АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2018 року

м. Київ

справа №752/117225/16-ц

провадження №22-ц/796/7076/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.,

суддів - Лапчевської О.Ф., Вербової І.М.

за участю помічника судді, який за дорученням головуючого судді здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградової А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Авіатехсервіс»

третя особа - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 червня 2018 року у складі судді Плахотнюк К.Г.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Авіатехсервіс», третя особа ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій, з урахуванням збільшення позовних вимог, просив поновити його на посаді директора ТОВ «Компанія Авіатехсервіс» та стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 28 вересня 2016 року та по день ухвалення рішення суду, виходячи з середньої зарплати у розмірі 455,92 грн.

Зазначав, що 20 вересня 2016 року відбулися загальні збори учасників ТОВ «Компанія Авіатехсервіс». Рішенням загальних зборів учасників товариства від 20 вересня 2016 року було припинено повноваження директора ТОВ «Компанія Авіатехсервіс» ОСОБА_1

27 вересня 2016 року новообраним директором товариства ОСОБА_2 було видано наказ № 75к/тр про звільнення ОСОБА_1 за угодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України, з яким того ж дня позивач був ознайомлений та ним було отримано копію цього наказу.

Вказував на те, що не подавав письмової заяви про розірвання трудового договору і звільнення з посади директора товариства за угодою сторін та не заявляв про це усно, жодної домовленості між позивачем та відповідачем про припинення трудового договору за взаємною згодою не існувало, в момент видачі наказу про звільнення волевиявлення ОСОБА_1 на припинення трудового договору не було.

Також позивачем було надано розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Уважав, що його звільнення з посади директора було проведене без законних підстав, чим були порушені права позивача.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01 червня 2018 року позовну заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення повністю та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що розірвання трудового договору за угодою сторін та з ініціативи власника або уповноваженого ним органу є самостійними підставами для звільнення та норми КЗпП України не передбачають застосування цих підстав в поєднанні чи випадків, коли пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України застосовується при розірванні договору за угодою сторін.

Уважає, що суд першої інстанції безпідставно змінив підставу звільнення позивача з пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України на пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України, виходячи з обставин, з якими відповідач не пов'язував свого звільнення, а тому необґрунтовано вийшов за межі позовних вимог без достатніх підстав.

Посилаючись, зокрема, на ухвалу Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 537/3876/16-ц, вказує щодо невизначеності поняття «посадові особи» та неоднозначності тлумачення кола «посадовців».

Окрім того, зазначає, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи, не навів у мотивувальній частині оскаржуваного рішення мотивів своїх неправомірних дій, а тому уважає рішення незаконним та необґрунтованим.

16 серпня 2018 року Директор ТОВ «Компанія Авіатехсервіс» ОСОБА_2 подав до Апеляційного суду м. Києва відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В обґрунтування вимог зазначав, що загальними зборами учасників товариства в установленому законом порядку прийнято рішення про припинення повноважень ОСОБА_1, яке є чинним та не оскаржено позивачем, а тому поновити апелянта на роботі неможливо.

«Відповідно до п. 8 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIIIвід 03.10.2017, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Згідно положень частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з норм статті 372 ЦПК України, колегією суддів вирішено проводити розгляд справи за відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву без задоволення, суд виходив з того, що звільнення позивача з підстав, з якими відповідач пов'язував його звільнення, є правильним, проте у наказі про звільнення надана неправильна юридична кваліфікація обставинам, які стали підставою для звільнення, а тому суд може змінити формулювання причин звільнення та привести наказ про звільнення ОСОБА_1 у відповідність до чинного законодавства про працю.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено та не заперечується сторонами, що відповідно до наказу від 27 вересня 2016 року №75 к/ТР директора ОСОБА_1 звільнено за угодою сторін, п.1 ст. 36 КЗпП України. Підставою звільнення зазначено рішення загальних зборів учасників ТОВ «Компанія Авіатехсервіс» від 20 вересня 2016 року (протокол №20-09/16 від 20 вересня 2016 року) (а.с.7).

Згідно протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Компанія Авіатехсервіс» № 20-09/16 від 20 вересня 2016 року на зазначених зборах були присутні учасники: ОСОБА_4, який володіє 50% статутного капіталу товариства, ОСОБА_5, який володіє 40% статутного капіталу товариства, та ОСОБА_1, який володіє 10% статутного капіталу товариства. Також був запрошений ОСОБА_2

На порядок денний зазначених зборів, серед інших питань, було винесено і питання про переобрання директора товариства. З приводу питання порядку денного №5 слухали ОСОБА_4, який запропонував відповідно до положень частини третьої статті 99 ЦК України припинити 20 вересня 2016 року повноваження (звільнити) директора товариства ОСОБА_1 та обрати (призначити) на посаду директора товариства з 20 вересня 2016 року ОСОБА_2 ОСОБА_4 запропонував доручити новопризначеному директору товариства ОСОБА_2 на підставі цього протоколу (рішення) загальних зборів учасників товариства: видати кадрові накази про звільнення ОСОБА_1 з посади директора товариства відповідно до ч. 5 ст. 41 КЗпП України та про вступ на посаду товариства третьої особи по справі.

Рішенням, прийнятим більшістю голосів присутніх на зборах учасників (90% голосів), 20 вересня 2016 року було припинено повноваження (звільнено) директора товариства ОСОБА_1 та того ж дня обрано (призначено) на посаду директора товариства ОСОБА_2 Доручено новопризначеному директору на підставі протоколу (рішення) загальних зборів учасників товариства від 20 вересня 2016 року видати кадрові накази по товариству про звільнення позивача з посади директора товариства відповідно до ч. 5 ст. 41 КЗпП України та про вступ на посаду директора товариства ОСОБА_2 (а.с.75-77).

Так, відповідно до частини 3 статті 99 ЦК України та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року за № 1255-УІІ (у редакції на дату звільнення позивача) повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Правилом частини третьої статті 99 ЦК України та пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України передбачається право компетентного (уповноваженого) органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав; реалізація цього права у будь-який час гарантується нормами корпоративного права для припинення негативного впливу на управлінську діяльність товариства.

Системний аналіз положень пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України та частини третьої статті 99 ЦК України дає підстави дійти висновку, що припинення повноважень члена виконавчого органу може відбутися у будь-який час та з будь-яких підстав. Припинення повноважень члена виконавчого органу гарантується нормами цивільного права для припинення або запобіганню негативного впливу на управлінську діяльність товариства. Необхідність таких правил обумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління.

Встановлена пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України підстава розірвання трудового договору не передбачає необхідності попереднього повідомлення про звільнення, з'ясування вини, доцільності та причини звільнення, врахування попередньої роботи та інших позитивних результатів діяльності працівників.

При цьому, за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, підставою для розірвання договору є рішення вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників.

Таким чином, припинення трудового договору з посадовою особою на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України залежить від волі власника.

Згідно з частиною третьою статті 147-1 КЗпП України працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 344/13738/15-ц та від 11 липня 2018 року у справі № 724/140/16-ц.

Згідно статуту ТОВ «Компанія Авіатехсервіс», товариство створено як суб'єкт підприємницької діяльності відповідно до рішення загальних зборів учасників товариства з метою отримання прибутку шляхом виконання робіт та надання послуг, здійснення зовнішньоекономічної діяльності у відповідності з предметом діяльності.

Учасниками товариства є фізичні особи, які підписали статут товариства: ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_1

Згідно пунктів 3.1 та 3.2 статуту статутний капітал товариства становить 300 000, 00 грн. Внески учасників згідно з положеннями статуту здійснюються у таких розмірах та частках: ОСОБА_4 належить частка у розмірі 150 000, 00 грн., що становить 50% розміру статутного капіталу товариства; ОСОБА_6, належить частка у розмірі 120 000, 00 грн., що становить 40% розміру статутного капіталу товариства; ОСОБА_1 належить частка у розмірі 30 000, 00 грн., що становить 10% розміру статутного товариства.

Пунктом 6.1 статуту ТОВ «Компанія Авіатехсервіс» встановлено, що вищим органом управління товариством є збори його учасників. У разі прийняття зборами учасників рішень кожний з учасників товариства має кількість голосів, пропорційну його частці у Статутному капіталі. До компетенції зборів учасників товариства належить, зокрема, питання обрання та відкликання членів виконавчого органу та ревізійної комісії. Збори учасників вважаються правомочними, якщо на зборах присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більше ніж 60% голосів.

За пунктом 6.5 статуту виконавчим органом товариства є директор, який призначається з числа учасників товариства або з осіб, які не є його учасниками. Відкликання директора з посади здійснюється зборами учасників на підставах, передбачених КЗпП України, цим статутом або умовами трудового договору, у разі його наявності. (а.с.158).

Таким чином, збори учасників товариства є тим повноважним органом, до компетенції якого входило питання звільнення позивача із займаної посади.

Даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 18 жовтня 2016 року ТОВ «Компанія Авіатехсервіс» зареєстровано за кодом 38856960, його засновниками є ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, органом управління юридичної особи є загальні збори учасників/директор, керівником - ОСОБА_2 (а.с.161-166).

За встановлених судом обставин, що позивач перебував на посаді директора ТОВ «Компанія Авіатехсервіс», загальними зборами учасників цього ж товариства в установленому законом порядку прийнято рішення про припинення його повноважень директора, яке є чинним та не оскаржено позивачем, відповідно у суду відсутні підстави для висновку, що відповідачем було порушено права та інтереси позивача у справі при розірванні з ним трудових правовідносин.

Разом з тим, суд погоджується з запереченнями представника позивача, що наказ №75к/ТР від 27.09.2016 року про звільнення ОСОБА_1 за угодою сторін, п.1 ст. 36 КЗпП України, в якому підставою звільнення зазначено рішення Загальних зборів учасників ТОВ «Компанія Авіатехсервіс» від 20 вересня 2016 року (протокол №20-09/16 від 20.09.2016 року) та передбачено припинення повноважень директора товариства відповідно до правил ч. 3 ст. 99 ЦК України та п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у частині запису про звільнення за угодою сторін, п.1 ст. 36 КЗпП України, є помилковим.

З цього приводу надавав пояснення представник відповідача та стверджував, що учасники ТОВ «Компанія Авіатехсервіс» скористалися своїм правом на припинення трудових відносин із позивачем, яке передбачено нормами цивільного права та узгоджується з положеннями трудового законодавства, проте при оформленні припинення трудових відносин із позивачем працівником товариства було допущено помилку та зазначено в наказі про звільнення ОСОБА_1 інші підстави ніж ті, які були застосовані загальними зборами учасників ТОВ «Компанія Авіатехсервіс» при прийнятті рішення щодо припинення трудових відносин із позивачем.

Відповідно до пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

Статтею 235 КЗпП України встановлено, що у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Отже, місцевий суд дійшов правильного висновку, що звільнення позивача ОСОБА_1 з підстав, з якими відповідач пов'язував його звільнення, є правильним, проте у наказі про звільнення дана неправильна юридична кваліфікація обставинам, які стали підставою для звільнення, а тому зміна формулювання причин звільнення та приведення наказу про звільнення позивача у відповідність до чинного законодавства про працю не суперечить вимогам закону та не порушує прав позивача.

Окрім того, оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо того, чи віднесено посаду позивача до числа таких посадових осіб, які можуть бути звільнені за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, колегія суддів виходить з наступного.

Норму частини першої статті 41 КЗпП України доповнено пунктом 5 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року № 1255-VII, який набрав чинності 01 червня 2014 року, відповідно до якого додатковою підставою розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов є припинення повноважень посадових осіб.

Разом з тим, у законодавстві про працю визначення поняття «посадова особа» відсутнє.

Для заповнення цієї прогалини Державною інспекцією України з питань праці надано роз'яснення від 24 липня 2014 року, в якому йдеться, зокрема, про наступне.

До категорії «посадових осіб» у розумінні п. 5 ст. 41 КЗпП України можна віднести, зокрема, категорію працівників, визначених як «посадові особи» в статті 2 Закону України «Про державну службу», в статті 2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», та як «службові особи» у примітці до статті 364 Кримінального кодексу України.

Посадовими особами вважаються особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації.

Посадова особа наділена певним обсягом повноважень і в їх межах має право вчиняти дії, що породжують, змінюють або припиняють конкретні правовідносини.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.2002 № 5 організаційно-розпорядчими обов'язками, наявність яких є характерним для поняття «посадова особа», є обов'язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

Перелік посадових осіб, з якими може бути припинений трудовий договір на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України та обмеження щодо застосування звільнення працівника на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України в залежності від виду трудового договору (строковий чи безстроковий), законодавством не передбачено.

Доповнення КЗпП України пунктом 5 статті 41 КЗпП України було обумовлено нагальною потребою у вдосконаленні законодавчих актів, що регулюють припинення повноважень та звільнення посадових осіб виконавчих органів юридичної особи та посилення їх матеріальної відповідальності і, відповідно, не можуть бути застосовані для звільнення інших працівників юридичної особи, окрім працівників, які входять до її виконавчих органів.

Відповідно до статуту ТОВ «Компанія Авіатехсервіс» вищим органом управління товариством є збори його учасників. Виконавчим органом товариства є директор, який призначається з числа учасників товариства або з осіб, які не є його учасниками. Директор вирішує усі питання діяльності товариства, крім віднесених до виняткової компетенції зборів учасників. Відкликання директора з посади здійснюється зборами учасників на підставах, передбачених КЗпП України, цим статутом або умовами договору, у разі його наявності.

Як у назву статті 41 КЗпП України «Додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов», так і у її зміст, зокрема пункт 5, закладені певні особливості розірвання трудового договору з працівником, який є посадовою особою.

Вказівка на звільнення «за певних умов» у пункті 5 цієї норми закону такою умовою вказує «припинення повноважень».

Тобто, розірвання трудового договору за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за наявності попереднього припинення повноважень посадової особи.

Ураховуючи наведене, положення частини третьої статті 99 ЦК України та пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України поширюються на членів виконавчого органу товариства, відповідачем також дотримано встановлену законом процедуру, яка передує звільненню, а тому позивач міг бути звільнений на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

Отже, аргументи апеляційної скарги є безпідставними та зводяться до переоцінки доказів з підстав непогодження позивачем з ухваленим місцевим судом рішенням.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 червня 2018 року залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 серпня 2018 року.

Головуючий: В.А. Кравець

Судді: О.Ф. Лапчевська

І.М. Вербова