Справа № 361/5158/17
Провадження № 2/361/426/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 серпня 2018 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Селезньової Т.В., при секретарях Корніюк К.А.. ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши у судовому засіданні у місті Бровари Київської області за участю представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна, визнання права власності на частку майна,

встановив:

Позивач звернувся з даним позовом до суду, подавши до поштового відділення 23.08.2017р., до суду позовна заява з додатками надійшла 31.08.2017р.. В даному позові позивач просить суд поділити майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя ( позивачки з відповідачем), і в порядку поділу майна визнати за нею право власності на ? частину комплексу, розташованого за адресою с. Требухів Броварського району Київської області по вулиці Мічуріна, 24, та визнати за відповідачем ОСОБА_4 право власності на ? частину даного комплексу, з тих підстав, що вказане нерухоме майно комплекс будівель - набуте подружжям (сторонами) 27.02.2008р. у шлюбі і є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Позивач послалась також на те, що раніше відповідач звертався до суду з позовом про поділ майна між подружжям, і рішенням від 23.07.2014р. позов було задоволено частково та здійснено поділ спільного майна (будинку, трьох земельних ділянок і двох автомобілів), але до переліку спільного сумісного майна відповідач (на той час позивач у вказаній цивільній справі) не включив спірний комплекс, тому такий позов - щодо розділу вказаного спільного сумісного майна вона подає тепер.

Провадження у справі відкрито 1.11.2017р., виходячи з виключної підсудності нерухомого майна, з приводу якого заявлено позов. Справу призначено в судове засідання на 27.11.2017р.

27.11.2017р. у судове засідання відповідач подав заяву про застосування позовної давності.

Відповідач, не оспорював того факту, що за ним на праві власності зареєстровано вказане нерухоме майно (комплекс), і що дане майно дійсно набуте подружжям у шлюбі у спільну сумісну власність; разом з тим позов не визнав і просив у ньому відмовити з підстав пропуску позивачкою строку позовної давності щодо поділу вказаного спільного майна після розірвання шлюбу, і виходячи з відсутності у позивачки поважних причин пропуску строку позовної давності та відсутності підстав для його поновлення, також просив врахувати, що раніше вже було відкрито провадження у цивільній справі за аналогічним позовом позивачки , який ухвалою суду за заявою позивачки був залишений без розгляду.

З пояснень сторін та з наданих суду доказів, суд встановив такі факти та обставини:

На підтвердження позовних вимог позивачка подала суду копію свідоцтва про одруження, копію рішення суду про поділ майна та інформаційну довідку та відомості з Державного реєстру.

З свідоцтва про одруження, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23.07.2014р. про поділ майна та рішення від 26.06.2014р. про розірвання шлюбу встановлено (і дані обставини сторонами визнаються), що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 5.09.2003р. Шлюб розірвано за рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26.06.2014р., яке набрало законної сили 7.07.2014р.

З інформаційної довідки та відомостей з ДР речових прав на нерухоме майно встановлено, що зареєстровано право власності за ОСОБА_4 на комплекс за адресою с. Требухів Броварського району Київської області по вулиці Мічуріна, 24, частка 1/1, підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу від 27.02.2008р., дата прийняття рішення про державну реєстрацію права власності від 26.09.2012р.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23.07.2014р. за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 поділено спільне майно, набуте у шлюбі сторін, шляхом визнання за кожним з подружжя права власності на ? частку даного спільного сумісного майна: будинок за адресою Київська область, Броварський район, с.Требухів, вул. Гоголівська, 129; дві земельні ділянки для обслуговування будинку і господарських споруд за адресою Київська область, Броварський район, с.Требухів, вул. Гоголівська; земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства в селі Требухів по вулиці Гоголівській; автомобіль «Тойота Камрі» і автомобіль «Лексус РХ350».

Як видно зі змісту даного рішення, предметом спору було перелічене майно (будинок, три земельні ділянки і два автомобілі); позовних вимог з приводу вказаного комплексу у селі Требухів по вулиці Мічуріна у вказаній справі заявлено не було ні первісним позивачем ні зустрічних вимог відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності .

Відповідно до ч.1, 3 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою . При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Таким чином з наданих доказів встановлено, і дана обставина не оспорюється відповідачем, - що вказаний комплекс (обєкт нерухомого майна) дійсно набутий за відплатним договором у шлюбі сторін, тобто був набутий подружжям у спільну сумісну власність, і станом на день розірвання шлюбу не вибув із власності. В цій частині позовні вимоги обгрунтовані і позивачем доведені.

Відповідач подав заяву про застосування позовної давності як підставу для відмови у позові.

Вирішуючи дане питання, суд виходить з наступного:

Відповідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі . Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Відповідно до ч.2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Оскільки шлюб сторін розірвано за судовим рішенням від 26.06.2014р., яке набрало законної сили 7.07.2014р., як зазначено в наданій суду копії рішення, та, враховуючи, що позивачка була достовірно обізнана щодо наявності даного майна і дати розірвання шлюбу, (оскільки іншого не довела) то перебіг позовної давності для подання позову про поділ спільного майна між подружжям розпочався з дати, наступної після набрання рішенням про розірвання шлюбу законної сили, тобто з 8.07.2014р. і тривав три роки та закінчився 8.07.2017р.

Як видно з штемпелю на поштовому конверті про відправлення позову до суду, даний позов (підписаний представником за довіреністю) зданий до поштового відділення 23.08.2017р., тобто після закінчення позовної давності, з пропуском даного строку понад місяць.

В позовній заяві не міститься відомостей про причини пропуску позовної давності при поданні даного позову до суду, і відсутнє прохання його поновити, відсутні причини, які б могли бути визнані поважними. Позивачка ніяких пояснень (усних, письмових) та інших заяв з даного приводу суду не надала. Її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні висловив свою думку з приводу того, що строк позовної давності, який рахується з дня, коли особа дізналась про порушене право, не пропущений, оскільки позивачка про наявність даного майна дізналась лише при виконанні рішення суду про поділ іншого сумісного майна і вчиненні реєстраційних дій з відомостей з реєстру речових прав і позов подала у строк три роки.

Позивачка не довела, що їй не було відомо про вказане майно, набуте чоловіком, і що про наявність такого майна вона дізналась лише в процесі виконання рішення про поділ іншого майна, тому суд виходить з того, що про набуття вказаного майна у власність під час шлюбу чоловіком дружина дізналась вчасно. Більш того, про таку необізнаність позивачка не зазначила у позовній заяві чи у іншій заяві по суті справи. Тому, з урахуванням сукупності даних обставин і вимог закону, суд дійшов висновку, що початок перебігу позовної давності у даному випадку слід пов'язувати саме з розірванням шлюбу.

Позивач в позовній заяві послалась на те, що відповідач при зверненні до суду з позовом про поділ майна, не вказав спірний комплекс. Разом з тим, дана обставина не є причиною для поновлення чи для переривання позовної давності.

Представник позивача просив врахувати, що позивачка в лютому 2017року подавала позов про поділ даного майна (комплексу), який був залишений без розгляду, що в дійсності вона не подавала заяву про залишення даного позову без розгляду, а дізнавшись про таку ухвалу подала новий позов.

Дійсно, встановлено, що в лютому 2017р. (тобто в межах позовної давності) до суду надійшов позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна (вказаного комплексу); за даним позовом було відкрито провадження у цивільній справі. Позовна заява, за якою було відкрито провадження у справі, датована 8.02.2017р., крім того наявна позовна заява, підписана представником позивача, датована 17.02.2017р. Ухвалою суду від 1.08.2017р. вказаний позов залишено без розгляду на підставі заяви позивачки ОСОБА_5 від 18.07.2017р. за підписом позивача. В заяві ОСОБА_5 про залишення позову без розгляду позивач зазначила, що вказаного позову не подавала взагалі, не уповноважувала інших осіб на подання даного позову і не бажає його розгляду, що відсутній спір між нею і відповідачем, що процес розлучення відбувся мирним шляхом, жодних майнових претензій вона до чоловіка не має, а всі розбіжності і спори щодо спільного майна були вирішені судовим рішенням від 23.07.2014р.

Ухвала про залишення вказаного позову без розгляду набрала законної сили 8.08.2017р.

З даних паспорту позивачки та зазначених у позовній заяві відомостей - вона має постійне зареєстроване місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1. Дані збігаються з даними , наведеними у вказаній заяві про залишення позову без розгляду. Представник позивача у своїх поясненнях у судовому засіданні послався на те, що позивачка таку заяву не подавала. Разом з тим, жодних доказів на підтвердження цього суду не надано; на даний час вказана ухвала про залишення позову без розгляду позивачем не оскаржена, тому при розгляді даної справи суд виходить з того, що вказана ухвала законна, і що дійсно була підстава для залишення позову без розгляду - відповідна заява позивача.

Процесуальним законом обовязок по доказуванню, в тому числі у даному випадку- наявності підстав для поновлення строку позовної давності - покладається на позивача. Даних обставин позивач не довів.

Судом не встановлено підстав для переривання перебігу позовної давності, передбачених в статті 264 ЦК України, а також не встановлено підстав для зупинення перебігу позовної давності, передбачених в статті 263 ЦК України. Згідно ст.265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Відповідно до ч.2 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності . Згідно ч.4 та ч.5 ст.267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При наведених вище обставинах, встановлених судом, та доводів позивача, суд не вбачає поважних причин для поновлення позовної давності. Про застосування позовної давності заявлено відповідачем. Позовна давність має бути застосованою, і її пропуск позивачем без поважних причин є підставою для відмови у позові згідно ч.4 ст.267 ЦК України.

У звязку з відмовою у позові не відшкодовуються судові витрати, понесені позивачем.

Керуючись ч.2 ст. 72 СК України, ст.ст.257, 260, 261, 265, ч.4, ч.5 ст.267 ЦК України, ст.ст.12,13, 81 ст.ст. 263, 264, 265, 268 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна комплексу, розташованого в с. Требухів Броварського району Київської області по вулиці Мічуріна, 24, та про визнання права власності на частку даного майна відмовити за пропуском строку позовної давності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Київської області безпосередньо, або - згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - через суд першої інстанції, який розглянув справу.

Повне рішення складене 23 серпня 2018 року.

Суддя Т.В. Селезньова