АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №661/3262/17 Головуючий в І інстанції Матвєєва Н.В.
Провадження №22ц/791/936/18 Доповідач: Радченко С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 року Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоРадченка С.В.
суддівБездрабко В.О.
Кузнєцової О.А.
секретарЗварич С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та моральної шкоди, за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 29 березня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Матвєєвої Н.В.,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому зазначив, що Державною службою України з безпеки на транспорті за переведенням з Управління Укртрансбезпеки у Херсонській області його з 17.12.2015 року призначено на посаду старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на наземному транспорті Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки відповідно до наказу № 139-к від 14 грудня 2015 року. 29 травня 2017 року його було звільнено з посади старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на наземному транспорті Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки за угодою сторін по п.1 ст. 36 КзпП України відповідно до наказу № 858-к від 25.05.2017 року. В день звільнення трудова книжка йому не була видана. Трудова книжка не була видана і в подальшому, не зважаючи на його неодноразові звернення до керівництва Державної служби України з безпеки на транспорті. У зв'язку з чим він не міг своєчасно стати на облік в центр зайнятості як безробітний та не міг працевлаштуватися на роботу. Лише у вересні 2017 року, після чергового письмового звернення до відповідача, останній направив поштою позивачу трудову книжку. Фактично трудову книжку позивач отримав 15 вересня 2017 року. Таким чином затримка у видачі трудової книжки становить 109 днів. Оскільки з часу звільнення позивача 29 травня 2017 року до дня отримання трудової книжки пройшло 109 робочих днів, то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 49 006,40 грн. (44,60 грн. Х 109 днів). Відповідач був зобов'язаний при звільненні позивача з роботи видати йому належно оформлену трудову книжку, а позивач мав законне право на її отримання при звільненні. У зв'язку з затримкою видачі трудової книжки були порушені його права на працевлаштування та отримання оплати за працю, чим відповідач завдав моральну шкоду, оскільки фактично позбавив можливості задовольнити необхідні життєві потреби. Посилаючись на наведене, просив суд стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті на його користь середній заробіток за затримку видачі трудової книжки у сумі 49 006,40 грн, 5000 грн моральної шкоди та судові витрати

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 29 березня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час затримки трудової книжки в сумі 29 618,68 грн. з подальшим утриманням податків та обов'язкових платежів, 500 грн на відшкодування моральної шкоди, витрати на правничу допомогу в сумі 3342 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, Державна служба України з безпеки на транспортіподала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просять скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Апеляційну скаргу обґрунтовують тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що вини Державної служби в тому, що відповідач невчасно отримав трудову книжку немає, неодноразові звернення служби з проханням з'явитися для отримання трудової книжки позивачем проігноровані.

У письмовому відзиві ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_5, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, без змін.

Відповідно до ч.1 ст.351 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно із пунктом 8 Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Враховуючи, що наразі апеляційні суди в апеляційних округах не утворені, справа підлягає перегляду в апеляційному порядку Апеляційним судом Херсонської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває Новокаховський міський суд Херсонської області, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу при звільнені не було видано трудову книжку, чим порушено його право на працю, а тому вимоги позивача про виплату середнього заробітку за період вимушеного прогулу, викликаного затримкою видачі трудової книжки є обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працював на посаді старшого держаного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на наземному транспорті Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки відповідно до наказу № 139-к від 14.12.2015 року (а.с.17 зв). 25.05.2017 року позивач написав заяву на ім'я голови Державної служби України з безпеки на транспорті про звільнення його з займаної посади за згодою сторін 29.05.2017 року (а.с.6).

Наказом № 858-к від 25.05.2017 року Державної служби України з безпеки на транспорті ОСОБА_5 старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на наземному транспорті Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, звільнено з займаної посади 29 травня 2017 року, за угодою сторін, відповідно п.1 до ст. 36 КзпП України (а.с.53).

З листа від 15.08.2017 року Головного управління праці в Херсонській області вбачається, що до Головного управління праці у Херсонській області надійшло звернення ОСОБА_5 від 22.07.2017 року спрямоване до Державної служби України з питань праці щодо можливого порушення законодавства про працю Чорноморським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки, яке було надіслано за належністю до Головного управління праці у Київській області, оскільки Чорноморське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки є структурним підрозділом апарату Укртранспбезпеки, голова Укртранспбезпеки приймає на роботу та звільняє з роботи своїх працівників (а.с.9).

Згідно листа Головного управління Держпраці у Київській області від 06.09.2017 року, станом на момент інспекційного відвідування управління 05 вересня 2017 року трудова книжка працівнику ОСОБА_5 не видана. «Укртрансбезпека» повідомила ОСОБА_5 листом від 19.08.2017 року про необхідність отримання трудової книжки та запропонувало з'явитися до управління персоналом «Укртрансбезпека» для отримання трудової книжки. В книзі обліку руху трудових книжок відсутня розписка працівника ОСОБА_5 про отримання трудової книжки. За результатами інспекційного відвідування інспектором праці складено акт від 06.09.2017 року № 10-143/818 та протокол про вчинення посадовою особою правопорушення, передбаченого ст. 41 ч.1 КУпАП від 06.09.2017 року (а.с.11). 08.09.2017 року позивач звернувся з заявою до голови Державної служби України з безпеки на транспорті з проханням передати трудову книжку та наказ про його звільнення поштою (а.с.14). З листа Державної служби України з безпеки на транспорті від 19.08.2017 року вбачається, що ОСОБА_5 було запропоновано особисто отримати трудову книжку за адресою знаходження Державної служби України з безпеки на транспорті (м. Київ пр. Перемоги, 14), доручити отримати трудову книжку за дорученням, направити заяву із зазначенням повної точної адреси до Управління персоналом Укртрансбезпеки на отримання трудової книжки (а.с.12).

