Справа № 716/907/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.08.18 року Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді - Стрільця Я.С.,

секретаря - Барабащук О.А.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Юрковецької об»єднаної територіальної громади Чернівецької області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Заставнівського районного суду із позовною заявою до Юрковецької сільської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла її бабуся ОСОБА_2 Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по АДРЕСА_1. 03.01.1996 року ОСОБА_2 вчинила заповіт, згідно якого все своє майно заповіла їй. Спадкоємці, які б мали право на обов'язкову частку при спадкуванні за заповітом відсутні. Зазначає, що від спадщини вона не відмовилася, спадщину після смерті бабусі ОСОБА_2 прийняла вчасно, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, проживаючи у вказаному будинку, доглядаючи за ним, обробляючи земельну ділянку та сплачуючи за неї податок.

Вказує, що оскільки спадщина відкрилася до 01.01.2004 року, то вона не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки, згідно чинного законодавства факт прийняття спадщини в даному випадку встановлюється в судовому порядку. Крім того, вона не зверталася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок, в зв'язку із тим, що правовстановлюючі документи на нього відсутні. В зв'язку із вказаним просить в судовому порядку встановити факт прийняття нею спадщини після смерті бабусі ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року та визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Також вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла її матір ОСОБА_3 Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по АДРЕСА_1. Вказане спадкове майно ОСОБА_3, відповідно до заповіту від ІНФОРМАЦІЯ_4 року заповіла їй, спадкоємці, що мають право на обов'язкову частку при спадкуванні за заповітом відсутні.

Зазначає, що спадщину після смерті ОСОБА_3 вона прийняла, звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на вищевказаний житловий будинок нотаріусом було відмовлено, оскільки позивачем не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності ОСОБА_3 на спадкове майно у вигляді згаданого житлового будинку. Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, позивач змушена в судовому порядку визнавати право власності на спадщину.

Позивач ОСОБА_1 в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримала, з підстав указаних в позовній заяві, просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про визнання позову та проханням розглянути справу в його відсутності.

Відповідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також визнання відповідачем позову, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити в підготовчому судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, врахувавши заяву представника відповідача, суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Дана правова позиція також закріплена в п.9 Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року, в якому зазначено: «якщо спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК, судам слід враховувати, що ст. 549 ЦК УРСР було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини - фактичний вступ у володіння та управління спадковим майно».

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, чинного на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 того ж Кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_2, що видно із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с. 15). Після смерті останньої відкрилася спадщина на все належне їй майно, до складу якого входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.ст. 524, 525, 526, 527 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Судом встановлено, що 03.01.1996 року спадкодавець ОСОБА_2 вчинила заповіт, яким все моє майно заповіла позивачу по справі. Вказаний заповіт на час відкриття спадщини змінений та скасований не був, посвідчений секретарем Баламутівської сільської ради Настащук М.В. та зареєстрований в реєстрі під №1. Вказане вбачається із заповіту (а.с. 17), довідки виконкому Баламутівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №718 від 02.05.2018 року (а.с. 28).

Відповідно до ст. ст. 534, 535 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

На виконання зазначених вимог закону судом встановлено, що спадкоємці, які б мали право на обов'язкову частку спадкового майна померлої ОСОБА_2 при спадкуванні за заповітом відсутні, що підтверджується копією свідоцтва (а.с. 26).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 від спадщини не відмовилася, в шестимісячний термін втупила в управління та володіння спадковим майном: обробляла присадибну земельну ділянку, провела ремонт будинку, що є об'єктом спадкового майна. Дана обставина підтверджується довідкою сільської ради №719 від 02.05.2018 року (а.с. 33), актом щодо підтвердження факту утримання ОСОБА_1 господарства та земельної ділянки належних ОСОБА_2 (а.с. 34). Спадкове майно перебуває у фактичному користуванні у позивача, інших претендентів на спадщину не має.

Отже, в судовому засіданні знайшло підтвердження, що позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року і такий факт необхідно встановити.

Відповідно до ч.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Судом встановлено, що позивач у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, що входить до спадкової маси, не зверталася до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року на вказане майно. за вказаних обставин, спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_2 не заводилася.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 №69.

З копії по господарської книги (а.с. 25) та копії державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 29.12.1997 року (а.с. 24) вбачається, що померла ОСОБА_2 була власником земельної ділянки площею 0,07 га, що розташована по вул. АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та була головою домогосподарства за вказаною адресою.

В п. 3.3.Вищого Спецiалiзованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ в інформаційному листi вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано, що всi господарсько-побутові будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi належать громадянам i були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР вiд 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», i під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не вiдносяться до категорії самовільних (самочинних).

Також в даному листі зазначається, що записи у по-господарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо.

З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що оскільки житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований по АДРЕСА_1 побудований на відведеній ділянці, сільська рада зареєструвала його у по господарській книзі, головою домогосподарства указала спадкодавця ОСОБА_2, то остання набула право власності на спірний житловий будинок, проте не оформила право власності на нього належним чином.

Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013р. №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

На даний час позивачем ОСОБА_1, як спадкоємицею майна померлої ОСОБА_2 за заповітом, виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 19-23), згідно довідки - характеристики Заставнівського РБТІ №596 від 12.09.2012 року (а.с. 18), зведеного акту вартості будинків господарських будівель та споруд (а.с. 20) житловий будинок розташований по АДРЕСА_1 побудований у 1959 році, його вартість становить 21794 (двадцять одну тисячу сімсот дев'яносто чотири) гривні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання за позивачем права власності на житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року доведена та підлягає задоволенню.

Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року в с. Баламутівка Заставнівського району Чернівецької області померла ОСОБА_3, що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 10.05.2012 року (а.с. 35).

Відповідно до ч.ч. 1, 1 ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Внаслідок смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на все належне їй майно, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

За правилами ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_3 вчинила заповіт, згідно якого все своє майно заповіла позивачу. Вказаний заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Баламутівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області Настащук М.В., зареєстрований в реєстрі за №9 та на час відкриття спадщини змінений та скасований не був. Наведене вбачається із заповіту (а.с. 31) та довідки сільської ради (а.с. 32).

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховної ради України за №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» - перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений ст. 1241 ЦК України є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує.

На виконання вказаних вимог закону, судом встановлено, що спадкоємці, які б мали право на обов'язкову частку при спадкуванні за заповітом відсутні.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до положення ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Судом встановлено, що позивач на момент смерті спадкодавця ОСОБА_3 разом з нею не проживала, що видно із копії довідки сільської ради №240 від 21.09.2012 року (а.с. 36), однак спадщину прийняла, що підтверджується заявою (а.с. 2 спадкової справи, заведеної щодо майна померлої ОСОБА_3, яка витребувана судом та досліджена)

З метою оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою, на спадщину у вигляді згаданих земельних ділянок отримала свідоцтво, однак у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на вищевказаний житловий будинок нотаріусом було відмовлено, оскільки позивачем не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності ОСОБА_3 на спадкове майно у вигляді згаданого житлового будинку. Наведене вбачається з витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №31865533 від 02.10.2012 року, постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій №622/02-14 від 14.08.2018 року.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по АДРЕСА_1 належав і рахується за померлою ОСОБА_3, що підтверджується копією погосподарської книги (а.с. 45).

З копії державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 від 29.12.1997 року (а.с. 44) вбачається, що померла ОСОБА_3 була власником земельної ділянки площею 0,25 га, що розташована по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку.

З урахуванням зазначеного, матеріалів справи, враховуючи те, що спадкодавцеві ОСОБА_3 на праві приватної власності належала земельна ділянка на якій розташований спірний житловий будинок, суд приходить до висновку, що спадкодавець ОСОБА_3 набула право власності на спірний житловий будинок, проте його не оформила належним чином.

На даний час позивачем ОСОБА_1, як спадкоємицею майна померлої ОСОБА_3 за заповітом, виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 38-42), згідно довідки - характеристики Заставнівського РБТІ №597 від 12.09.2012 року (а.с. 43), зведеного акту вартості будинків господарських будівель та споруд (а.с. 39) житловий будинок розташований по АДРЕСА_1 побудований у 1957 році, а господарські будівлі до нього у 1976-1978 роках, їх вартість становить 37060 (тридцять сім тисяч шістдесят) гривень.

Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачем своїх законних спадкових прав.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 524, 525, 526, 527, 534, 535, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1261-1265, 1268, 1270, 1272, 1297 ЦК України, керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 206, 235, 247, 259, 263 - 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини за заповітом, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок загальною площею 54,00 м2 та житловою площею 29,50 м2, що в плані зазначений під літ. «А» та прилеглими до нього господарськими будівлями, а саме огорожею №1, що розташований по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок загальною площею 38,50 м2 та житловою площею 31,20 м2, що в плані зазначений під літ. «А» та прилеглими до нього господарськими будівлями, а саме: літньою кухнею під літ «Б», літньою кухнею під літ «В», сараєм під літ «Г», криницею під літ «К», огорожею №1-2, що розташований по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернівецької області через Заставнівський районний суд Чернівецької області.

Суддя Я.С. Стрілець