П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 242/5721/18

Номер провадження 22-ц/804/780/18

Донецький апеляційний суд у складі суддів Кочегарової Л.М., Ткаченко Т.Б., Попової С.А.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 13 листопада 2018 року, у складі судді Хацько Н.О.,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої каліцтвом, та відшкодування моральної шкоди.

12 листопада 2018 року позивач подала заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти заборону на відчуження відповідачем ОСОБА_2 двокімнатної квартири загальною площею 42,1 кв.м., житловою площею 25,8 кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1, оскільки не прийняття заходів забезпечення позову зробить не можливим виконання рішення суду.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 13 листопада 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з ухвалою, позивач звернулася до суду з апеляційною скаргою і, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити її заяву про забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи.

В засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_3 не з'явилася; про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу у її відсутності.

Заслухавши доповідача, відповідача ОСОБА_2, який заперечував проти доводів скарги, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просила стягнути з ОСОБА_2 у відшкодування майнової шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я 72 000 грн. та одночасно заявила вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 в якості доказу надала договір дарування квартири від 16 травня 2018 року, в якому зазначена вартість квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 - 119 900 грн. Разом з тим, сукупний розмір позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди складає 82 000 грн.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд виходив з того, що подаючи повторно заяву про забезпечення позову заявник не звернув уваги на доводи суду наведені в ухвалі Селидівського міського суду Донецької області від 07 листопада 2018 року та не надав доказів з приводу того, що відповідач на теперішній час реально вживає заходи щодо термінового продажу вказаної квартири.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає наявним матеріалам справи та ґрунтується на нормах процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ч. 3 вказаної статті заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням необхідності саме такого заходу, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в пунктах 4, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

З аналізу вищенаведеного можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права.

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування вказаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для переоцінки наведених судом обґрунтувань відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

У колегії суддів немає підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки ухвала суду правильна, обґрунтована, відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для її скасування.

У відповідності до положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 13 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного судового рішення 13 грудня 2018 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

Т.Б. Ткаченко

С.А. Попова