ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/147/18 Справа № 214/7120/17 Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/7120/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

позивач - Голова профкому Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» ОСОБА_1,

відповідач - Комунальне підприємство «Швидкісний трамвай»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу Голови профкому Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 25 квітня 2018 року, яке ухвалене суддею Поповим В.В. о 09 годині 40 хвилин у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 05 травня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року Голова профкому Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального підприємство «Швидкісний трамвай» про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначила, що вона, як голова профкому Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» приймала участь в переговорах по укладенню нового колективного договору Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» на 2017-2019 роки. В зв'язку з тим, що колективний договір виготовлений в оригіналі в одному примірнику, вона звернулась до відповідача з вимогою про надання їй належним чином завіреної копії договору та додатками до нього. На її неодноразові звернення відповідач повідомляв, що вона має можливість особисто ознайомитись з Договором та додатками до нього, також текст договору було направлено на її електрону адресу. Крім того, законодавством не передбачено надання їй копії, скільки вона не підписувала Договір. Просила визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо відмови у надані їй належним чином засвідченої копії колективного договору КП «Швидкісний трамвай» на 2017-2019 роки з додатками до нього, оскільки відповідно до вимог ст. 248 КзПП України та ст.ст. 40,42,45 Закону України «Про профспілки», передбачено такий обов'язок для відповідача (а.с. 1-4, 44, 45).

Рішенням Саксаганськогорайонного суду м. Кривого Рогу від 25 квітня 2018 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги повністю, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповноту з'ясування обставин, які мають значення для справи. Так, на думку позивача, висновок суду першої інстанції про те, що позивач мала фізичну можливість ознайомитись зі змістом колективного договору та самостійно зняти з нього копію засобами фотофіксації є хибним. Зазначає, те що вона не є підписантом договору не впливає на її право мати копію колективного договору. Саме статус позивача, як однієї із сторін колективного договору, надає їй право вимагати надання копії колективного договору, а відповідач зобов'язаний надати їй цю копію. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що обов'язок відповідача стосовно надання копії колективного договору не передбачений ст. 248 КЗпП України та ст. ст 40, 42, 45 Закону України «Про профспілки»

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що чинним законодавством не передбачено вимоги щодо надання засвідчених копій колективного договору профспілковим організаціям, які не є стороною колективного договору. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (а.с. 111-115), в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надали, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що на Комунальному підприємстві «Швидкісний трамвай» діє Первинна профспілкова організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» (надалі - Профспілка) (а.с. 23-34), яка зареєстрована в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 13.07.2007 року (а.с. 21).

Згідно Протоколу №2 профспілкових виборчих зборів членів Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» від 24 липня 2016 року, Головою профкому Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» обрано ОСОБА_1 (а.с. 22).

28 березня 2017 року ОСОБА_1, як Голова Профспілки, звернулася до Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» із запитом щодо надання проекту Колективного договору Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» на 2017-2019 роки, на що отримала відповідь, що проект вона може отримати в електронному варіанті (а.с. 6)

25 травня 2017 року ОСОБА_1, як Голова Профспілки, звернулася до Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» із запитом щодо проведення колективних переговорів для розробки проекту Колективного договору Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» на 2017-2019 роки, на що отримала відповідь, що процес колективних переговорів завершено, колективний договір Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» не підписано (а.с. 5).

10 липня 2017 року ОСОБА_1, як Голова Профспілки, звернулася до Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» із повторним запитом щодо надання копії Колективного договору Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» на 2017-2019 роки, на що отримала відповідь, що текст Колективного договору Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» було направлено їй на електронну адресу, а з оригіналом вона має змогу ознайомитись в Управлінні Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» (а.с. 7, 8).

19 липня 2017 року ОСОБА_1, як Голова Профспілки, звернулася до Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» із повторним запитом щодо надання копії Колективного договору Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» на 2017-2019 роки, у зв'язку з відсутністю у направленій їй електронною поштою копії цього Договору підписів та додатків, на що отримала відповідь, що попередня пропозиція Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» залишається в силі (а.с. 9, 10).

Спір між сторонами виник з приводу відмови Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» надати Первинній профспілковій організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» завіреної копії Колективного договору Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» на 2017-2019 роки.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх незаконності та необгрутованості.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки він зроблений судом з порушенням норм цивільного законодавства.

Так, відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону.

Як визначено ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон чи договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Отже, особа може скористатись не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який здатен захистити інтереси власника суб'єктивного права та припинити їх порушення на майбутнє або усунути загрозу його порушення.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», професійна спілка (профспілка) - це добровільна неприбуткова громадська організація, що об'єднує громадян, пов'язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання); первинна організація профспілки - це добровільне об'єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному навчальному закладі.

Статтями 6, 7 цього Закону регламентовано право громадян України на об'єднання в профспілки, вступ до них, вихід з їх складу та вибір конкретної профспілки на основі вільного волевиявлення за умови трудової діяльності.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки.

Згідно із ст. 246 КЗпП України первинні профспілкові організації на підприємствах, в установах, організаціях та їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально-економічні права та інтереси.

Первинні профспілкові організації здійснюють свої повноваження через утворені відповідно до статуту (положення) виборні органи, а в організаціях, де виборні органи не утворюються, - через профспілкового представника, уповноваженого згідно із статутом на представництво інтересів членів професійної спілки, який діє в межах прав, наданих Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та статутом професійної спілки.

Конвенцією про захист прав представників працівників на підприємстві та можливості, що їм надаються N 135, яку ратифіковано Законом N 798-IV від 15.05.2003 року, визначено, що представникам працівників надаються на підприємстві відповідні можливості, що дають їм змогу швидко й ефективно виконувати свої функції. У зв'язку з цим враховуються особливості системи трудових відносин даної країни та потреби, розмір і можливості відповідного підприємства. Надання таких можливостей не повинне знижувати ефективність роботи відповідного підприємства.

