Провадження № 2/522/1100/18
17 травня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси
у складі: головуючого судді Бойчука А.Ю.
за участю секретаря Іскрич В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «МТБ ОСОБА_1» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договорів дарування та купівлі-продажу недійсними, -
У липні 2017 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, згідно якої просив визнати недійсними: договір дарування восьмикімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 251, 1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Любов`ю Яківною 07.07.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 07.07.2017 року, реєстровий № 250; договір купівлі-продажу восьмикімнатної квартири АДРЕСА_2 загальною площею 251, 1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, укладений між ОСОБА_3 Любов`ю Яківною та ОСОБА_4 08.07.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 08.07.2017 року, реєстровий № 273.
Крім того, позивач надав суду заяву про зміну найменування Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» на Публічне акціонерне товариство «МТБ ОСОБА_1», яке є правонаступником за усіма правами та забов`язаннями Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк».
Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлялися належним чином.
Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, у порядку ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
За наявності умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків на підставі встановлених фактичних обставин, письмових пояснень сторін, представлених письмових доказів.
Відповідно до частини 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що 17 липня 2008 року між ОСОБА_7 та Відкритим акціонерним товариством «Морський ОСОБА_1» був укладений кредитний договір №460/F, за умовами якого ОСОБА_7 отримав кредит у вигляді не поновлюваної лінії у сумі 722 212,00 доларів США зі сплатою 12,2 % річних.
У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №460/F від 17 липня 2008 року ОСОБА_8, який діяв як майновий поручитель ОСОБА_7, та банк 18 липня 2008 року уклали іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим номером 3698.
За умовами п.п.1,2,7 Іпотечного договору (р.н. 3698) ОСОБА_8 передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме, квартиру під номером 18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, яка складається з 8-ми житлових кімнат, розташована на 3-му поверсі трьохповерхового будинку, яка знаходиться за адресою: м. Одеса в будинку номер 6 по вулиці Гаванна (вул. Халтуріна).
Відповідно п. 18.7 Іпотечного договору (р.н. 3698) іпотекодавець зобовязується не здійснювати відчуження або інше розпорядження предметом іпотеки без попередньої письмової згоди іпотекодержателя.
На підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у звязку з посвідченням договору іпотеки (р.н. 3698) приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 накладено заборону №388 відчуження квартири АДРЕСА_4 (Халтуріна) в м. Одесі (р.н. 3699) та внесено записи про обтяження до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.
31 березня 2017 року державним реєстратором Одеської філії Державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних досліджень» ОСОБА_10 прийнято рішення про реєстрацію права власності на восьмикімнатну квартиру №18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташовану за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6, - за ОСОБА_2.
Також, 31 березня 2017 року державним реєстратором Одеської філії Державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних досліджень» ОСОБА_12 внесені записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна про припинення обтяження спірного майна іпотекою.
20 квітня 2017 року Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_8 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки восьмикімнатну квартиру №18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташовану за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6, та просив забезпечити позов шляхом накладення на неї арешту.
Ухвалами Приморського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2017 року за заявою Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» відкрито провадження по справі № 522/7458/17 та вжиті заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на восьмикімнатну квартиру №18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, що розташована за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6.

Таким чином, восьмикімнатна квартира під №18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташовану за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6, - на час укладення договору дарування, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 07 липня 2017 року та купівлі-продажу від 08 липня 2017 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, перебувала під забороною відчуження на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2017 року по справі №522/7458/17 про забезпечення позову у вигляді накладення арешту.

07 червня 2017 року державним реєстратором Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» ОСОБА_13 зареєстровано рішення про припинення обтяження у вигляді арешту, накладеного Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси про забезпечення позову від 21 квітня 2017 року по справі №522/7458/17.

Підставою для припинення обтяження у вигляді арешту зазначена ухвала Приморського районного суду м. Одеси про скасування заходів забезпечення позову від 07 червня 2017 року по справі №522/7458/17.

Згідно з відповіддю Приморського районного суду м. Одеси за вих. №С-02// №522/7458/17 від 11 липня 2017 року на запит представника позивача повідомлено, що цивільну справі №522/7458/17 01 червня 2017 року направлено та доставлено до апеляційного суду Одеської області для розгляду за апеляційною скаргою ОСОБА_8 55494/17-Вх від 29.05.2017 року на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21.04.2017 року червня 2017 року. Станом на 07.06.2017 року цивільна справа №522/7458/17 перебувала в провадженні апеляційного суду Одеської області, 07 червня 2017 року судове засідання Приморським районним судом м. Одеси по справі не призначалось і будь-якого рішення по справі не ухвалювалося.

Таким чином, судом встановлено, що ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову від 07 червня 2017 року по справі № 522/7458/17, яка стала підставою для припинення обтяження у вигляді арешту та заборони відчуження восьмикімнатної квартири № 18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташованої за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6, - Приморським районним судом м. Одеси не постановлювалась і є підробленою.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року по справі №815/2472/17 за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до Одеської філії Державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» про визнання протиправними та скасування рішень, яке набуло чинності, визнані протиправними та скасовані рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на восьмикімнатну квартиру № 18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташовану за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6, - за ОСОБА_2.

07 липня 2017 року ОСОБА_2 подарував восьмикімнатну квартиру № 18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташовану за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6 - ОСОБА_3, уклавши з останньою договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 07 липня 2017 року та зареєстрований в реєстрі за реєстровим номером 250.

Наступного дня, 08 липня 2017 року ОСОБА_3 продала ОСОБА_4 восьмикімнатну квартиру №18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташовану за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6, за договором купівлі-продажу, реєстровий номер 273, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Відповідно до частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину.

Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, які не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 цього Кодексу).

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі, судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обовязковий елемент конкретного субєктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою субєктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Статтею 124-1 Конституції України визначено принцип обовязковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Ураховуючи особливості мети забезпечення позову, суд розглядає заяву про забезпечення позову у день її надходження, копія ухвали про забезпечення позову надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення. Така ухвала суду виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Навіть оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи (стаття 153 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті це обмеження субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду і вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

Тому той факт, що встановлені ухвалою суду обмеження на момент укладання спірних правочинів не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачене Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про існування у відповідачів права вільно розпоряджатися нерухомим майном.

Крім того, статтею 215 ЦК України проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (статті 219, 220, 224 ЦК України тощо), та на оспорювані, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (статті 222, 223, 225 ЦК України тощо).

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та при наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути предявлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність в силу закону у звязку з її оспорюванням та не визнанням іншими особами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

На підставі частини третьої статті 12 Закону України Про іпотеку правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі, в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Зобов`язання іпотекодавця не відчужувати предмети іпотеки без згоди іпотекодержателя (банку) встановлено також договорами іпотеки (п. 18.7).

Як встановлено судом, реєстрація права власності на восьмикімнатну квартиру №18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташовану за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6, - за ОСОБА_2 відбулась 31 березня 2017 року на підставі підробленої ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2009 р. у справі №2-13971/09 і скасована Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року.

Таким чином, право власності ОСОБА_2 на восьмикімнатну квартиру №18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташовану за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6, - є недійсним з моменту його реєстрації.

На час укладення ОСОБА_2 з ОСОБА_3 договору дарування квартири під №18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташовану за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6, від 07 липня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 07 липня 2008 року за реєстровим номером 250, а також договору купівлі-продажу зазначеної квартири, укладеного ОСОБА_3 з ОСОБА_4 08 липня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим номером 273, квартира під №18, яка розташована по вулиці Гаванній, будинок 6 в м. Одесі, перебувала під забороною відчуження на підставі договору іпотеки від 17 липня 2008 року, укладеного між ОСОБА_8 та Відкритим акціонерним товариством «Морський ОСОБА_1». Іпотекодержатель банк - згоди на відчуження переданого в іпотеку майна не давав.

Крім того, вказана квартира під №18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташована за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6, - перебувала під забороною відчуження на підставі чинної ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2017 року по справі №522/7458/17 про забезпечення позову у вигляді накладення арешту. Можливість укладення спірних договорів дарування та купівлі-продажу стало можливим на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси про скасування заходів забезпечення позову від 07 червня 2017 року по справі №522/7458/17, яка судом не виносилася, тобто, є підробленою.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що права власності на восьмикімнатну квартиру під №18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташовану за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6, - за договорами дарування та купівлі продажу цієї квартири, відповідачі не набули в силу нікчемності вищезазначених договорів, які встановлені статтею 12 Закону України «Про іпотеку» та ст.ст. 153, 154 Цивільно-процесуального кодексу України.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі №6-308цс16, від 24 травня 2017 року по справі № 6-640цс17, від 25.05.2016р. у справі №6-605цс16 і дають можливість встановити, що при укладанні спірних договорові були порушені вимоги ст. 203 ЦК України і відповідно до ст. 215 ЦК України вищевказані договори повинні бути визнані судом недійсними за позовною заявою саме ПАТ «МТБ БАНК», в звязку з тим, що банк є заінтересованою особою та його майнові права та інтереси порушуються.

Приписами статті 236 Цивільного кодексу України встановлено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином, договір дарування восьмикімнатної квартири під №18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташованої за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6, - укладений 07.07.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за реєстровим номером 250, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, та договір купівлі-продажу від 08.07.2017, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_14, за реєстровим номером 273, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, - укладені без згоди позивача, порушують права іпотекодержателя, якому законом надано право задовольнити свої вимоги за рахунок предметів іпотеки, укладені в порушення діючого цивільного та цивільного процесуального законодавства, а тому, - є недійсними з момента їх укладення.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «МТБ ОСОБА_1» та визнати договір дарування восьмикімнатної квартири під №18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташованої за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 07.07.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 07.07.2017 року, реєстровий №250; договір купівлі-продажу восьмикімнатної квартири під №18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташованої за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 08.07.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 08.07.2017 року, реєстровий №273, - недійсними з моменту їх укладення.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного та керуючись: ст. 3, 15, 202, 203, 204, 215, 216 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати договір дарування восьмикімнатної квартири під №18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташованої за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 07.07.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 07.07.2017 року, реєстровий №250, - недійсним з моменту його укладення.

Визнати договір купівлі-продажу восьмикімнатної квартири під №18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташованої за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 08.07.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 08.07.2017 року, реєстровий №273, - недійсним з моменту його укладення.

Стягнути з ОСОБА_2 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_3 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_2), ОСОБА_4 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» (код 21650966) судові витрати в сумі 9 600,00 гривень в рівних частках, по 3200,00 (три тисячі двісті) гривень з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Приморський районний суд м. Одеси.

Заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили рішенням суду.

Суддя: Бойчук А.Ю.