У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" листопада 2018 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Бурячек О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись до суду, просила визнати виконавчий лист, виданий 07 грудня 2010 року Дніпровським районним судом міста Києва по справі № 2-1600/1-10 про стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (адреса: м.Київ, вул. Автозаводська, 54/19, п/р 03333 в ПАТ «Універсал Банк» у м. Києві, МФО 322001, ) заборгованість за кредитним договором у розмірі 170 930 грн. 76 коп. , витрати по сплаті судового збору - 1700 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120 грн. 00 коп., а всього 172 750 грн. (сто сімдесят дві тисячі сімсот п'ятдесят) грн. 76 коп. таким, що не підлягає виконанню.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. (ч.3 ст.432 ЦПК України)

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно ч. 1ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

При цьому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

18 жовтня 2010 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення про задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На виконання рішення суду стягувачу ПАТ «Універсал Банк» видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 170 930 грн. 76 коп. , витрати по сплаті судового збору - 1700 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120 грн. 00 коп., а всього 172 750 грн. (сто сімдесят дві тисячі сімсот п'ятдесят) грн. 76 коп.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під час проведення переговорів, між Позичальником та Новим кредитором було досягнуто домовленості з приводу врегулювання виниклої заборгованості шляхом часткового погашення боргу та переуступлення залишку на третю особу (через факторингову компанію ТОВ «ФК Єврокредит»), а саме чоловіка відповідача - ОСОБА_3.

На виконання вищенаведених домовленостей між ТОВ «ФК Єврокредит» та ОСОБА_3 було укладено Договір №0301Ф від 03.01.2018 року про відступлення прав вимог за Договором кредиту № CL43088 від 19.05.2008 року, згідно до предмету договору Первісний кредитор в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а Новий кредитор приймає (набуває) права вимоги Первісного Кредитора за наступним Договором кредиту № CL43088 від 19.05.2008 року (Кредитний Договір), що укладені між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1.

Згідно Акту приймання -передачі документів від 03 січня 2018 року, ТОВ «ФК Єврокредит» передало Новому кредитору - ОСОБА_3 оригінал Кредитного договору №CL43088 від 19.05.2008 року, укладений між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1, та письмове повідомленням від 03.01.2018 року боржнику було повідомлено про відступлення прав вимоги новому кредитору.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до п.9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.432 Цивільного процесуального кодексу України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до положень ч.4 ст.432 Цивільного процесуального кодексу України, про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Як передбачено ч.7 ст.431 Цивільного процесуального кодексу України , суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Матеріально правові підстави свідчать про відсутність у боржника матеріально-правового обов'язку повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Так, помилковою є видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню).

Судова практика допускає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, з підстав його помилкової видачі, якщо вже після видачі виконавчого листа по справі рішення суду було скасоване.

Як роз'яснено у Інформаційному листі підготовленому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року, процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У ч.1 ст.510 Цивільного кодексу України встановлено, що сторонами в зобов'язанні є боржник і кредитор.

Отже, зобов'язання є правовідношенням між конкретно визначеними особами - сторонами зобов'язання.

Чинне цивільне законодавство передбачає можливість заміни сторін у зобов'язанні, однак установлює певні обмеження свободи розсуду учасників відповідних правовідносин з метою запобігання порушенню балансу інтересів цих осіб.

Зокрема, заміна кредитора за загальним правилом здійснюється без попередньої згоди боржника, оскільки не впливає на правове становище боржника, для якого неважливо, яка саме особа має здійснити виконання, зокрема сплатити кошти (стст.512, 516 ЦК).

Разом з тим закон установлює обмеження на заміну боржника в зобов'язанні поза волею кредитора.

Згідно з ст.520 ЦК боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведенняборгу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Норма ст.520 ЦК має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов'язання внаслідок заміни особи боржника.

Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. Вступаючи в договірні відносини, кредитор розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов'язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо).

Отже, для заміни боржника в зобов'язанні необхідна воля кредитора щодо відсутності заперечень проти покладення обов'язку первісного боржника на іншу особу.

Обов'язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов'язань визначені у главі 50 розділу І книги п'ятої ЦК.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Так, зобов'язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов'язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов'язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу (ст.605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст.606 ЦК України).

Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги - це договірна передача зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України).

Чинним законодавством установлено тільки форму правочину щодо заміни боржника в зобов'язанні - цей правочин учиняється в такій самій формі, що й правочин, на підставі якого виникло зобов'язання (стст.513, 521 ЦК). Водночас форми надання згоди кредитором щодо заміни боржника в зобов'язанні законом не передбачено.

Наведене дає підстави для висновку про те, що для заміни боржника в зобов'язанні істотне значення має не форма виразу волі кредитора, а наявність відповідної волі, що й вимагається згідно з приписами ст.520 ЦК.

За встановлених обставин, слід дійти висновку, що внаслідок укладення Договору №0301Ф від 03.01.2018 року про відступлення прав вимог за Договором кредиту № CL43088 від 19.05.2008 року, укладеного між ТОВ «ФК Єврокредит», новим кредитором, та ОСОБА_3, новим боржником, у ОСОБА_1 повністю відсутні обов'язки перед ТОВ «ФК Єврокредит», що є безумовною підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Обов'язок боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні перед стягувачем ПАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК Єврокредит», є припиненим з часу укладення 03 січня 2018 року договору про відступлення права вимоги, яким передбачено заміну боржника в цивільно-правових зобовязань, які виникли на підставі Договором кредиту № CL43088 від 19.05.2008 року, що випливає з правової природи укладеного правочину.

Відповідно до п. 5 ч.1ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню, у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Станом на час надходження до суду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та на час вирішення судом цієї заяви, до суду не надходили ні виконавчі листи з відміткою про їх виконання, ні постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав уразі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 354, 431, 432 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити.

Визнати виконавчий лист № 2-1600/1-10, виданий 07 грудня 2010 року Дніпровським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (адреса: м.Київ, вул. Автозаводська, 54/19, п/р 03333 в ПАТ «Універсал Банк» у м. Києві, МФО 322001, ) заборгованість за кредитним договором у розмірі 170 930 грн. 76 коп., витрати по сплаті судового збору - 1700 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120 грн. 00 коп., а всього 172 750 грн. (сто сімдесят дві тисячі сімсот п'ятдесят) грн. 76 коп., таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017,апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я