Генеральна конференція Міжнародної організації праці, що скликана в Женеві Адміністративною радою Міжнародного бюро праці та зібралася 2 червня 1971 року на свою п'ятдесят шосту сесію, ухваливши Конвенцію 1971 року про представників працівників, затвердила Рекомендації щодо захисту прав представників працівників на підприємстві та можливостей, які їм надаються N 143, згідно Розділу IV визначено, що представникам працівників має бути надано на підприємстві відповідні можливості, які дають їм змогу швидко й ефективно виконувати свої функції.

Згідно статті 248 КЗпП України для реалізації повноважень профспілок, передбачених Законом України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", члени виборних органів профспілкових організацій підприємств, установ і організацій, вищестоящих профспілкових органів, а також повноважні представники цих органів мають право: вимагати і одержувати від власника або уповноваженого ним органу, іншої посадової особи відповідні документи, відомості та пояснення щодо умов праці, виконання колективних договорів, додержання законодавства про працю та соціально-економічних прав працівників.

Аналогічне положення закріплено й у статті 40 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності".

Згідно ж статті 45 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" роботодавці, їх об'єднання зобов'язані в тижневий термін надавати на запити профспілок, їх об'єднань інформацію, яка є в їх розпорядженні, з питань умов праці та оплати праці працівників, а також соціально-економічного розвитку підприємства, установи, організації та виконання колективних договорів і угод.

У разі затримки виплати заробітної плати роботодавець зобов'язаний на вимогу виборних профспілкових органів дати дозвіл на отримання в банківських установах інформації про наявність коштів на рахунках підприємства, установи, організації або отримати таку інформацію в банківських установах і надати її профспілковому органу. У разі відмови роботодавця надати таку інформацію або дозвіл на отримання інформації його дії або бездіяльність можуть бути оскаржені до місцевого суду.

Згідно статті 2 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях (далі - підприємства) незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають право юридичної особи.

У колективному договорі встановлюються взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: зміни в організації виробництва і праці; забезпечення продуктивної зайнятості; нормування і оплати праці, встановлення форми, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг; участі трудового колективу у формуванні, розподілі і використанні прибутку підприємства (якщо це передбачено статутом); режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку; умов і охорони праці; забезпечення житлово-побутового, культурного, медичного обслуговування, організації оздоровлення і відпочинку працівників; гарантій діяльності профспілкової чи інших представницьких організацій працівників; умов регулювання фондів оплати праці та встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці; забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків; заборона дискримінації.

Колективний договір може передбачати додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги, зокрема щодо дитячого оздоровлення та придбання новорічних подарунків для дітей працівників тощо (ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди»).

Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов'язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства (ст. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди»).

Отже, вищенаведеними положеннями чинного законодавства України дійсно не передбачено обов'язок роботодавця надавати Профспілці, яка не є стороною Колективного договору, його копію, однак, зважаючи на те, що Колективним договором можуть бути передбачати додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги для працівників, які є членами такої профспілки, роботодавець, для забезпечення гарантії діяльності Профспілки та можливості належного представництва своїх членів, має надати такій Профспілці копію Колективного договору на її звернення у порядку ст. 248 КЗпП України та ст. 45 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності".

Свій обов'язок надати Первинній профспілковій організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» копії Колективного договору Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» на 2017-2019 роки, Комунальне підприємство «Швидкісний трамвай» визнало, шляхом направлення тексту цього Колективного договору на електронну адресу Голови Профспілки (а.с. 8).

При цьому, колегія суддів зауважує, що направлення відповідачем на електронну пошту позивача копії Колективного договору Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» на 2017-2019 роки не свідчить про належне виконання Комунальним підприємством «Швидкісний трамвай» вимог ст. 248 КЗпП України та ст. 45 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", оскільки, звертаючись до роботодавця із численними зверненнями з приводу надання копії Колективного договору Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» на 2017-2019 роки, Голова Профспілки не вказувала своєї електронної пошти та не просила направити документи на електронну адресу, а, навпаки, просила видати документ їй на руки та зазначила номер свого телефону для узгодження дати та часу надання відповіді.

Разом з тим, позов до суду подано з приводу того, що надані Первинній профспілковій організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» копії Колективного договору Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» на 2017-2019 роки є незавіреними, не містять підписів всіх сторін цього договору, відсутні додатки до нього, що перешкоджає Голові профспілки прийняти надану їй копію, як діючий Колективний договір Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» на 2017-2019 роки, що, як наслідок, перешкоджає належному представництву інтересів членів Профспілки.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ч. 1 ст. 84 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції, відповідачем не було надано жодного доказу щодо надання ним Голові Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» копії Колективного договору Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» на 2017-2019 роки, навпаки, останній наполягає на позиції про те, що він не зобов'язаний надавати позивачу даний документ.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, у зв'язку з чим скасовує рішення суду з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, згідно п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та приймає нове рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Голови профкому Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 25 квітня 2018 року - скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Голови профкому Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» ОСОБА_1 до Комунального підприємство «Швидкісний трамвай» про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Комунального підприємство «Швидкісний трамвай», яка полягає у відмові в надані щодо відмови у надані Голові профкому Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» ОСОБА_1 належним чином засвідченої копії колективного договору Комунального підприємство «Швидкісний трамвай» на 2017-2019 роки з додатками до нього.

Зобов'язати Комунальне підприємство «Швидкісний трамвай» надати Голові профкому Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» ОСОБА_1 належним чином засвідчену копію колективного договору Комунального підприємство «Швидкісний трамвай» на 2017-2019 роки з додатками до нього.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: