ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

20 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, в якому просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики грошей в сумі 16000 грн., проценти за користування позикою у розмірі 62 415,00 грн. та судові витрати по справі (а.с.2-5).

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1. про стягнення боргу за договором позики грошей - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1. на користь ОСОБА_2 борг за договором позики грошей від 16 жовтня 2015 року в сумі 16 000 грн., проценти за користування грошима у розмірі 62 415 грн., а разом 78415 грн. Вирішено питання щодо судових витрат (а.с. 25-26).

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1. про стягнення боргу за договором позики грошей - відмовлено (а.с.48-49).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с.53-58).

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи. Зазначає, що розписку з таким змістом, який міститься у матеріалах справи, він не складав та яким чином його підпис міг потрапити під даний текст розписки, йому не відомо. Також вказує, що ним був укладений договір позики грошей на суму 5000 грн., але не на таких умовах, які вказані в договорі позики грошей, що міститься в матеріалах справи. Вважає, що копія договору позики та копія розписки виконані шляхом монтажу, накладенням його підпису під текст договору та розписки.

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували в договірних правовідносинах.

16 жовтня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики грошей на суму 16 000 грн. та на підтвердження отримання грошей відповідачем також особисто була написана розписка (а.с.6,7).

Відповідно наданого розрахунку, станом на 15 грудня 2016 року сума боргу за договором позики грошей складає 16 000 грн., проценти за користування позикою становлять 62 415 грн. (а.с.3,4).

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами укладено договір позики, за яким відповідач отримав у борг грошові кошті, зобов'язання за укладеним договором відповідач не виконав, а тому порушене право позивача підлягає захисту.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення грошових коштів за договором позики, процентів та застосування наслідків порушення договору позичальником.

Так, поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, строковим або безстроковим, оплатним або диспозитивно безоплатним.

Договір позики вважається укладеним у момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч.1 ст.1046 ЦК України).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до положень ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із позову, 16 жовтня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики грошей на суму 16 000 грн. (а.с.6).

На підтвердження укладення договору позики та його умов та на підтвердження отриманих грошей було складено розписку ( а.с.7).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2018 року витребувано у ОСОБА_2 для огляду в судовому засіданні оригінал договору позики грошей від 16 жовтня 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а також оригінал розписки ОСОБА_1 про отримання в борг грошових коштів в сумі 16 000 грн. від ОСОБА_2 Витребувано у ОСОБА_1 письмові докази на підтвердження доводів щодо погашення боргу (із зазначенням періоду оплати, розміру платежів тощо) за договором позики грошей від 16 жовтня 2015 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Проте, станом на час розгляду справи, вимоги ухвали залишені невиконанні.

За таких обставин, відсутність оригіналів боргових документів є правовою підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення суми боргу.

Зважаючи на зазначене, відповідно до ст. 376 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку щодо скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

В зв'язку із задоволенням апеляційної скарги, стягненню з позивача на користь апелянта підлягають судові витрати в розмірі 1176, 23 грн. (а.с.52).

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1176, 23 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: