Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2949/18 Головуючий у 1-й інстанції: Білоусова О.М.
Є.У.№ 310/527/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

секретар: Путій Д.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за апеляційною скаргою Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Бердянської філії на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи неодноразово доповнював і уточнював. Зазначав, що з 13 червня 2013 року працював у відповідача стрілком, з лютого місяця 2014 року переведений на роботу охоронцем в загоні загальної охорони берега і морському патрулі. Наказом № 211/к від 28.12.2017 року його звільнено з роботи на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України за станом здоров'я. Посилаючись на те, що за висновком МСЕК його визнано придатним до роботи за фахом, просив про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Бердянської філії (далі ДП «АМПУ», філія) вказує, що звільнення працівника відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства. Позивач є інвалідом третьої групи загального захворювання і йому протипоказаний тяжкий фізичний труд, тривале вимушене положення тулуба, тривала хода. Отже, позивач має обмеження за станом здоровя для виконання функціональних обовязків охоронця, що в силу п.4 ст.11 Закону України «Про охоронну діяльність» є перешкодою для продовження роботи за спеціальністю. Звільнення відбулося за погодженням із профкомом, вакантних посад на підприємстві не було (а.с.21-22).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 травня 2018 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 211/к від 28 грудня 2017 року про звільнення ОСОБА_3 Поновлено ОСОБА_3 на роботі охоронником в загоні загальної охорони берега і морському патрулі в Державному підприємстві «Адміністрація морських портів України» Бердянський філіал ДП «АМПУ».

Стягнуто з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 грудня 2017 року по 18 травня 2018 року включно в сумі 23 410,62 грн. Стягнуто з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» судовий збір на користь держави в сумі 1 409,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення працівника відбулося з порушенням вимог ч.2 ст. 40 КЗпП України, оскільки ні з висновку МСЕК від 05 вересня 2017 року, ні з картки працівника, який підлягає періодичному медичному огляду, не вбачається, що позивач за станом здоровя не може належно виконувати покладені на нього трудові обовязки чи їх виконання протипоказано за станом здоровя. Відповідачем не доведений факт відсутності іншої роботи на підприємстві.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. Поза увагою суду першої інстанції залишилася та обставина, що за станом здоровя позивачеві протипоказаний тяжкий фізичний труда, тривале вимушене положення тулуба, тривала хода, тоді як за змістом п.4 ст.11 Закону України «Про охоронну діяльність» персоналом охорони можуть бути дієздатні громадяни, які не мають обмежень за станом здоровя для виконання функціональних обовязків. На час звільнення вакантних робочих місць в Бердянській філії ДП «АМПУ» не було, а тому підприємство не мало можливості запропонувати позивачеві іншу роботу. Профком підприємства надав свою згоду на звільнення ОСОБА_3 за ст.40 п.2 КЗпП України (а.с.94-97).

15 серпня 2018 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про виклик у судове засідання для допиту свідка ОСОБА_5 інспектора з кадрів Бердянської філії ДП «АМПУ».

В засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_6 не підтримав це клопотання і просив залишити його без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. При звільненні йому не запропонували іншу роботу, вважає, що за станом здоровя може працювати охоронцем. Просить відхилити апеляційну скаргу (а.с.120).

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_6, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоровя, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обовязків вимагає доступу до державної таємниці.

Як розяснено у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП України, суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести за його згодою на іншу роботу.

На підставі викладеного, власник може звільнити працівника з мотиву його невідповідності роботі, яку він виконує (посаді, яку займає), за станом здоров'я (п.2 ст.40 КЗпП України) лише у двох випадках: а) за умови відмови працівника від переведення; б) якщо, згідно з медичним висновком, працівник визнається непрацездатним і не визначаються види робіт, які він може виконувати в силу такої його працездатності та необхідності охорони здоров'я.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охоронну діяльність» персонал охорони це працівники, які безпосередньо виконують функції з охорони майна або фізичних осіб відповідно до свого кваліфікаційного рівня.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 10 вказаного Закону забороняється залучати до охоронних заходів осіб, які не подали документів, необхідних для влаштування на роботу, або не відповідають кваліфікаційним вимогам.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охоронну діяльність» персоналом охорони можуть бути дієздатні громадяни України, які досягли 18-річного віку, пройшли відповідне навчання або професійну підготовку, уклали трудовий договір із субєктом господарювання та подали документи, що вони: не перебувають на обліку в органах охорони здоровя з приводу психічної хвороби, алкоголізму чи наркоманії; не мають погашеної чи не знятої судимості за скоєння умисних злочинів; не мають обмежень, встановлених судом щодо виконання покладених на них функціональних обовязків; не мають обмежень за станом здоровя для виконання функціональних обовязків; зареєстровані за місцем проживання в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 5.1. розділу V Типового положення про загін охорони морського порту, на роботу в загони охорони приймаються особи, що відповідають положенням частини першої статті 11 Закону України «Про охоронну діяльність»

Встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з вересня 1995 року працював у Бердянському морському порту столяром, з травня 2005року стрільцем охорони, з червня 2013 року переведений у Бердянську філію ДП «АМПУ» стрільцем 2 класу, з лютого 2014 року працював охоронцем 3 розряду загону загальної охорони берегового і морського патрулювання (а.с.6-24).

