АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/1762/18 Номер провадження 22-ц/786/1929/18Головуючий у 1-й інстанції Троцька А. І. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого - судді-доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

представник позивача ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргупредставника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 06 липня 2018 рокуухвалене суддею Троцькою А.І., повний текст рішення складено - дати не вказано

у справі за позовом ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_7, про визнання договору іпотеки неукладеним,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_4 в особі представника - адвоката ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_6, третя особа6 ОСОБА_7, про визнання договору іпотеки неукладеним.

Позовна заява мотивована тим, що 20 серпня 2007 року між ОСОБА_7 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір № PLLAGA00000096. 20 серпня 2007 року на забезпечення виконання кредитного договору між ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір іпотеки б/н. Також було підписано заставну, однак вона не була підписана та зареєстрована відповідачем. ПАТ КБ «ПриватБанк» не була видана заставна позивачу, що підтвердилось в судовому засіданні по справі № 554/3315/15-ц. Невидача заставної за договором може бути розглянута як порушення його умов. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Оскільки сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, ОСОБА_4 вважає, що договір є неукладеними. Просив суд визнати договір іпотеки б/н від 20.08.2007 р. неукладеним.

РішеннямОктябрського районного суду м. Полтави від 06 липня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_7 про визнання договору іпотеки неукладеним - відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що при укладенні договору іпотеки між сторонами досягнуто всіх істотних умов, що підтверджується їх особистими підписами, вони укладалися сторонами добровільно на підставі власного волевиявлення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати неукладеним договір іпотеки б/н від 20 серпня 2007 року, укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального права, суд першої інстанції при ухваленні рішення суду допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, щопри ухваленні судового рішення місцевий суд застосував положення Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяження», який не може бути застосований до спірних правовідносин, щодо нерухомого майна, оскільки сфера його дії - регулювання обтяжень рухомого майна, крім цього зазначає, що сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, а саме щодо видачі заставної або її відсутності, а відтак договір іпотеки є неукладеним.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, вбачається що 20 серпня 2007 року між ОСОБА_7 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір № PLLAGA00000096, відповідно до якого банк зобов'язався видати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівки через касу банку у виді поновлюваної кредитної лінії у розмірі 535 159 доларів США на особисті потреби у сумі 500 000 доларів США, а також у розмірі 35 159 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,12 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0, 20 % від суми невиданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, строком по 18.08.2017 року (а.с.13-17).

На забезпечення виконання кредитного договору між ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір іпотеки від 20.08.2007 року, предметом якого є нежитлова будівля (магазин) літери "А-2" загальною площею 606,6 кв.м., розташований за адресою АДРЕСА_1, 1/2 частини нежитлової будівлі (магазину) належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Третьою полтавською державною нотаріальною конторою 06.06.2007 за реєстром № 2-590, та зареєстрованого КП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інтаризатор» 07.06.2007 року у реєстровій книзі № 8 за реєстровим № 1281; 1/2 частини нежитлової будівлі (магазину) належить ОСОБА_6 на підставі свідоцтва №112 про право власності на нежитлову будівлю (магазин), виданого Головним управлінням питань житлово-комунального обслуговування населення 27.01.2004 року, та зареєстрованого КП Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" 30.01.2004 року в реєстровій книзі № 8 за реєстровим № 1281. 20 серпня 2007 року приватним нотаріусом ОСОБА_9 зареєстровано заборону відчуження на вказане нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 5515937 (а.с.7-11).

Пунктом 5 договору іпотеки встановлено, що одночасно з укладенням цього договору, іпотекодавці та позичальник підписують в одному оригінальному екземплярі заставну і передають її іпотекодержателю. Після підписання заставної іпотекодержатель реєструє іпотеку та заставну в Державному реєстрі заставних (а.с.7).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16.09.2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи ОСОБА_7, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Дяченко В.А., про визнання договору іпотеки недійсним - відмовлено у задоволенні позову. Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 12.11.2015 року, залишеною рішення суду першої інстанції без змін, встановлено і в силу ст. 81 ЦПК України не потребує доказування, що при укладенні оспорюваного договору іпотеки сторонами досягнуто згоди з приводу усіх істотних умов договору. Оскаржуваний договір іпотеки в п. 5 містить посилання на видачу заставної, а отже вимоги ст.. 18 Закону України «Про іпотеку» дотримані, не видача заставної за договором може бути розглянута як порушення його умов, а не як підстава для його недійсності (а.с. 18-21).

Рішенням Октябрського районного суду від 02.03.2015 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, звернуто стягнення на нерухоме майно нежитлову будівлю за адресою АДРЕСА_2. Постановою Верховного суду від 20.06.2018 року, якою скасовано постанову апеляційного суду Полтавської області від 05.02.2018 року і залишено в силі рішення суду першої інстанції від 02.03.2015 р. про звернення стягнення на предмет іпотеки по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлено, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобовязання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором (а.с. 22-26, 117-123).

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що при укладенні договору іпотеки між сторонами досягнуто всіх істотних умов, що підтверджується їх особистими підписами, вони укладалися сторонами добровільно, на підставі власного волевиявлення.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є визнання договору іпотеки від 20.08.2007 р. неукладеним. Підставою для визнання даного договору неукладеним позивач вказує те, що сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, а саме умов щодо видачі заставної або її відсутності.

Однак, як вбачається зі змісту договору іпотеки від 20.08.2007 р. і це встановлено місцевим судом, пунктом 5 вказаного договору передбачено, що одночасно з укладенням цього договору, іпотекодавці та позичальник підписують в одному оригінальному екземплярі заставну і передають її іпотекодержателю. Після підписання заставної іпотекодержатель реєструє іпотеку та заставну в Державному реєстрі заставних (а.с.7), тобто при укладенні договору іпотеки на виконання вимог ст. 18 Закону №898-ІУ у пункті 5 цього договору вказана інформація щодо заставної.

З мотивувальної частини постанови Верховного Суду від 20.06.2018 р. у справі позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки вбачається, що невиконання сторонами іпотечного договору зобов»язання щодо оформлення заставної не може бути наслідком недійсності вказаного правочину в цілому та не позбавляє іпотекодержателя права пред»явлення вимоги до іпотекодавця за умови виникнення обставин, передбачених договором та законом, отже у відповідності до вимог ст. 82 ЦПК України ця обставина є встановленою рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, та не доказується при розгляді іншої справи у якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини, на що правильно звернув увагу місцевий суд.

Є правильним висновок місцевого суду про те, що позов є безпідставним та не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд застосував положення Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяження», який не може бути застосований до спірних правовідносин, щодо нерухомого майна, оскільки сфера його дії - регулювання обтяжень рухомого майна, не заслуговують на увагу, оскільки дана норма застосована у контексті із нормами Закону України «Про іпотеку», місцевим судом надана правова оцінка фактичним обставинам справи, зазначення судом у мотивувальній частині рішення суду вказаної норми Закону не впливає на законність судового рішення.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, а саме щодо видачі заставної або її відсутності, а відтак договір іпотеки є неукладеним, оскільки невиконання сторонами іпотечного договору зобов»язання щодо оформлення заставної не позбавляє іпотекодержателя права пред»явлення вимоги до іпотекодавця за умови виникнення обставин, передбачених договором та законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 368, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 06 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 серпня 2018 року.

Головуючий суддя-доповідач Дорош А.І.

Судді: Лобов О.А.

Триголов В.М