умови спірного договору позики є чіткими, зрозумілими та не містять двозначності, позивач, укладаючи вказаний договір була ознайомлена з ними, та прийняла них, що підтверджується її особистим підписом. Просить рішення суду залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до п. 8, 9 ч.1 розд. XIII«Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Херсонської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 3 жовтня 2017 року.

Заслухавши доповідача,пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що в ході розгляду справи позивачем не доведено і судом не встановлено підстав для визнання спірних правочинів недійсними із заявлених підстав, позивачем не надано доказів, що саме під впливом відповідача або шляхом обману з його боку, нею було вчинено спірні правочини.

Колегія суддів вважає такий висновок суду правильним, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що 17.10.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2укладено договір позики, за умовами якогоВіркун А.В. отримала від ОСОБА_4 гроші готівкою в національній валюті України у сумі 314814,50 грн., що станом на день укладення договору складає еквівалентно 24310 доларів США за офіційним курсом НБУ 1:12,95.

В пункті 2 договору вказано, що передачу грошей було здійснено до підписання цього договору і підписи сторін при цьому свідчать про те, що передача грошей відбулась.

Згідно пункту 5 Договору позики, позичальник - з однієї сторони, та позикодавець - з другої сторони, стверджують один одному та повідомляють усім зацікавленим особам що: у момент укладання цього договору вони усвідомлювали (і усвідомлюють) значення своїх дій і могли (можуть) керувати ним; розуміють природу правочину, свої права та обов'язки за договором; володіють українською мовою, що дало їм можливість правильно і однозначно зрозуміти та тлумачити цей договір; при укладанні договору відсутній будь який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними; договір укладається ними у відповідності зі справжньою їхньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску; договір укладається на вигідних для сторін умовах і не є результатом впливу тяжких обставин та ін.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом встановлено і підтверджується позивачкою, що ОСОБА_2 підписала вказаний договір позики.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

За змістом статті 231 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо замовчує їх існування.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»(далі - Постанова), правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Дослідивши договір позики, що підписаний позичальником, умови якого є чіткими та зрозумілими щодо суми позики та порядку її повернення, в тому числі містять графік погашення позики з визначенням сум, що підлягають поверненню щомісячно, суд першої інстанції встановив правову природу укладеного договору, а також надав оцінку всім наявним доказам і зробив відповідні висновки щодо відсутності правових підстав вважати договір укладений під впливом обману.

Доводи позивача, що ОСОБА_4 завірив її, що їй не потрібно буде повертати всю суму визначену в договорі, не підтверджуються жодними належними та допустими доказами.

Колегія суддів вважає юридично безпідставними доводи апеляційної скарги, що про навмисне введення ОСОБА_2 в оману щодо суми позики свідчить укладання договору позики в присутності нотаріуса, без посвідчення цього договору нотаріусом і без друку його на спеціальному бланку; використання нормативно-правових норм, що не відносяться до предмету спору; пункт договору, що вказаний договір складено у трьох примірниках, зовнішня схожість договору позики, з договорами, які зазвичай посвідчуються нотаріусами на спеціальних бланках.

Крім того, сума позики, вказана в договорі позики та графік її погашення відображені також в нотаріально посвідченому іпотечному договорі від 17 жовтня 2014 року.

Позовні вимоги про визнання недійсним іпотечного договору є похідними від визнання недійсним договору позики і не містять обґрунтування самостійних підстав, що передбачені законодавством для визнання іпотечного договору недійсним.

Доводи апеляційної скарги, що в іпотечному договорі незаконно вказано, що за домовленістю сторін на момент укладення цього договору предмет іпотеки оцінено за згодою сторін (заставна вартість), хоча оцінка предмету застави не проводилась, колегія суддів вважає юридично безпідставними, оскільки, як правильно вказано судом першої інстанції частина 3 статті 18 ЗУ «Про іпотеку» відносить вартість предмета іпотеки до варіативних умов договору, і не забороняє визначати її за згодою сторін, тому вказані позивачем обставини не є безумовною підставою визнання договору іпотеки недійсним.

Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, оскільки рішення суду постановлено правильно у відповідності до вимог норм матеріального та процесуального права, в межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів, досліджених в судовому засіданні.

Перевірені колегією суддів доводи апеляційної скарги не можуть бутиприйняті до уваги, оскільки вони не спростовують висновків суду і не містять посилання на нові факти або засоби доказування, які мають значення для справи.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду колегія суддів не вбачає.

Згідно частини 2статті 141 ЦПК Українисудові витрати, повязані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові на позивача. Оскільки в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, то з позивача на користь відповідача підлягають стягненню документально підтверджені витрати, понесені у звязку з переглядом справі у суді апеляційної інстанції на професійну правничу допомогу.

Так, відповідачем заявлено вимогу про стягнення з позивача витрат на правову допомогу в сумі 11 550,50 гривень та надано квитанції про сплату вказаних сум і розрахунок часу витраченого адвокатом на підготовку та ведення справи в суді апеляційної інстанції.

Представник позивач звернувся до суду з клопотанням про зменшення стягнення витрат на правничу допомогу та не заперечував щодо обґрунтованості вартості витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2100 гривен.

Колегія суддів, враховуючи положення ст.137, ч.3 ст.141 ЦПК України, складність справи та обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт під час розгляду справи судом апеляційної інстанції,погоджується з доводами представника позивача, що відшкодуванню на користь відповідача підлягають витрати на правову допомогу в сумі 2100 гривень.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст. 382, 384 ЦПК України,Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені якої діє ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 квітня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в сумі 2100 гривен.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В.Вейтас

Судді: В.О.Бездрабко

ОСОБА_1

Повне судове рішення складено 23 серпня 2018 року

Суддя: І.В. Вейтас