Дата документу 10.08.2018
Справа № 334/4425/18
Провадження № 2/334/3010/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_2, про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначає, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. Крім позивача в квартирі була зареєстрована його дружина ОСОБА_4, яка померла 24.05.2018, дочка ОСОБА_2, неповнолітній син дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Однак дочка і її неповнолітній син не проживають у зазначеному житловому приміщенні понад один рік, виїхали на постійне місце проживання у Росію, не оплачують комунальні послуги, будь-якої участі в утриманні житла не приймають.

Разом з тим, реєстрація відповідачів перешкоджає позивачу у реалізації права вільно володіти та розпоряджатися своїм майном, належними чином оформити субсидію, на яку він має право, що ставить його у скрутне матеріальне становище.

Враховуючи вищенаведене, просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням, оскільки їх реєстрація порушує права позивача як власника вільно володіти і розпоряджатися належним йому майном.

В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі з наведених вище підстав.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, про час і місце судового засідання повідомлена у встановленому ЦПК України порядку. Суду надала нотаріально посвідчену заву про визнання позову.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_2, яка належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серія САВ №597007 від 13.08.2007

Згідно довідки про склад сімї, виданої відділом реєстрації фізичних осіб по Дніпровському району від 11.06.2018 №04-42/3-4/1841, за вказаною адресою крім власника ОСОБА_1, на теперішній час зареєстровані дочка ОСОБА_2, малолітній син дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Факт не проживання відповідачів за вказаною адресою понад рік підтверджується поясненнями позивача, та визнається ОСОБА_2, про що нею надано заяву, посвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, №493 серія ННВ 694819, про визнання позову та згоду на зняття її та її малолітнього сина з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.317 ЦК України встановлено, що власникам належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається своїм майном. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку (квартири) визначені у статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише за підстав, передбачених законом.

Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідно до положень ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_2 та її малолітній син у спірній квартирі не проживають понад один рік без поважних причин, вони є такими, що втратили право на користування цим житлом.

На підставі наведеного суд вважає, що позов про усунення перешкод у користуванні власністю і визнання відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням, є обґрунтованим, підтвердженим належними доказами і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування квартирою №81 в будинку №7 по вулиці Штурмова у місті Запоріжжі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.