Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 739/1461/17

провадження № 61-10583св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Чернігівської області від 03 січня 2018 року у складі колегії суддів:

Бобрової І. О., Мамонової О. Є., Шитченко Н.В.,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що за умовами кредитного договору від 12 січня 2012 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 шляхом підписання останньою анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг (далі - Умови), ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості, яка станом на 31 липня 2017 року склала 64 960,08 грн. Оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання за кредитним договором, позивач, звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості.

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 02 листопада 2017 року, у складі судді Чепурка В. В., у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на часткову обґрунтованість позовних вимог банку, застосовуючи при цьому позовну давність, про що просила відповідач у поданій нею заяві.

Постановою апеляційного суду Чернігівської області від 03 січня 2018 року рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 02 листопада 2017 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з

ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 59 784,10 грн, яка складається з: 3909,44 грн - заборгованості за тілом кредиту; 52 551,61 грн - заборгованості за відсотками за період з 31 серпня 2014 року по 31 липня 2017 року; штрафу - 500 грн (фіксована частина) та 2 823,05 грн (процентна складова).

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що у зв'язку із видачею відповідачу нових кредитних карток відбувалась пролонгація кредитного договору, термін дії якого на момент розгляду справи, визначено до травня 2021 року, що є датою погашення кредиту в повному обсязі. А тому застосування позовної давності до всього обсягу позовних вимог є невірним. Незгода відповідача з підвищенням банком відсоткової ставки є безпідставною, оскільки сторони погодили можливість зміни розміру відсоткової ставки і наказом банку було передбачено збільшення розміру відсотків у випадку виникнення прострочення зобов'язання. З огляду на конституційну заборону подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією задоволенню не підлягають.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року, ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, заявник вказує, що нею не оскаржуються нарахований позивачем розмір заборгованості за тілом кредиту, та, водночас, звертає увагу на неправомірність дій позивача щодо підвищення ним в односторонньому порядку процентної ставки на суму простроченої заборгованості.

Касаційна скарга містить посилання на необґрунтованість висновку апеляційного суду щодо відсутності підстав для застосування позовної давності.

Позивач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направив.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що 12 січня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір шляхом подання останньою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг на відкриття рахунку і встановлення кредитного ліміту у розмірі 5 000 грн зі сплатою 30% на рік за користування кредитним лімітом.

Указаний договір укладено відповідно до положень частини першої статті 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), згідно яких договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Після укладення договору відповідачка користувалася кредитними коштами, отриманими нею за договором.

Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість за кредитним договором, станом на 31 липня 2017 року, становить 64 960,08 грн, з яких: 3 909,44 грн - заборгованість за тілом кредиту, 53 708,11 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 3 773 грн заборгованість за пенею та комісією, 500 грн - фіксована частина штрафу та 3 069,53 грн процентна складова штрафу за порушення грошового зобов'язання.

Відповідачем розмір заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 909,44 грн не оспорювався.

Згідно вказаного розрахунку до 31 березня 2014 року процентна ставка за договором становила 30% річних. У подальшому процентна ставка за договором підвищувалася позивачем в односторонньому порядку з 01 вересня 2014 року до 34,8% річних та з 01 квітня 2015 року до 43,2% річних.

З квітня 2014 року нарахування процентів на прострочені зобов'язання здійснюється позивачем у подвійному розмірі на всю суму заборгованості на підставі наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» від 02 квітня 2014 року, тобто підвищення в два рази процентної ставки на прострочену заборгованість також було здійснено позивачем в односторонньому порядку.

Апеляційним судом установлено, що Умовами, які є складовою кредитного договору, і до яких приєдналась відповідач, шляхом підписання анкети-заяви, закріплене право банку здійснювати заміну тарифів, а також інших умов обслуговування (пункт 1.1.3.2.3). При цьому банк зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку, яка, відповідно до пункту 1.1.3.1.9. надається банком держателю картки не рідше одного разу на місяць.

У справі, яка переглядається, апеляційний суд, встановив, що заборгованість виникла у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору та розрахована за підвищеною відсотковою ставкою та дійшов висновку про наявність правових підстав для її стягнення з останньої.

Разом із тим, апеляційним судом не враховано наступного.

У ході розгляду справи відповідач указувала на неправомірність дій позивача щодо підвищення ним в односторонньому порядку процентної ставки на суму простроченої заборгованості.

Так, відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Вказаних обставин суд апеляційної інстанції не перевірив і оцінку фактичним обставинам справи та їх юридичну кваліфікацію не здійснив, не з'ясував визначену договором процедуру підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора.

Не перевірив висновків суду першої інстанції, що у кредитному договорі, укладеному між сторонами, лише вказано на право позивача в односторонньому порядку змінювати умови договору, зокрема й процентної ставки, та не визначено періодичність зміни процентної ставки, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосування індексу, що має бути також погоджений сторонами і вимоги до якого визначені у частині п'ятій статті 1056-1 ЦК України.

Висновки суду першої інстанції щодо неправомірності підвищення банком процентної ставки та її нарахування у подвійному розмірі, апеляційним судом не спростовано з посиланням на встановлені обставини та умови укладеного між сторонами договору.

Апеляційний суд не встановив і не перевірив обставини, які мають істотне значення для правильності вирішення даної справи, зокрема щодо правомірності стягнення нарахованої заборгованості за підвищеною (подвійною) процентною ставкою, або за процентною ставкою, яка була визначена на час укладення договору і діяла до їх підвищення в односторонньому порядку позивачем.

Вищевказані порушення унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи за позовом банку про стягнення кредитної заборгованості та призвело до передчасних висновків про стягнення кредитної заборгованості.

У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

За таких обставин, прийнята апеляційним судом постанова не може вважатися законною і обґрунтованою, у зв'язку із чим, відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК Україниїї слід скасувати з направленням справи до апеляційного суду на новий розгляд.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Чернігівської області від 03 січня 2018 року скасувати.

Справу направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська