Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/839/17

15 травня 2018 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Битківського Л.М.

з участю секретаря Дякун М.В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3,

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представників третьої особи ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні дорогою загального користування шляхом демонтажу самовільно встановленої огорожі,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні дорогою загального користування, що по вул. Карпатська в с. Кричка Богородчанського району Івано-Франківської області, шляхом демонтажу самовільно встановленої огорожі.

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у справі заявлена Кричківська сільська рада Богородчанського району Івано-Франківської області.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що являється власником житлового будинку, який розташований по вул. Карпатська, 389 в с. Кричка Богородчанського району, який успадкувала після смерті матері ОСОБА_8 Відповідно до матеріалів первинної документації, генерального плану с.Кричка, виготовленого та затвердженого в 1996 році, з центральної дороги села до її господарства існувала дорога, яка проходить по вул. Карпатській повз господарство відповідачки. Однак на даний час до її (позивачки) господарства наявний тільки пішохідний прохід шириною 1,75 м. У зв'язку з цим проїхати до домоволодіння будь-яким транспортним засобом не можливо. Іншого заїзду до господарства немає. Відстань від центральної дороги села до її домоволодіння становить біля 20 м.

Відповідачка встановила на проїзній частині дороги огорожу, звузивши дорогу загального користування до 1,75 м

Відповідно до ДБН 360-92** Планування і забудова міських і сільських поселень, що стосується мережі вулиць і доріг, класифікацію і параметри вулиць та доріг сільських населених місць треба приймати за таблицею 7.3, в якій вказано, що ширина проїзду повинна становити 3,5 м, кількість смуг руху 1-2. Вона згідна на влаштування проїзду шириною лише 3 м з однією смугою руху від межі ОСОБА_9, аби забезпечити заїзд до свого господарства.

Забрати встановлену огорожу та розширити дорогу відповідачка не бажає. Своє рішення мотивує тим, що є інший заїзд до її господарства. Однак це не відповідає дійсності. Для врегулювання даного питання та облаштування дороги вона і ОСОБА_10, який проживає по сусідству, у 2016 році звертались до Кричківської сільської ради. 26 травня 2016 року комісією з питань земельних відносин було проведено огляд та обстеження дороги до її господарства та господарства ОСОБА_10, складено акт, яким зобов'язано відповідачку не чинити перешкод в користуванні проїздом до садиб та демонтувати встановлену на проїзді огорожу. Оскільки зазначених вимог ОСОБА_3 не виконала, ОСОБА_10 звернувся до суду з позовною заявою. Під час розгляду зазначеної справи, в якій вона брала участь в якості третьої особи, ОСОБА_10 і відповідачка дійшли згоди та уклали мирову угоду. Однак дана мирова угода її інтересів жодним чином не стосується. Як і раніше, вона не має можливості заїхати до свого господарства транспортним засобом.

Те, що на даний час до її господарства наявний тільки пішохідний прохід, підтверджується актом засідання земельної комісії Кричківської сільської ради від 10 липня 2017 року.

В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали з викладених підстав, просили позов задовольнити.

