Справа № 703/1540/18
УХВАЛА

29 травня 2018 року суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Прилуцький В.О., розглянувши позовну заяву керівника Смілянської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 та Смілянської районної державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2, про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі,

встановив:

Керівник Смілянської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Черкаської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 та Смілянської районної державної адміністрації про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі.

Позовна заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України "Про прокуратуру" (далі в тексті - Закон).

Згідно з частиною третьою статті 2 Закону на прокуратуру не можуть покладатися функції, не передбачені Конституцією України.

За приписами пункту 2 частини першої статті 2 Закону на прокуратуру покладаються такі функції, зокрема, як представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 23 Закону представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року у справі № 1-1/99 (далі - Рішення) державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Таким чином, прокурор у визначених Законом випадках має право на представництво інтересів держави, якщо таке представництво належним чином обґрунтоване.

Аналогічна позиція викладена і в ст. 56 ЦПК України, частина 4 якої встановлює, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Відповідно до Рішення орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, фактично є позивачем у справах, порушених за позовною заявою прокурора.

Керівником Смілянської місцевої прокуратури не зазначено причин неможливості позивача, а саме Черкаської обласної державної адміністрації, яка є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю, за наявності юридичного відділу у цій установі, самостійно здійснювати захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів у судовому порядку.

Саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не вживає цивільно-правових заходів щодо повернення земельної ділянки, не є достатнім обґрунтуванням звернення прокурора з цим позовом.

Жодного доказу (зокрема доказів внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовців, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків (глава 2 Закону України «Про державну службу» тощо) до клопотання не приєднано.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень.

У свою чергу, частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Згідно із Законом України «Про прокуратуру» повноваження прокурора щодо представництва в суді звузилися, а саме: 1) прокурори повинні втручатися лише тоді, коли особи або їхні представники не здійснюють або неналежним чином здійснюють захист (пункт 2 стаття 23); 2) виключається представництво держави в окремих випадках (пункт 3 стаття 23) та 3) вимагається обґрунтування підстав для такого представництва (пункт 4 стаття 23).

Враховуючи, що нову редакцію Закону України «Про прокуратуру», яка набрала чинності 15 липня 2015 року, прийнято саме з метою наближення до міжнародних стандартів, при її застосуванні судам слід брати до уваги, що зазвичай Європейський суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора в судовому провадженні та вирішує, наскільки участь прокурора в розгляді справи відповідає принципу рівності сторін, вивчаючи кожний випадок окремо.

В позовній заяві керівник Смілянської місцевої прокуратури зазначив, що предметом позову є додаткова угода до договору оренди землі. Органом, уповноважений державою на здійснення перевірки правомірності укладення цієї угоди, прокурор зазначив Черкаську ОДА.

Однак, з приєднаної до справи інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майна встановлено, що власником спірної земельної ділянки є Смілянська районна державна адміністрація.

Згідно з ч. 5 ст. 122 ЗК України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Враховуючи, що власником землі є Смілянська РДА, прокурор не надав доказів того, що ця земля не входить до складу Смілянського району.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя

ухвалив:

Позовну заяву керівника Смілянської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 та Смілянської районної державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2, про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі, залишити без руху.

Надати керівнику Смілянської місцевої прокуратури можливість протягом 5 днів з дня отримання ухвали усунути недоліки позову, шляхом подання до суду обґрунтувань та доказів, що підтверджують підстави для звернення до суду прокурора.

Розяснити керівнику Смілянської місцевої прокуратури, що в разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, позовна заява вважатиметься неподаною та буде йому повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту підписання.

Суддя : В.О. Прилуцький