Справа № 344/1599/18
Провадження № 22-ц/779/1033/2018
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю ОСОБА_3 та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, про встановлення факту перебування на утриманні, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду, постановлене у складі судді Пастернак І.А. 14 червня 2018 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в :

07 лютого 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні.

В заяві зазначила, що вона є дружиною загиблого ОСОБА_4, який брав участь у проведенні антитерористичної операції.

Посилаючись на те, що вона з 2004 року отримує пенсію по інвалідності, а її чоловік ОСОБА_4 до 2011 року працював на посаді директора та отримував зарплату, а до моменту загибелі отримував пенсію за віком на пільгових умовах, допомога зі сторони чоловіка була для неї постійним та основним засобом для існування, просила встановити факт перебування на утриманні.

Такий факт необхідний їй для отримання соціальних прав та гарантій, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а саме, для отримання пенсії у разі втрати годувальника.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на незаконність рішення суду.

Судом не було враховано того, що вона є інвалідом другої групи, страждає на захворювання суглобів, а отже потребує додаткового піклування та додаткового матеріального забезпечення, зокрема щомісячного забезпечення лікарськими засобами.

Апелянт вважає, що факт недостатності для проживання пенсії у розмірі 1037,91 грн. не потребує доказуванню.

Судом також не було враховано положень ст. 31 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» про те, що члени сім'ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Апелянт також зазначає, що законодавство про пенсійне забезпечення не визначає як умову відсутності права на пенсію у разі втрати годувальника та наявності факту перебування особи на утриманні, отримання пенсії у розмірі, що дорівнює розміру прожиткового мінімуму, а як умову, що надає право на пенсію та підтвердження факту перебування на утриманні визначає постійність надання такої допомоги.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення заяви про встановлення факту перебування на утриманні.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

ОСОБА_3 та її представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній.

Представник УПФУ апеляційну скаргу не визнала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що на момент смерті ОСОБА_4 ОСОБА_3 отримувала пенсію в розмірі, який був вищим від прожиткового мінімуму, встановленого для непрацездатних осіб, вказаний дохід заявниці забезпечував їй прожитковий мінімум, а тому її вимоги про встановлення факту перебування на утриманні є безпідставними.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна.

Встановлено, що ОСОБА_3 була дружиною ОСОБА_4, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу Серії ІІІ-НО №448473 від 03.10.1981 року. (а.с. 11).

ОСОБА_4 помер 23.05.2014 року у віці 57 років, що підтверджено копією свідоцтва про смерть ОСОБА_5 І-НО №768377 від 26.05.2014 року. (а.с. 12).

Як вбачається з посвідчення Серії Т №003213 від 16.05.2016 року ОСОБА_3 має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни (а.с. 13).

Згідно пенсійного посвідчення Серії ААТ №256515 від 15.02.2013 року ОСОБА_4 був пенсіонером за віком (а.с. 24).

Також встановлено, що ОСОБА_3 отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання, є інвалідом другої групи і розмір її пенсії щомісячно в 2014 році становив 1037,90 грн., що підтверджено довідкою УПФУ в м. Івано-Франківську від 02.05.2018 року №1844. (а.с. 50).

З відповіді УПФУ в м. Івано-Франківську від 02.05.2018 року №1751/08 вбачається, що згідно даних електронної справи розмір пенсії ОСОБА_4 протягом 2014 року (з січня по травень) не змінювався і становив 2 079,29 грн. (а.с. 48, 49).

Відповідно до ст.30 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у редакції на час виникнення спірних правовідносин, право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Непрацездатними членами сім'ї вважаються батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", або є інвалідами.

Згідно ст. 31 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім'ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Аналіз зазначених положень закону дає підстави для висновку про те, що факт визнання членів сімї померлого такими, що перебували на його утриманні, не залежить від отримуваного ними доходу, розмір якого відповідає чи не відповідає прожитковому мінімуму, встановленому законодавством для відповідної категорії осіб, а залежить від факту отримання ними допомоги, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 256 ЦПК може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, що має значення для одержання свідоцтва про право на спадщину, призначення пенсії чи відшкодування шкоди за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім'ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов'язок щодо утримання цього члена сім'ї. Основне значення допомоги залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Ні отримання непрацездатною особою пенсії, ні її окреме проживання від спадкодавця не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування на утриманні.

Встановлено, що згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_4 останній з 1979 по 1989 рік працював на шахті ім. Батова та шахті ім. Бажанова, пізніше працював на керівних посадах у різних підприємствах, з 2004 року по 2007 рік працював директором приватного підприємства «ВЛВ-сервіс», з 2007 року по 2011 рік директором ТОВ «АП Нова», а з 2011 року отримував пенсію, розмір якої протягом 2014 року не змінювався і становив 2 079,29 грн.

Встановлено, що ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи загального захворювання з 01.06.2004 року по даний час, що підтверджено копією пенсійного посвідчення (а.с.30,31).

Враховуючи те, що ОСОБА_4 до виходу на пенсію постійно працював, а на момент смерті отримував пенсію у розмірі 2 079,29 грн., в той час коли ОСОБА_3 у звязку з інвалідністю з 2004 року була непрацездатною особою, розмір пенсії ОСОБА_4 на момент смерті був удвічі більший від розміру пенсії ОСОБА_3, колегія суддів приходить до висновку про те, що остання систематично отримувала від чоловіка грошову допомогу, яка була постійним і основним джерелом засобів до існування, а отже є підстави для встановлення факту перебування на утриманні.

Крім того, постановляючи рішення, суд застосував ст. 75 СК про право одного з подружжя на утримання, якою визначено, що право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Тобто, суд застосував норму права, яка передбачає право одного з подружжя на аліменти, а такі вимоги ОСОБА_3 не заявляла.

Відповідно до п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права.

При таких обставинах справи рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення заяви ОСОБА_3 про встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 14 червня 2018 року скасувати та постановити нове рішення.

Заяву ОСОБА_3 про встановлення факту перебування на утриманні задовольнити.

Встановити факт перебування ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 Б, кв. 47, 76006, на утриманні чоловіка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, померлого 23.05.2014 року.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_6

Повний текст постанови складено 22 серпня 2018 року.