Відповідачка та її представник заявлені позовні вимоги не визнали. У судовому засіданні посилались на те, що ДБН В 2.3-5-2001 не дає визначення громадської дороги чи дороги загального користування, на якому наголошує позивачка. Натомість вищевказані ДБН визначають класифікацію доріг для селищ та сіл, до яких відносяться: головні вулиці, житлові вулиці та дороги виробничого призначення. На генеральному плані с.Кричка Богородчанського району немає відображено існуючої дороги, що проходила би від вулиці Карпатська повз будинок ОСОБА_3 до помешкання ОСОБА_1 Г.Д. Проект такої дороги був передбачений як перспективний план, однак він не реалізований. ОСОБА_3 пояснила, що з 1964 року, з часу одруження, проживає у вказаному будинку, який належав батькам її чоловіка. Відтоді ж біля будинку зі сторони суміжника ОСОБА_9 існує колодязь. В 1970-х роках мати та батько позивачки побудували будинок. Дійсно, оскільки ОСОБА_8 та батьки її чоловіка буди між собою родичами, підтримували добросусідські відносини, то дозволяли періодично користуватись своїм подвірям для заїзду транспорту, аби скоротити шлях до головної вулиці села і не заперечували проти пішого переходу через їх подвіря. Однак, дороги, як про це стверджує позивачка, там не було. ОСОБА_1 має можливість користуватись дорогою для заїзду до свого господарства, якою також користуються ОСОБА_10 та ще 4-5 господарств. Для забезпечення пішохідного проходу вона відділила частину земельної ділянки шириною 1,75 м. З огляду на викладене просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи на стороні позивача - Кричківської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області сільський голова ОСОБА_11 пояснив, що дійсно до недавнього часу ОСОБА_1 користувалась заїздом до свого господарства, що вів повз житловий будинок, якиц належить відповідачці. Існування такого заїзду відображено на картах матеріалах Вінницької експедиції. У Генеральному плані села також передбачався проект розширення цього заїзду однак він не реалізований. Картографічні матеріали не повною мірою відповідають обєктивній реальності, оскільки не місці де у картах відображено заїзд, протягом кількох десятків років існує колодязь, який належить господарству відповідачки. В 1993 році сільською радою було проведено первинну інвентаризацію земель і за рішенням сільської ради ОСОБА_12 (покійному чоловікові відповідачки) було передано у власність (без оформлення державного акта) 0,03 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Однак на даний час ПП «Карпатські землі» на замовлення ОСОБА_3 провело обміри ділянки і було встановлено наявність 0,053 га. Таким чином, площа збільшилась на 0,023 га, що ймовірно могло відбутись за рахунок включення до плану земельної ділянки частини проїзду, який вів до господарства ОСОБА_1 Інший заїзд до господарства ОСОБА_1 можливий, однак вказаною підїзною дорогою користується лише декілька сімей, вона знаходиться у незадовільному стані, потребує додаткового облаштування водовідведення. Оскільки сільська рада грошей на облаштування такої дороги немає, то доцільним є існування попереднього заїзду. Тому підтримав позицію позивачки і просив позов задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлений позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 103 ЗК України, якою визначено зміст добросусідства власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Згідно положень статті 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судом встановлено, що позивачка є власником житлового будинку 1973 року побудови, а також господарських будівель та споруд в с.Кричка по вул.Карпатській, 389, який успадкувала після смерті матері ОСОБА_8. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,0714 га, знаходиться у її користуванні, однак не приватизована.

Відповідачка ОСОБА_3 є власником житлового будинку з господарськими спорудами по вул.Карпатській, 388 в с.Кричка Богородчанського району. Площа земельної ділянки, що фактично перебуває у користуванні відповідачки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд складає 0,053 га. Ділянка не приватизована.

Заявляючи вимоги про усунення перешкод у користуванні дорогою загального користування, позивачка виходить з того, що повз житловий будинок та господарські споруди ОСОБА_3 від вулиці Карпатської до її житлового будинку, а далі до господарства ОСОБА_10 раніше існував проїзд загального користування. Однак в травні 2016 року відповідачка самовільно встановила огорожу, якою було перекрито можливість проїзду до її садиби, а залишено тільки пішохідний прохід шириною 1,75 метра. Такі дії відповідачки розцінює як створення перешкод у можливості користуватись власною земельною ділянкою, зазначаючи, що ніякої іншої дороги до її господарства не існує.

Разом з тим, таку позицію позивачки суд вважає не обґрунтованою.

Відповідно до досліджених судом картографічних матеріалів, які подані сторонами, судом встановлено, що на опорному плані с.Кричка Богородчанського району, розробленому Івано-Франківською філією «Діпроміст» в 1995 році відображено існування насрізного проїзду між господарствами ОСОБА_13 та ОСОБА_14 повз житловий будинок ОСОБА_1 На основі опорного плану Івано-Франківською філією «Діпроміст» в 1995 році розроблено генеральний план с.Кричка. З пояснень допитаного в судовому засіданні головного архітектора району ОСОБА_15 встановлено, що у генеральному плані села було передбачено можливість розвитку території населеного пункту за яким вказаний проїзд міг бути розширений з метою влаштування дороги для автомобілів. Однак за такого розвитку у межі червоних ліній потрапляють будинки як ОСОБА_3, ОСОБА_9 так і ОСОБА_1 З огляду на дійсний стан речей реалізація цього проекту є незатребуваною. Відповідно до опорного плану та планово-картографічних матеріалів Вінницької експедиції, між господарствами ОСОБА_14 та ОСОБА_3 існував проїзд чи прохід орієнтовною шириною до 2 метрів. Однак влаштувати дорогу, виходячи з дійсних, існуючих на даний час умов, яка би відповідала ДБН неможливо.

Дослідивши свідоцтво на забудову садиби, що було видано ОСОБА_16 (батькові позивачки) на підставі рішення Кричківської сільської ради від 23.05.1971 року, та акт відводу земельної ділянки, розбивки споруд в натурі, судом встановлено, що, виходячи з масштабу 1:500, з вулиці Карпатської повз житловий будинок ОСОБА_3 відведено прохід (проїзд) шириною 2 м., а з протилежного боку до господарства позначений заїзд шириною 3-3,5 метри.

Допитана в судовому засідання як свідок ОСОБА_9 пояснила, що в 1975 році, коли вона одружилась та оселилась поруч з господарством ОСОБА_3, то між їх господарствами дійсно існувала стежка, якою користувалась мати ОСОБА_1 ОСОБА_8 та інші жителі села. Ніякої дороги там не було, оскільки між їх господарствами розміщений колодязь, побудований ще в 1961 році. Дійсно, ОСОБА_1 періодично, зі згоди ОСОБА_3 аби завезти сіно чи вивезти гній користувалась можливістю заїхати до свого господарства з центральної дороги через подвіря ОСОБА_3, при цьому заїжджала через їх браму, ніякого окремого проїзду не існувало. Однак після того, як вантажний автомобіль одного разу зачепив кут житлового будинку, то ОСОБА_3 припинила надавати таку можливість. ОСОБА_1 має можливість користуватись підїзною дорогою до свого господарства, якою користуються також сімї Белей, ОСОБА_8, Бітківська та інші.

Актом від 26.05.2016 року, що складений комісією Кричківської сільської ради встановлено, що ОСОБА_3 влаштувала огорожу, якою обмежила можливість проїзду до господарства ОСОБА_1 зі сторони вулиці Карпатської, залишивши пішохідний прохід шириною 1,75 метра. При цьому комісія сільської ради констатувала, що з дотриманням ДБН 360-92 влаштувати проїзд між будинками ОСОБА_3 та ОСОБА_9 неможливо, адже відстань між житловими будинками ОСОБА_3 та ОСОБА_9 складає 9 метрів. Крім того, з 1961 року на місці можливого проїзду влаштована криниця, яка є власністю ОСОБА_3 (включена до технічного паспорту).

Відповідно до п.3.22 ДБН 360-92 «Планування і забудова територій» у районах садибної забудови при потребі, крім вуличної мережі (розділ 7), слід формувати мережу внутрішньоквартальних проїздів. Ширина їхньої проїжджої частини з однією смугою руху приймається 3,5 м, з двома - 5,5 м. На односмугових проїздах передбачаються роз'їзди (п. 3.11). Довжина тупикових проїздів повинна бути не більше 150 м. Проїжджа частина тупикових проїздів повинна закінчуватися кільцевими об'їздами радіусом по осі проїзду не менше 10 м або майданчиками для розвороту розмірами 12 м х 12 м кожна. До житлових і громадських будинків слід передбачати проїзди завширшки 3,5 м на відстані не ближче 5 м від стін, придатні для проїзду пожежних машин.

Дослідивши усі подані докази у їх сукупності, виходячи з розуміння поняття добросусідства, принципу справедливості, добросовісності та розумності, суд прийшов до переконання, що заявлені ОСОБА_1 вимоги задоволенню не підлягають. Позивачкою не доведено наявність перешкод у користуванні земельною ділянкою. Прохід шириною 1,75 метра з центральної дороги повз господарство ОСОБА_3 забезпечує їй можливість прогону худоби, пішого переходу, проїзду на велосипеді, тощо. Підїзна дорога до її господарства свідоцтвом на забудову її садиби зі сторони центральної дороги не була передбачена. Така підїзна дорога шириною 3,5 метра існує і примикає безпосередньо до господарства ОСОБА_1 і нею користуються інші жителі села, в тому числі ОСОБА_10 Той факт, що згадана дорога перебуває у поганому стані, потребує ремонту, облаштування систем воловідведення, не є підставою для задоволення вимог позивачки.

Керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні дорогою загального користування по вул.Карпатській в с.Кричка Богородчанського району Івано-Франківської області шляхом демонтажу самовільно встановленої огорожі та зобовязання не чинити перешкод у користуванні дорогою відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами у апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області через суд першої інстанції шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення апеляційної скарги.

Суддя Битківський Л.М.