Номер справи 623/724/18
Номер провадження 2/623/519/2018
27 серпня 2018 року м. Ізюм
Ізюмський міськрайонний суд Харківської області
в складі: головуючого -судді: Бєссонової Т.Д.
з участю секретаря: Ноль С. В.
судового розпорядника Максименка Р. С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізюмі справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -
20.03.2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця в сумі 5245,97 гривень, посилаючись на те, що 30.01.2013 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № б/н згідно до якого відповідачеві було надано кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.
Позивачеві стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_6 позичальник помер. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4. І у відповідності до відповіді Ізюмської державної нотаріальної контори від 04.04.2017 року спадкоємці ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії ПАТ КБ «ПриватБанк». Так, як ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не подали заяв до нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини за законом у передбачені законодавством строки, то вони вважаються такими, що прийняли спадщину, до складу якої входить кредитні зобов'язання померлого позичальника. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком становить 5245,97 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 1996,67 грн., заборгованості за відсотками 3249,30 грн., які позивач просить стягнути з відповідачів та судові витрати по справі.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, будучи належним чином повідомлені про день та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.
Зазначене свідчить, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не бажають з'являтися в судові засідання та не цікавляться розглядом справи.
Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом з таких підстав неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи строки розгляду справи суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, оскільки вони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи та без поважних причин повторно не з'явилися в судове засідання.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.
Судом встановлено, що 30.01.2013 року КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір (а.с.6).
За умовами зазначеного договору позивач надав ОСОБА_5 кредит в сумі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Позичальник зобов'язувався забезпечити повернення кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.
Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як встановлено, позивачем зобов'язання перед ОСОБА_5 по кредитному договору виконано.
ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5 помер згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.38).
На час його смерті заборгованість ОСОБА_5 за кредитним договором обрахована банком у розмірі 5245,97 грн., з яких заборгованість за кредитом 1996,67 грн., заборгованість за відсотками 3249,30 грн. (а.с.31-32).
Кредитні правовідносини, які виникли між КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 допускають правонаступництво.
Інші заяви про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини до спадкової справи не подавалися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, що підтверджується інформацією Ізюмської державної нотаріальної контори від 24 березня 2017 року № 595/02-14 (а.с.42).
Згідно ст. 1216 ЦК України с падкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.( ст. 1217 ЦК України)
Відповідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). (ст. 1222 ЦК України)
Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.
Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.
Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому.
Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.
Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав.
Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.
Пред"являючи позов до суду, позивачем не надано інформації та відповідних доказів, щодо наявності або відсутності чинного заповіту після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
В матеріалах, наданих позивачем до суду, відсутні належні та беззаперечні докази того, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є дітьми спадкодавця ОСОБА_5, та відповідач ОСОБА_3 є дружиною спадкодавця, а саме, відсутні актові записи про народження, про шлюб.
Таким чином суд позбавлений можливості встановити коло спадкоємців за законом чи заповітом.
Як вбачається з даних довідки з Адресно-довідкового бюро станом на 30.03.2018 року відповідач - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованою/знятою з реєстрації в Харківській області не значиться (а.с. 61) Згідно довідки Відділу державної реєстрації Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 382 від 05.04.2018 року інформація місця проживання по м. Ізюм, щодо ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в відділі державної реєстрації відсутня (а.с. 63)
Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відомостей про те, що ОСОБА_3 в установленому законом порядку прийняла спадщину позивачем не надано.
Згідно ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.
У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Доказів, з яких би вбачалась інформація про наявність будь-якого спадкового майна, яке після смерті ОСОБА_5 увійшло до спадкової маси, його вартості, чи перевищує вона розмір боргу, про стягнення якого заявляє кредитор, сторонами суду надано не було.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 ст.13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Вирішуючи справу на підставі доказів, долучених до справи, враховуючи, що позивачем не надано доказів, з яких би вбачалось: наявність спадкового майна, його вартості; наявність чи відсутність чинного заповіту; чи є відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 спадкоємцями майна померлого ОСОБА_5 та у якому розмірі, чи відповідає розмір їх частки у спадщині розміру боргу, за відшкодуванням якого позивач звернувся з даним позовом до суд, тощо, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» необхідно відмовити за їх недоведеністю.
У зв'язку з відмовою в задоволенні позову не підлягають відшкодуванню позивачу понесені ним судові витрати.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610-612, 623, 625, 1049, 1050, 1054, 1216,1268,1269 ЦК України, ст.ст.263, 265, 280-282 ЦПК України, суд,
Судові витрати віднести на рахунок позивача.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд або безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: Т. Д. Бєссонова