Справа № 489/566/18
Провадження № 22ц/812/392/18 Головуючий у 1-ї інстанції Тихонова Н.С.
Категорія 24 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 грудня 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Локтіонової О.В., Колосовського С.Ю.,

із секретарем: Богуславською О.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20 серпня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Тихонової Н.С. в місті Миколаєві о 10 годині 21 хвилин зі складанням його повного тексту 30 серпня 2018 року, по справі

за позовом

ОСОБА_2 до

Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Миколаївгаззбут»

про визнання дій неправомірними

та за зустрічним позовом

ТОВ «Миколаївгаззбут» до ОСОБА_2

про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Миколаївгаззбут» про визнання неправомірними дій щодо нарахування їй як власнику житлового будинку заборгованості за послуги з газопостачання в розмірі 23 937 грн. 60 коп. на покази лічильника газу 21 672м?. Посилалась на те, що первісну заборгованість в сумі 18868 грн. 25 коп. вона частково погасила 13 березня 2017 року при укладанні договору реструктуризації та шляхом сплати через банк за квитанціями у березні 2017 року.

Разом з тим, у жовтні 2017 року випадково дізналася, що ці оплати відповідачем не враховані, а борг неправомірно продовжує зростати.

Ухвалами Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 та 20 лютого 2018 року за позовом прийняті заходи його забезпечення та відкрито провадження у справі.

У квітні 2018 року ТОВ «Миколаївгаззбут» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання.

ТОВ «Миколаївгаззбут» свої вимоги мотивував тим, що починаючи з квітня 2015 року він надає послуги з газопостачання до житлового будинку № АДРЕСА_1, що належить на праві власності позивачу ОСОБА_2.

Однак, ОСОБА_2 за період з квітня 2015 року по березень 2017 року не здійснила жодної оплати за споживання газу, внаслідок чого на 1 березня 2017 року утворилася загальна сума заборгованості в розмірі 18 853 грн. 25 коп..

Споживач погодилася із заборгованістю, та уклала 13 березня 2017 року договір реструктуризації, пообіцяв сплатити авансовий платіж в сумі 3000 грн., але сплатила меншу суму без оплати поточних платежів.

Отже, станом на 1 лютого 2018 року за показами газового лічильника в 22149,45м? заборгованість ОСОБА_2 по оплаті споживання газу становить 25 166 грн. 47 коп., яку ТОВ «Миколаївгаззбут» просить стягнути зі споживача на свою користь.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2018 року позов і зустрічний позов об'єднані в одне провадження.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 серпня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, а позов ТОВ «Миколаївгаззбут» задоволено та ухвалено про стягнення на його користь з ОСОБА_2 25 166 грн. 47 коп. заборгованості і 1762 грн. 00 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення її вимог, та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

На думку апелянта, суд першої інстанції дав невірну оцінку письмовим доказам та не врахував тих, що були нею надані, на підтвердження свого позову.

Крім цього, ні позивач, ні її представник не могли бути присутніми під час судових засідань, про що сповіщали суд, а тому не мали можливості надати пояснення по суті обставин справи.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, представник відповідача надав письмовий відзив, де вважав доводи скарги необґрунтованими.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 4 грудня 2018 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення із наступних підстав.

Так, із матеріалів вбачається, що договір на газопостачання до житлового будинку АДРЕСА_1 укладено шляхом відкриття особистого рахунку № та надання абонентської розрахункової книжки на ім'я позивача ОСОБА_2 як власника будинку (а.с.9, 11-14).

Тому новий договір на газопостачання на час спірних обставин, які виникли між сторонами письмово укладено не було, але відповідач, починаючи з 2015 року належним чином поставляв газ до житлового будинку, а позивач ОСОБА_2 повинна була своєчасно вносити оплату за спожитий нею газ.

Вказаний будинок обладнано газовим лічильником, за показами якого його власником оплачується спожитий газ.

За період споживання газу з 1 липня 2015 року по 28 лютого 2017 року за показами лічильника 20 735м? позивачу нарахована сума до оплати в розмірі 18 853 грн. 25 коп. (а.с.54-55), яка нею на 1 березня 2017 року сплачена не була.

Не заперечуючи проти розміру суми, що нарахована до оплати за споживання газу за показами газового лічильника, ОСОБА_2 2 березня 2017 року подала заяву, у якій просила укласти з нею договір реструктуризації на суму виниклої заборгованості та повідомила постачальника газу про те, що може внести до сплати у строк до 4 березня 2017 року тільки суму в розмірі 3 000грн., інших платежів здійснити у неї немає можливості (а.с.56).

13 березня 2017 року між сторонами укладено договір реструктуризації на суму в розмірі 8 222 грн. 47 коп. із вказівкою, що суму боргу в 10 000 грн. позивачем сплачено при укладені договору (а.с.57).

Квитанція про сплату «10 000грн.» надана позивачем у день укладення договору, але зарахування за нею по банку перевірено відповідачем пізніше, в процесі чого з'ясувалося, що фактично позивачем сплачено за цією квитанцією 1000 грн., що було враховано в її особистому рахунку.

Цим обставинам дана оцінка судом першої інстанції при ухвалені рішення і, за такого, доводи апелянт, викладені ним у скарзі щодо відсутності такого мотивування у судовому рішенні не заслуговують на увагу.

Тому висновок суду щодо неможливості врахування договору реструктуризації як доказу про сплату споживачем боргу є правильними, оскільки: по-перше, споживачем не тільки не були виконані обов'язки за цим договором, а і по-друге, строк дії договору закінчився без його виконання.

Належним доказом виконання споживачем свого обов'язку по сплаті боргу за споживання газу у відповідності до положень параграфа 3 глави 5 ЦПК України є письмовий банківський документ щодо внесення та зарахування коштів на рахунок постачальника за особовим рахунком споживача.

Нажаль, таких доказів позивачем у судові засідання не надано.

Навпаки, за повідомленням банківської установи позивачем ОСОБА_2 сплачено за споживання газу у період березня 2017 року у розмірі 9 грн. замість означених нею «9000грн.» (а.с.99).

Не має правового значення і довідка щодо відсутності боргу, що видана 15 березня 2017 року іншою, ніж постачальник ТОВ «Миколаївгаззбут», організацією, яка адресована установі, що немає відношення до постачання та споживання газу (а.с.43).

За змістом пунктів 10-15, 17 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №2246 від 9 грудня 1999 року, ( з наступними змінами та доповненнями) споживач повинен своєчасно вносити плату за спожитий ним газ на підставі показів газового лічильнику у відповідності до тарифів, встановлених на час зняття показів та здійснення споживачем оплати. Підстав для здійснення перерахунку оплати за спожитий газ на підставі відсутності підтвердження щодо його попередньої оплати, немає.

Таким чином, станом на 31 січня 2018 року за показами газового лічильника щодо споживання газу та з врахуванням внесених платежів у відповідності до особового рахунку, у ОСОБА_2 утворилася заборгованість на суму 25 166 грн. 47 коп., яка правомірно нарахована відповідачем як постачальником газу.

Підстави щодо її неправомірного нарахування судом першої інстанції не встановлені, а судом апеляційної інстанції перепровірені та не виявлені.

Посилання позивача щодо ненадання ТОВ «Миколаївгаззбут» детального розрахунку заборгованості спростовуються матеріалами цивільної справи.

Отже, вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Такими є і твердження позивача щодо вирішення судом питання про її права та обов'язки без її участі.

Так, за матеріалами справи позивач ОСОБА_2 особистої участі при розгляді справи не брала, але направила до суду свого представника, який не тільки надавав докази та інші обґрунтування позову, але заявляв клопотання, які були задоволені судом.

В останні судові засідання, не зважаючи на належні повідомлення позивач та представник не з'явилися, і про поважні причини неявки суду не повідомили, внаслідок чого суд розглянув справу за положеннями частини 1 статі 223 ЦПК України, що не вплинуло на правильність судового рішення.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню.

Отже, у відповідності до положень, передбачених статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20 серпня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути з цього часу оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський О.В. Локтіонова