Відповідно до Посадової інструкції охоронника загону загальної охорони служби морської безпеки Бердянської філії ДП «АМПУ» охоронник зобовязаний здійснювати охорону обєктів інфраструктури порту й вантажів, прийнятих під охорону; здійснювати пропуск на/з території порту працівників, відвідувачів, транспортні засоби в установленому порядку за затвердженими зразками документів. Звіряти дані супровідних документів із фактичною наявність вантажів, перевіряти належність поданих для перевірки документів. Разом із змінним охоронником перевіряти цілісність обєктів, що знаходяться під охороною, наявність замків та інших замикальних пристроїв, конструктивних елементів обєкта, приміщень, місць зберігання транспортних засобів, наявність пломб і відбитків печаток у місцях, які визначено для опломбування. При виявленні пошкоджень, зіпсованості конструктивних елементів обєкта, що охороняється, відсутності пломб… невідкладно сповіщати про це начальника команди (командира відділення). Візуально та з використанням спеціального обладнання контролювати периметр огорожі, правиль6ність застосування комплексу організаційно-технічних заходів захисту місць зберігання та перевезення матеріальних цінностей. Знаходячись на посту або рухаючись за маршрутом патрулювання, періодично перевіряти справність засобів звязку, освітлення, інших засобів охорони. Під час нападу на обєкт охорони застосовувати проти порушників заходи необхідної оборони, вживати заходи щодо відбиття нападу шляхом застосування спеціальних заходів (а.с.47-49).

За висновком МСЕК АВ № 0828860 від 05 вересня 2017 р. ОСОБА_3 повторно визнано інвалідом 3 групи, причина інвалідності загальне захворювання (ураження опорно-рухового апарату) та за висновком комісії йому протипоказана важка фізична праця, тривале вимушене положення тулуба, тривала ходьба. Інвалідність встановлена до вересня 2018 року (а.с. 8).

Такі ж протипоказання зазначені в індивідуальній програмі реабілітації інваліда № 1699 від 05 вересня 2017 року (а.с. 27-29).

Відповідно до картки працівника, який підлягає періодичному медичному огляду, за результатами медичного огляду ОСОБА_3, проведеного 20 жовтня 2017 року фахівцями лікарями (терапевт, невропатолог, хірург, ЛОР, дерматолог, офтальмолог) після встановлення працівникові стійкої втрати працездатності останній придатний за роботою охоронцем без тяжкої фізичної праці та тривалого перебування у вимушеній позі (а.с.7).

На засіданні президії профкому ППО БМТП від 12 грудня 2017 р. (протокол №50) надано згоду на звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_3 , охоронника ЗЗО СМБ на підставі довідки МСЄК № АВ 0828860 від 05.09.2017 р. (а.с.25).

Надавши оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що трудовий договір із позивачем розірвано з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки а ні з висновку МСЄК, а ні з картки працівника, який підлягає попередньому (періодичному) медичному огляду, не вбачається, що позивач за станом здоров'я не може належно виконувати покладені на нього трудові обов'язки та їх виконання протипоказано за станом здоров'я.

Із посадової інструкції охоронника не вбачається, що його робота повязана з важкою фізичною працею, тривалим вимушеним положення тулуба, тривалою ходьбою.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є неспроможними, оскільки за висновком лікарської комісії від 20 жовтня 2017 року ОСОБА_3 визнано придатним для роботи за професією (а.с.7). У розпорядження медичної комісії, крім медичної картки працівника, адміністрацією порту надавався витяг із інструкції, яка регламентує несення служби загоном загальної охорони служби морської безпеки Бердянської філії, в якій відображені умови праці охоронників (а.с.44).

Вказані висновки медичної комісії відповідачем не спростовані.

ОСОБА_3 не позбавлений можливості організувати свій робочий час у такий спосіб, щоб дотримуватися медичних рекомендацій і уникати тривалої вимушеної пози, тривалої ходьби.

На виконання ст.12 Закону України «Про охорону праці» відповідач зобов'язаний створювати для ОСОБА_3 як інваліда 3 групи умови праці з урахуванням рекомендацій медико-соціальної експертної комісії та індивідуальних програм реабілітації, вживати додаткових заходів безпеки праці, які відповідають специфічним особливостям цієї категорії працівників.

Відсутність вакансій в Бердянській філії на час звільнення ОСОБА_3 не є підставою для висновку про незаконність судового рішення, оскільки підставою поновлення на роботі останнього слугувало недоведеність відповідачем неможливості виконувати працівником своїх функціональних обовязків за станом здоровя, а не порушення вимог частини 2 ст.40 КЗпП України.

Крім того, відповідачем не надано належних і допустимих доказів про відсутність вакансій в інших структурних підрозділах, а не тільки в Бердянській філії порту.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 375 ЦП К України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Бердянської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» залиити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайоного суду Запорізької області від 18 травня 2018 року по цій справі залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий

Судді: