РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

01.06.2018 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

Головуючого судді - Козюренко Р.С.

секретаря судових засідань - Федика В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

встановив:

ОСОБА_2 звернулася в суд з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму у місяць для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Обґрунтовує свої вимоги тим, що в період з травня 2011 року до листопада 2015 року проживала з відповідачем однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою. Під час спільного проживання у сторін народилася донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Зазначає, що відповідач матеріальної допомоги не надає і не приймає участі у вихованні дитини.

Для вирішення даної справи, на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначено суддю ОСОБА_5. У зв'язку із тимчасовим відстороненням судді від здійснення правосуддя, на підставі розпорядження керівника апарату суду, справа надійшла 16.02.2018 у провадження судді Козюренко Р.С.

В судове засідання позивач не з'явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, разом з тим подала заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати за її відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного вирішення справи.

Відповідач відзив не подав, в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та дату судового засідання, причини неявки суду не повідомив, що в силу частини першої статті 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з'явитися до суду і захистити свої права. За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства та принцип правової визначеності, поширення закріпленого в п.1 ч.2 ст. 223 ЦПК України загального правила про відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання учасника справи, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, що розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмету розгляду для заявника (рішення у справі «Писатюк проти України»), відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснюється.

Перевіривши доводи позовної заяви, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності в межах позовних вимог, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Виходячи з вимог ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Матеріалами справи встановлено, що батьками малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є батько ОСОБА_3 та мати ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3, виданим міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 25.01.2013, актовий запис №378 (а.с.3).

Таким чином, підтверджується, що батьками неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,є сторони по справі.

Як вбачається з будинкової книги (а.с.4, 5, 6) дитина проживає разом з позивачем.

Виходячи з приписів ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно вимог ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень.

Таким чином, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 746,00 гривень.

Статтею 183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Чинне законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч. 8 ст. 7 СК України); а також зобов'язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст. 142 СК України) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ч.9 ст.7 СК України).

Згідно з положеннями ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у частці (1/4) від доходу її батька, що є правом позивача. Разом з тим, позивачем не надано доказів наявності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу, зокрема, відсутня інформація про його доходи.

Згідно ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позивач потребує допомоги на утримання дитини, та враховуючи вимоги ч.2 ст. 182 СК України, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно з положеннями ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

З наведених міркувань та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263, 264, 265, 280, 281, 282, 430 ЦПК України, ст. 141, 180-183, 184, 191 Сімейного Кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

позов задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2), аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду, тобто з 05.07.2017 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 гривень.

Допустити негайне виконання рішенняв частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.

Якщо відповідачу, повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, він має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи,відповідно до вимог ст. 354 ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Львівської області через Франківський районний суд м. Львова.

Суддя Р.С. Козюренко