ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2184/18 Справа № 175/1728/17 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж.М. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Деркач Н.М.,

суддів: Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі - Лященко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину (реституцію) до попереднього договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки АДРЕСА_1 від 31.05.2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та нею, ОСОБА_1; визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, номер запису про право власності 7635948 від 06.11.2014 року, та державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, номер запису про право власності 7635999 від 06.11.2014 року; зобов'язати ОСОБА_2 повернути їй, ОСОБА_1 садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалась на те, що 31 травня 2012 року між ОСОБА_2 та нею, ОСОБА_1 у простій письмовій формі було оформлено попередній договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки АДРЕСА_1, склавши відповідну розписку про отримання від ОСОБА_3 вартості цієї нерухомості в сумі 96 720 грн. За умовами попереднього договору ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_1 недобудований будинок та земельну ділянку АДРЕСА_1. 31.05.2012 року ОСОБА_1 повернула ОСОБА_2 16000 грн. для витрат на підготовку документів для укладання договору купівлі-продажу вищевказаного майна, що підтверджується складеною ним розпискою. Договір купівлі-продажу сторонами у справі укладено не було.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2014 року визнано дійсним попередній договір купівлі-продажу від 31 травня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1; визнано за ОСОБА_2 право власності на недобудований будинок, розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 в садовому товаристві «Нектар» Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії № НОМЕР_2 від 09 вересня 1997 року, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_3, зареєстровану за ОСОБА_1

Додатковим рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1, площею 0,057 га, кадастровий номер у Державному земельному кадастрі НОМЕР_1, розташовану в садовому товаристві «Нектар» Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії № НОМЕР_2 від 09 вересня 1997 року, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_3, зареєстрована за ОСОБА_1

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.03.2017 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2014 року та додаткове рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року скасоване, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на земельну ділянку та будинок було відмовлено. Оскільки, на думку ОСОБА_1, вказаним рішенням згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України встановлена нікчемність попереднього договору купівлі-продажу від 31.05.2012 року, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом за захистом своїх майнових прав.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом при ухваленні рішення не враховано, що предметом даного позову є застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а не визнання правочину дійсним, тому ч.2 ст.220 ЦК України у даному разі не повинна застосовуватися. На думку апелянта, помилковим є висновок суду про те, що оскільки попередній договір купівлі-продажу від 31.05.2012 року є неукладеним, а не недійсним, то жодних правовідносин за ним між сторонами не виникло, а отже положення ст..216 ЦК України щодо наслідків недійсного правочину до правовідносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не застосовуються. Крім того, судом не було застосовано ті норми права, які підлягали застосуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін, як таке, що відповідає вимогам норма матеріального та процесуального права.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

03 жовтня 2018 року дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що 31 травня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у простій письмовій формі оформили попередній договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки АДРЕСА_1 в Садовому товаристві «Нектар» Дніпропетровського району Дніпропетровської області, склавши відповідну розписку про отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_3 вартості вищевказаної нерухомості в сумі 96720 грн. (а.с.12). За умовами договору ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_1 недобудований будинок та земельну ділянку АДРЕСА_1 в Садовому товаристві «Нектар» Дніпропетровського району Дніпропетровської області. 31 травня 2012 року ОСОБА_1 з отриманих нею від ОСОБА_2 грошових коштів, повернула відповідачу 16000 грн. для витрат на підготовку документів для укладання договору купівлі-продажу вищевказаного майна, що підтверджується складеною ним розпискою (а.с.13).

Основний договір купівлі-продажу між сторонами укладено не було.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2014 року були задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на земельну ділянку та будинок в порядку ст. 220 ЦК України. Так, визнано дійсним попередній договір купівлі-продажу від 31 травня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, згідно якої ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_2 придбав недобудований будинок та земельну ділянку АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_2 право власності на недобудований будинок, розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 в садовому товаристві «Нектар» Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 09 вересня 1997 року, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_3, зареєстрована за ОСОБА_1 (а.с.14-15).

Додатковим рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1, площею 0,057 га, кадастровий номер у Державному земельному кадастрі НОМЕР_1, розташовану в садовому товаристві «Нектар» Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії № НОМЕР_2 від 09 вересня 1997 року, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_3, зареєстрована за ОСОБА_1 (а.с.16-17).

На підставі вищевказаних рішень ОСОБА_2 добудував будинок та зареєстрував на своє ім'я право власності на садовий будинок та земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область Дніпровський район с. Ювілейне садівниче товариство «Нектар», будинок АДРЕСА_1 (номер запису про право власності НОМЕР_5 від 06.11.2014 року, НОМЕР_4 від 06.11.2014 року), що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав (а.с.23-24).

Не погодившись в вищевказаними рішеннями, ОСОБА_1 оскаржила їх в апеляційному порядку. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2017 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2014 року та додаткове рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на земельну ділянку та будинок було скасовано та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на земельну ділянку та будинок відмовлено (а.с.18-22).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що у зв'язку зі скасуванням рішення суду, на підставі якого відповідачем було зареєстровано його право власності на спірний будинок та земельну ділянку, підлягає скасуванню державна реєстрація права власності ОСОБА_2, а також наявні правові підстави для повернення відповідачем позивачу домоволодіння та земельної ділянки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості, недоведеності та відсутності правових підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Предметом спору у даній справі є застосування реституції до недійсного правочину, яким, на думку позивача, є попередній договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки АДРЕСА_1 в садівничому товаристві «Нектар», укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 31 травня 2012 року.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного правового висновку про те, що, оскільки попередній договір купівлі-продажу садового будинку не був нотаріально посвідчений та не було проведено державну реєстрацію, попередній договір купівлі-продажу від 31 травня 2012 року є не нікчемним (недійсним), а неукладеним.

Статтею 215 ЦК розмежовано недійсні правочини на нікчемні - якщо їх недійсність встановлена законом (статті 219, 220, 224 ЦК тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (статті 222, 223, 225 ЦК тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Однак у разі невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред'явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (п. 5 ППВСУ № 9).

У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність в силу закону у зв'язку з оспоренням та не визнанням іншими особами.

У п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Як вбачається з матеріалів справи, попередній договір купівлі-продажу від 31 травня 2012 року є неукладеним, тому жодних правовідносин за ним між сторонами не виникло, а отже положення ст. 216 ЦК України щодо наслідків недійсного правочину до правовідносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не застосовуються.

Висновок суду першої інстанції в цій частині є правильним, законним та обґрунтованим, тому доводи апеляційної скарги колегією суддів відхиляються.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що посилання апелянта на те, що предметом даного позову є застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а не визнання правочину дійсним, тому ч.2 ст.220 ЦК України у даному разі не повинна застосовуватися, є безпідставним, оскільки попередній договір від 31.05.2012 року є неукладеним та правових наслідків не породжує. Також колегією суддів перевірено доводи апеляційної скарги відносно того, що судом не було застосовано ті норми права, які підлягали застосуванню, - вони є безпідставними та спростовуються матеріалами справи та правовими висновками суду.

На підставі наведених вище обставин апеляційний суд приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 висновків суду не спростовують та не містять підстав для скасування рішення суду.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, ухвалено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, відповідає завданню цивільного судочинства, ухвалено на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Н.М. Деркач

Судді: Л.О.Каратаєва

І.Ю.Ткаченко