Відповідно до експрес-накладної № 4 від 13.09.2017 року, ОСОБА_5 отримав трудову книжку 15.09.2017 року в м. Нова Каховка відділення № 1 ТОВ «Нова Пошта» (а.с.16).

З листа ознайомлення про отримання трудової книжки від 26.05.2017 року, складеного в м. Херсоні, слідує, що ОСОБА_5 від підписання листа ознайомлення відмовився (а.с.46), про що складено акт 26.05.2017 року в присутності ОСОБА_8, ОСОБА_9, заступника начальника Стеценко В.І. (а.с.47). 26.05.2017 року заступником начальника Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Стеценко В.І. направлено повідомлення ОСОБА_5 про необхідність з'явитися до апарату управління Державної служби України з безпеки на транспорті особисто для отримання трудової книжки за адресою: м. Київ пр. Перемоги, 14 або направити на зазначену адресу лист із зазначенням адреси щодо надіслання трудової книжки поштою (а.с.48). З акту від 29.05.2017 року, складеного заступником начальника Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, слідує, що 29.05.2017 року ОСОБА_5 старший державний інспектор відділу державного контролю та нагляду на наземному транспорті Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки був відсутній на роботі впродовж дня. В телефонній розмові ОСОБА_5 повідомив, що знаходиться в м. Києві, оскільки має намір отримати трудову книжку у зв'язку із звільненням (а.с.49-50). В журналі реєстрації вихідної кореспонденції Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті за 2016-2017 рік є запис від 26.05.2017 року виконаний в кінці аркуша іншим почерком та не дописаний до кінця : ОСОБА_5 «Про отримання трудової» (а.с.52). Позивач заперечував факт отримання зазначеного листа.

В актах від 29.05.2017 року, 29.06.2017 року складених заступником начальника управління - начальником відділу державної служби Управління персоналом, начальником відділу підвищення кваліфікації та з питань нагород Управління персоналом, головним спеціалістом відділу добору персоналу Управління персоналом вказано, що 29.05.2017 року та 29.06.2017 року ними було в телефонному режимі повідомлено ОСОБА_5 про необхідність отримання трудової книжки (а.с.54,55), зазначений факт також заперечується позивачем.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно п. 4 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Відповідно до положень ст. 235 КЗпП України та 4.1 Інструкції у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

З огляду на те, що трудову книжку позивачеві було видано із затримкою, тобто не в день звільнення 29.05.2017, а лише 15.09.2017, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що наявні передбачені вищезазначеними вимогами підстави для стягнення середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу з 29.05.2017 по 15.09.2017 - день отримання трудової книжки поштою.

Розрахунок розміру середнього заробітку зроблений судом першої інстанції з урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» та у оскаржуваному судовому рішенні наведений відповідний розрахунок. Цей розрахунок не оспорювався відповідачем та не спростовується в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

В пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Враховуючи, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, а тому до її отримання від попереднього роботодавця працевлаштуватися самостійно або звернутися до центру зайнятості працівник не матиме змоги, що призводить до відсутності стабільного доходу у вигляді заробітної плати і негативно впливає на організацію повсякденного життя, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_5 права вимагати відшкодування моральної шкоди, так як його трудові права порушені з вини відповідача.

При цьому, так як законодавство передбачає стягнення з роботодавця компенсаційної виплати, у випадку вимушеного прогулу працівника з його вини, та виходячи з закріплених в законодавстві принципів добросовісності, розумності і справедливості, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визначив належне до стягнення відшкодування моральної шкоди у розмірі 500,00 грн.

Також суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правову допомогу, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Так, доводи апеляційної скарги зводяться до тощо, що відсутня вина відповідача у затримці трудової книжки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги лист ознайомлення про отримання трудової книжки від 26.05.2017 року та акт про відмову від підпису в ньому ОСОБА_5, оскільки на той час позивач не був звільнений.

Не може бути взяте і до уваги повідомлення від 26.05.2017 року направлене ОСОБА_5 про необхідність з'явитися до апарату управління Державної служби України з безпеки на транспорті особисто для отримання трудової книжки, оскільки доказів його отримання позивачем суду не надано.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду попередньої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

За таких обставин суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до пп.в) п.4) ч.1 ст.382 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, що складаються з витрат на правничу допомогу та транспортних витрат в сумі 3400 грн (2800 грн +600 грн).

Заявлена адвокатом сума витрат в розрахунку підлягає зменшенню до визначеної суми апеляційним судом (2800 грн), оскільки обставини справи, на момент її розгляду в суді апеляційної інстанції представнику позивача були відомі. Рішення суду першої інстанції ухвалене на користь позивача, позиція якого не змінилася, а тому посилання на те, що для складення та направлення відзиву на апеляційну скаргу було затрачено 5 годин часу є перебільшенням.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Новокаховського міського суду Херсонської областізалишити без задоволення.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 29 березня 2018 рокузалишити без змін.

Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_5 3400 грн судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи в апеляційному порядку.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 23 серпня 2018 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: Бездрабко В.О.

Кузнєцова О.А.