Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2018 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н. М.,

при секретарі судового засідання Горбані О.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Смілик Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі ПАТ «Родовід Банк) про визнання припиненими зобов'язання та правовідносин, -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2016 р. позивач, інтереси якої представлені ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом, в якому, уточнивши свої позовні вимоги, просить визнати припиненими: зобов'язання за кредитним договором від 02.07.2007 р. та правовідносини за договором застави від 02.07.2007 р., укладеними між позивачем та відповідачем, мотивуючи свої вимоги тим, що між сторонами 02.07.2007 р. було укладено кредитний договір № 32.2/АА-146.07.2, в забезпечення якого сторонами також було укладено договір застави № 32.2/АА-146.07.2, предметом якого виступав автомобіль НОМЕР_1. Протягом дії кредитного договору позивач здійснював виплати кредитних коштів та процентів за користування кредитом відповідно до умов договору. 12.11.2014 р. позивач здійснив остаточний розрахунок, що свідчить про виконання умов сплатила проценти за кредитним договором та відповідне припинення кредитного зобов'язання зі сторони позивача. Однак право застави на вищевказаний автомобіль, що виступав предметом забезпечення кредитного договору, не припинено, при цьому відповідач зазначає на наявність заборгованості пені за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів. Але для стягнення такої суми заборгованості по пені пропущений строк позовної давності та після останнього платежу позивач не отримував жодного письмового повідомлення відповідача про наявність якої-небудь заборгованості за вищевказаним кредитним договором. В зв'язку з чим, позивач просить захистити свої порушені права в судовому порядку.

На підставі протоколу потворного автоматичного розподілу матеріали вищевказаної справи передані в провадження судді Ларіонової Н.М.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, додавши, що відповідач нарахував позивачу пеню за 2009 р., тобто поза межами строку давності.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, надав письмовий відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач має заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості в розмірі 3 426,38 доларів США. Стверджує, що сплив позовної давності для стягнення даної суми відповідно до чинного законодавства не є підставою для припинення зобов'язання за договорами.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 02 листопада 2007 р. між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем у справі ПАТ «Родовід Банк», який є правонаступником ВАТ «Родовід Банк», укладений кредитний договір № 32.2/АА-146.07.2, за яким Банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 24 800,02 доларів США зі строком повернення не пізніше 02 листопада 2014 р. зі сплатою процентної ставки в розмірі 12,5% річних.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним договором між сторонами у справі був укладений нотаріально посвідчений договір застави № 32.2/АА-146.07.2, предметом якого є автомобіль НОМЕР_1.

24.12.2014 р. позивач надіслала відповідачу лист, отриманий останнім 31.12.2014 р., в якому зазначила про те, що в зв'язку з виконанням умов кредитного договору просить дати розпорядження про зняття обтяження з вищевказаного автомобіля.

10.11.2016 р. позивач звернулась до відповідача із заявою, якою просила припинити право застави, посилаючись на те, що нею, як позичальником, сплачено кредитні кошти та процентну ставку за кредитом, чим належно виконала свої зобов'язання.

Листом від 14.11.2016 р. за вих.№ 10-11б.б/5838 відповідач повідомив позивача про те, що станом на 14.11.2016 р. Кредитний договір та Договір застави є чинними, погашення кредиту та процентів за користування кредитом, яке здійснено позивачем 12.11.2014 р., не звільняє ОСОБА_3 від сплати пені за порушення строків повернення кредиту та сплаті процентів.

Даним листом від 14.11.2016 р. відповідачем зазначено, що внаслідок неналежного виконання позивачем взятих зобов'язань з погашення кредиту та процентів станом на 14.11.2016 р. за вищевказаним укладеним між сторонами у справі Кредитним договором наявна заборгованість за розрахованою пенею у сумі 3 426,38 доларів США.

Як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості, виданої відповідачем, вищевказана заборгованість складається з суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в розмірі 2 591,11 доларів США, яка виникла за період з 11.04.2008 р. по 12.11.2014 р., та суми пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту в розмірі 835,27 доларів США, яка виникла за період з 11.02.2009 р. по 12.11.2014 р.

Перевіряючи доводи позивача про повне виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором та пропуск строку позовної давності відповідачем для стягнення суми пені та заперечення відповідача про наявність заборгованості позивача по пені та відсутність такої правової підстави для припинення зобов'язань як пропуск строку позовної давності, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.3.1, 3.3 позивач зобов'язувався перед відповідачем погашати заборгованість за кредитом частками та сплачувати нараховані проценти щомісяця до 10-го числа кожного календарного місяця.

Між тим, як вбачається з наданої стороною позивача виписки з особового рахунку, позивачем не завжди своєчасно здійснювалась сплата за кредитом, а саме: 12.01.2009 р., 22.12.2009 р., 20.04.2010 р. (арк.спр.21), 14.06.2011 р. , 13.12.2011 р. (арк.спр.22). А відтак, позивачем були порушенні зобов'язання за вищевказаним договором, внаслідок чого відповідачем нараховувалась пеня.

Тим самим, твердження представника позивача про внесення позивачем платежів на погашення кредити у встановлений договором строк спростовані вищевказаним документом.

Розмір пені, що нарахована відповідачем позивачу, не є предметом розгляду в межах даної справи.

За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Правила припинення зобов'язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов'язання» розділу І книги п'ятої «Зобов'язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов'язання норми глави 50 «Припинення зобов'язання» ЦК України не передбачають.

При цьому відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов'язується із судовим захистом суб'єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб'єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов'язаної особи.

У зобов'язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб'єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов'язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов'язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов'язку.

Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб'єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов'язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п'ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов'язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов'язання не визнає. Виконання боржником зобов'язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов'язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов'язання не припиняється.

Такий висновок суду відповідає правовому висновку Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2017 року по справі № 6-786цс17.

В зв'язку з чим суд погоджується із запереченнями сторони відповідача, які ґрунтуються саме на таких твердженнях, які відповідають чинному законодавству, та не приймає до уваги доводи сторони позивача про пропуск відповідачем строку позовної давності для стягнення нарахованої пені, оскільки вони суперечать вищевказаним правовим нормам.

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що позовні вимоги в частині визнання припиненими зобов'язання за укладеним між сторонами у справі кредитним договором не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки судом встановлено, що позивач у справі не виконав своїх зобов'язань в повному обсязі відповідно до умов договору.

Розглядаючи вимоги позивача про визнання припиненими правовідносин за укладеним між сторонами договором застави автомобіля від 02.07.2007 р., суд вважає за необхідне зазначити на таке.

За приписами ст.ст.546, 572 ЦК України, ст.1 Закону України «Про заставу» застава є видом забезпечення виконання зобов'язання.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання припиненими зобов'язання за кредитним договором від 02.07.2007 р., то і в задоволенні вимог в частині визнання припиненими правовідносин за укладеним між сторонами вищевказаним договором застави слід відмовити, оскільки ці вимоги є похідними від вимог про припинення зобов'язання за кредитним договором.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки не засновані на законі. В зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений останнім при подачі судовий збір в розмірі 1 103,0 грн., оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, ст.ст.3, 4, 15, 16, 256, 258, 267, 509, 526, 546, 572 ЦК України, ст.1 Закону України «Про заставу», керуючись п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_2) до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (місцезнаходження юридичної особи за адресою: м.Київ, вул.Північно-Сірецька, 1-3; ) про визнання припиненими зобов'язання за кредитним договором № 32.2/АА-146.07.2 від 02.07.2007 р. та правовідносини за договором застави № 32.2/АА-146.07.2, укладеними між ОСОБА_3 та ВАТ «Родовід Банк», - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання судового рішення в повному тексті.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. М. Ларіонова