Справа № 363/1741/16-ц Головуючий у І інстанції Войнаренко Л. Ф.
Провадження № 22-ц/780/14/18 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 23 09.08.2018
П О С Т А Н О ВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Журби С.О.,

суддів Мережко М.В., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про розірвання договору банківського поточного рахунку, захист ділової репутації, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, який мотивував наступним:

23 березня 2012 року між сторонами укладено договір банківського поточного (карткового) рахунку №0003/001703-PR. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 15.02.2016 року дії публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» було визнано протиправними щодо проведення конвертації валют 21.01.2015року та 18.02.2015 року, стягнуто з банку на його користь 9037 грн. 66 коп. У зв'язку з вищевказаними неправомірними діями банку через проміжок часу на картковому рахунку позивача утворився недозволений овердрафт у розмірі 9037 грн. 66 коп., який банк вніс до тіла кредиту та протягом року нарахував і далі нараховує відсотки. Зокрема на зазначену суму нараховано відсотки в розмірі 39716, 69 грн., про що свідчить лист від 15.03.2016 року.

Оскільки сторони не можуть досягти згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, та внаслідок протиправних дій банку йому завдано шкоди, яка полягає у порушенні його ділової репутації, пов'язаної з обманом банку, також було розкрито банківську таємницю, поширено відносно нього неправдивих відомостей, а саме: внесено щодо нього неправдивої інформації до Бюро кредитних історій як про недобросовісного платника. Окрім того, у зв'язку з порушення банком умов договору банківського поточного рахунку, що було встановлено рішення апеляційного суду Київської області від 15.02.2016 року, вказаний договір підлягає розірванню на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України, як і на підставі ч. 2 ст. 652 ЦК України, з часу вчинення банком другої протиправної дії, а саме 18.02.2015 року.

З урахуванням уточнення позовних вимог ОСОБА_2 просив суд розірвати договір банківського поточного рахунку № 0003/001703РR від 23 березня 2012 року з моменту вчиненої другої протиправної дії (18.02.2015 року), визнати дії відповідача незаконними щодо розкриття банківської таємниці перед третіми особами, визнати дії відповідача незаконними про передачу матеріалів банківської справи до колекторських фірм в односторонньому порядку, визнати дії відповідача неправомірними щодо розповсюдження недостовірної інформації та такими, що порушують його немайнове право на недоторканість ділової репутації, визнати право на відшкодування моральної шкоди щодо проведення конвертації валют відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, визнано незаконними дії ПАТ «Укрсоцбанк» щодо передачі матеріалів банківської справи щодо ОСОБА_2 до колекторських фірм, стягнуто з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., у задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для її вирішення, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Вказував, що судом не взято до уваги доводів його заперечення на позовні вимоги, у банку не було підстав для зупинення нарахування відсотків, відтак у позивача виникла прострочена заборгованість, яка не погашена по теперішній час.

З рішенням суду першої інстанції не погодився й позивач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для її вирішення, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Скаргу обґрунтував тим, що суд неповно дослідив надані ним докази щодо порушень банком своїх зобов'язань та безпідставно не стягнув з банку на його користь відшкодування моральної шкоди в заявленому розмірі. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного:

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В той же час наведеним вимогами оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

У відповідності до положень ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як було встановлено рішенням Апеляційного суду Київської області від 15.02.2016р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, дії банку при проведені 21.01.2015 р. та 18.02.2015 р. конвертації валют по картковому рахунку позивача, відкритому відповідно до договору банківського поточного (карткового) рахунку №0003/001703-PR від 23 березня 2012 року, були визнані протиправними. В результаті таких дій на рахунку позивача утворився недозволений овердрафт у розмірі 9037 грн. 66 коп., на який банк почав нараховувати відсотки. Станом на 23.08.2016 року по вищевказаному рахунку банк обліковував заборгованість у розмірі 45 630,11 грн., що підтверджується відповідною випискою по рахунку.

В ході розгляду апеляційної скарги на вимогу представити дані щодо підстав виникнення та подальшого нарахування та обліку заборгованості на спірному рахунку позивача, представник банку зазначив, що уся без винятку заборгованість на вказаному рахунку складається з суми овердрафту, яку банк зарахував до кредитних зобов'язань позивача, та нарахованих на таку заборгованість відсотків. Інша заборгованість на вказаному рахунку не обліковується. Цим самим представник відповідача спростував посилання апеляційної скарги банку на те, що на вказаному рахунку обліковується ще й заборгованість позивача за іншими операціями.

Зважаючи на те, що рішенням суду, яке вступило в силу, встановлено безпідставність та протиправність нарахування банком такої заборгованості позивачу, будь-яких підстав для її обліку на рахунку позивача, як і нарахування на неї відсотків, комісій, тощо, банк не мав, а його дії з цього приводу є незаконними. В результаті таких незаконних дій банку рахунок позивача фактично було заблоковано, а його власник був позбавлений можливості належним чином його використовувати та проводити по ньому передбачені договором операції за власним розсудом.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 652 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що вимоги позивача про розірвання в судовому порядку договору банківського поточного (карткового) рахунку, укладеного 23 березня 2012 року між сторонами, у зв'язку з істотним порушенням договору з боку банку є обґрунтованими. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що підставою для такого розірвання є істотне порушення умов договору з боку банківської установи (а не заява ОСОБА_2), а саме розірвання здійснюється в судовому, а не в договірному порядку. За таких умов відмова у задоволенні відповідної позовної вимоги у зв'язку з відсутністю в поданій до банку заяві ідентифікаційного коду позивача та номеру рахунку, як про те зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, не відповідає ні предмету розгляду, ні обставинам справи, відтак вимога про розірвання договору банківського рахунку підлягає до задоволення. При цьому, оскільки підставою для розірвання договору є незаконні операції, які банк здійснив 21.01.2015 року та 18.02.2015 року, і після останньої дати позивачем не було ініційовано жодної банківської операції, зазначений договір підлягає розірванню саме з вказаної дати.

В ході розгляду справи відповідач неодноразово зазначав, що оскільки він вважає, що заборгованість позивачу по його банківському рахунку була нарахована обґрунтовано, а останній відмовлявся від її погашення, банк у відповідності до умов укладеного між сторонами договору та положень ст. 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність» правомірно вживав заходи, направлені на її повернення, зокрема звертався до колекторських фірм та передавав останнім інформацію відносно позивача, в тому числі й ту, що відповідно до вимог закону вважається банківською таємницею. Така позиція відповідача відображена й у його апеляційній скарзі (т. 2, а.с.146), якою він серед іншого обґрунтовував незаконність з його точки зору рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є:

1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України;

2) операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди;

3) фінансово-економічний стан клієнтів;

4) системи охорони банку та клієнтів;

5) інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності;

6) відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація;

7) інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню;

8) коди, що використовуються банками для захисту інформації;

9) інформація про фізичну особу, яка має намір укласти договір про споживчий кредит, отримана під час оцінки її кредитоспроможності.

Положеннями ст. 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що банки зобов'язані забезпечити збереження банківської таємниці. Банк має право надавати інформацію, яка містить банківську таємницю, приватним особам та організаціям для забезпечення виконання ними своїх функцій або надання послуг банку відповідно до укладених між такими особами (організаціями) та банком договорів, у тому числі про відступлення права вимоги до клієнта, за умови, що передбачені договорами функції та/або послуги стосуються діяльності банку, яку він здійснює відповідно до статті 47 цього Закону.

Той факт, що відповідачем було передано третім особам інформацію про позивача (в тому числі й ту, що складає банківську таємницю), було визнано самим відповідачем. При цьому він посилався на законність таких дій у зв'язку з наявністю заборгованості позивача перед ним, що виникла та обліковувалася на вищезгаданому рахунку. Зважаючи на те, що як вже було зазначено, підстав для нарахування заборгованості по рахунку позивача, як і нарахування відсотків та штрафів на таку заборгованість, у банківської установи не було, а сама заборгованість позивача в рамках даних правовідносин відсутня, передача будь-яких даних щодо такої заборгованості третім особам, як і розкриття перед такими особами конфіденційних даних щодо позивача, не може вважатися законним. За таких умов позовні вимоги щодо визнання незаконними дій відповідача щодо розкриття банківської таємниці перед третіми особами, як і дій по передачі до колекторських фірм матеріалів відносно позивача, є обґрунтованими. Окрім того, враховуючи неправомірність нарахування заборгованості позивачу, така інформація не може вважатися достовірною, відтак її розповсюдження відповідачем є незаконним та таким, що порушує особисті немайнові права позивача. За таких умов колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що відповідні позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до задоволення.

Стосовно вирішення судом першої інстанції вимоги про стягнення з банку на користь позивача відшкодування моральної шкоди колегія суддів має зазначити наступне:

Згідно положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовував протиправним розповсюдженням банком відносно нього недостовірної інформації, у зв'язку з чим він отримував численні вимоги колекторських фірм з вимогами погашення неіснуючої заборгованості та звинуваченнями у шахрайстві. Оскільки наведені посилання знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість вимоги щодо стягнення такого відшкодування з відповідача на користь позивача, з чим в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи висновки суду першої інстанції в цій частині законними та обґрунтованими. Погоджується колегія суддів й з встановленим судом першої інстанції розміром такого відшкодування, вважаючи його розумним та справедливим. За таких умов посилання банку про безпідставність стягнення такого відшкодування, як і посилання позивача на неналежний його розмір, не спростовують висновків суду першої інстанції та не обумовлюють наявності підстав для скасування чи зміни рішення суду в цій частині. В той же час, вимога щодо визнання за позивачем права на відшкодування моральної шкоди щодо проведення конвертації валют в порядку, врегульованому Законом України «Про захист прав споживачів», не підлягає до задоволення, оскільки положення вказаного закону, зокрема ст. 4, врегульовують відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції, що в даному випадку не може розповсюджуватися на спірні правовідносини.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування чи зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. При цьому неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на невідповідність оскаржуваного рішення в частині вирішення позовних вимог про розірвання договору банківського поточного рахунку, оскарження дій відповідача щодо розкриття банківської таємниці перед третіми особами без згоди позивача та розповсюдження недостовірної інформації відносно нього, обставинам справи та вимогам закону, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про необхідність скасування рішення в цій частині з ухваленням нового судового рішення по суті таких вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року в частині вирішення позовних вимог щодо розірвання договору банківського поточного рахунку, визнання дій публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» щодо розкриття банківської таємниці перед третіми особами без згоди ОСОБА_2 незаконними, визнання дій публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» щодо розповсюдження недостовірної інформації неправомірними та такими, що порушують право ОСОБА_2 на недоторканість ділової репутації скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення таких вимог.

Розірвати договір банківського поточного рахунку № 0003/001703РR від 23 березня 2012 року, укладений між ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», з 18 лютого 2015 року.

Визнати дії публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» щодо розкриття банківської таємниці перед третіми особами без згоди ОСОБА_2 незаконними.

Визнати дії публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» щодо розповсюдження недостовірної інформації неправомірними та такими, що порушують право ОСОБА_2 на недоторканість ділової репутації.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: М.В. Мережко

А.С. Сержанюк