Справа 489/5668/16-ц Головуючий по 1 інстанції Коваленко І.В.
Провадження 22-ц/812/318/18 Доповідач апеляційного суду Колосовський С.Ю. Категорія
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2018р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючий суддя - Колосовський С.Ю.,

судді: Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання - Богуславська О.М.,

за участі: представника позивача ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2018 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення,

встановила:

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про відстрочення виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 серпня 2017 року ухваленого по справі за вищезазначеним позовом.

У заяві зазначав, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 серпня 2017 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2017 року та постановою Верховного Суду від 26 червня 2018 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 про усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення ОСОБА_3 разом з його дружиною ОСОБА_4 з житлового будинку АДРЕСА_1.

На підставі вищевказаного рішення суду був виданий виконавчий лист, який пред'явлений позивачем до примусового виконання до Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва.

Посилаючись на те, що він є інвалідом третьої групи внаслідок захворювання на епілепсію, через що не може влаштуватися на роботу та винаймати інше житло, а його сім'я перебуває у тяжкому матеріальному становищі. Ці життєві обставини перешкоджають виконанню рішення суду, а тому заявник просив відстрочити виконання вказаного судового рішення до 26 вересня 2019 року, оскільки за цей час він зможе знайти роботу та оплачувати оренду житла.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2018 року у задоволені заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення його заяви.

Позивач, в поданому відзиві на апеляційну скаргу, вважає ухвалу суду законною та просить у задоволені скарги відмовити.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 серпня 2017 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2017 року та постановою Верховного Суду від 26 червня 2018 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 про усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення ОСОБА_3 разом з його дружиною ОСОБА_4 з житлового будинку АДРЕСА_1

23 серпня 2018 року постановами державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській областівідкриті виконавчі провадження №57065001 та № 57065046 за виконавчим листом від 15 серпня 2018 року та надано ОСОБА_4 і ОСОБА_3 строк протягом 10 робочих днів для добровільного виконання судового рішення.

28 вересня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про відстрочення виконання рішення суду.

Згідно довідки до акта огляду медико - соціальної експертної комісії № 279690 від 27 квітня 2018 року ОСОБА_3 встановлено третю групу інвалідності на строк до 01 травня 2020 року, з датою чергового переогляду у квітні 2020 року.

За даними ксерокопій паспортів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою АДРЕСА_2. У довідці виданою 18 вересня 2018 року головою ОСМД «Юность» зазначено, що за цією адресою проживають п'ять осіб.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3, районний суд виходив з того, що заявником не надано належних та допустимих доказів щодо обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, а викладені в заяві обставини не дають підстав вважати, що вони є винятковими і суттєво утруднюють виконання рішення суду.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених в ухвалі доказів.

Так, згідно із ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ч. 1, 3,4,5 ст. 435 ЦПК за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до роз'яснень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочення або розстрочення виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Отже, закон пов'язує можливість відстрочення та розстрочення виконання рішення лише з об'єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Апелянтом не надано доказів щодо його матеріального стану, які б підтверджували обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Доводи апеляційної скарги, про те що через хворобу апелянт не може влаштуватися на роботу не заслуговують на увагу, оскільки з довідки до акта медико - соціальної експертної комісії від 27 квітня 2018 року вбачається, що йому дозволені легкі види праці. Проте з моменту відкриття провадження у справі - 23 грудня 2016 рік та до звернення його із заявою про відстрочення виконання рішення - 28 вересня 2018 року пройшов значний проміжок часу, а він дій по працевлаштуванню так і не здійснив.

Крім того, постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 29 травня 2018р. відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання недійсними правовстановлюючих документів на житловий будинок АДРЕСА_1

Таким чином, в разі скасування названої постанови суду та визнання за ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування на частку у будинку АДРЕСА_1 відповідно будуть поновлені і його права на проживання у цьому житловому приміщенні.

Оскільки ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 12 грудня 2018р.

Головуючий: Судді: