Єдиний унікальний номер 243/4360/18 Номер провадження 22-ц/804/424/18
Єдиний унікальний номер 243/4360/18
Номер провадження 22-ц/804/424/18
Головуючий у 1 інстанції Пронін С.Г.
Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 грудня 2018 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Азевича В.Б., Тимченко О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №243/4360/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа Департамент Державної виконавчої служби України, про стягнення заборгованості по заробітній платі та індексації заробітної плати

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 10 вересня 2018 року, ухвалене в місті Слов'янськ Донецької області,

встановив:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа Департамент Державної виконавчої служби України, про стягнення заборгованості по заробітній платі та індексації заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працював майстром виробничої дільниці цеху облицювальних плиток у ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» в період з 22 жовтня 1999 року по 06 червня 2000 року. При звільненні з підприємства відповідач був зобов'язаний провести з нею повний розрахунок, однак цього не зробив, мотивуючи це скрутним фінансовим становищем. В липні серпні 2013 року колектив ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» отримали відповідь заступника начальника регіонального відділення Фонду державного майна України в Донецькій області, відповідно до якого у статутному капіталі ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» налічується державний пакет акцій у розмірі 92,897%. 28 листопада 2013 року колектив працівників ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» отримав лист Головного управління юстиції в Донецькій області Управління державної виконавчої служби, відповідно до якого постановою від 09 серпня 2004 року господарського суду Донецької області ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» визнано банкрутом, ліквідатором призначено ОСОБА_2. Відповідно до статей 37, 65 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 08 березня 2011 року), державним виконавцем відділу винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень та всі виконавчі документи були передані довіреній особі ліквідатора ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» - ОСОБА_3 для вирішення питання про подальший порядок виконання рішень у встановленому законом порядку. Згідно інформації опублікованої в газеті «Голос України» №7, (4507) від 17 січня 2009 року ліквідатором ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» призначено арбітражного керуючого ОСОБА_4

На даний час зведене виконавче провадження щодо стягнення заборгованості з ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» знищено згідно акту про знищення виконавчих проваджень та інших документів органу Державної виконавчої служби від 17 травня 2008 року. У січні 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою терміну її виплати. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області по справі №243/461/18 від 21 лютого 2018 року вирішено стягнути з ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» заборгованість по заробітній платі в розмірі 280,62 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 57298,89 гривень та індексацію суми заборгованості по заробітній платі у розмірі 1686,98 гривень.

Просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 280,62 гривень та індексацію суми заборгованості по заробітній платі у розмірі 1686,98 гривень.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 10 вересня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 10 вересня 2018 року, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає про порушення його прав, гарантованих статтями 3, 6, 8, 21, 24, 28, 32, 43, 46, 55, 59 Конституції України, статтями 5, 115, 116, 117 КЗпП України, статтею 1 Першого протоколу, статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. За весь час державні органи не вжили заходів щодо сплати заборгованості із заробітної плати та виконання рішень суду, не припинили порушення його прав протягом тривалого часу. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов'язком держави. Статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначено, що Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є - державне підприємство. З урахуванням викладеного вважає, що згідно ст. 619 ЦК України Держава Україна за законом несе додаткову (субсидіарну) відповідальність по боргах ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат».

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду відповідачем та третьою особою не подано.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 21 лютого 2018 року з ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» стягнуто на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованості по заробітній платі в сумі 280,62 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 57298,89 гривень та індексацію суми заборгованості по заробітній платі в сумі 1686,98 гривень.

З листа Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області № К-326-4606 від 28 листопада 2013 року вбачається, що постановою Господарського суду Донецької області від 09 серпня 2004 року ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» визнано банкрутом.

З довідки № 20-05-09967, наданої Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області 12 серпня 2013 року слідує, що станом на 01 серпня 2013 року згідно з даними Інформаційно-пошукової системи «ЕТАП-КПД» у статутному капіталі ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» налічується державний пакет акцій у розмірі 92,897%.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що держава, інші публічно-правові утворення не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб. Також, суд першої інстанції виходив з того, що Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем, оскільки відповідач по справі не несе відповідальності за зобов'язаннями ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» перед позивачем щодо виплати йому заборгованості по заробітній платі та індексації заборгованості по заробітній платі.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до статті 367 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 619 ЦК України визначено, лише договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Згідно з частини другої статті 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

Частиною першою статті 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому у першу чергу задовольняються вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв'язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов'язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідної допомоги, належної працівникам у зв'язку з припиненням трудових відносин та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі.

Згідно з частиною другою статті 152 ЦК України передбачено, акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, у межах вартості акцій, що їм належать.

За положенням частини першої статті 9 Закону України «Про акціонерні товариства» визначено, засновниками акціонерного товариства визнаються держава в особі органу, уповноваженого управляти державним майном, територіальна громада в особі органу, уповноваженого управляти комунальним майном, а також фізичні та/або юридичні особи, що прийняли рішення про його заснування.

Відповідно до частини 1, 2 статті 96 ЦК України передбачено, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Також, згідно з частиною 1 статті 176 ЦК України, держава, ОСОБА_5 Крим, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи, що між сторонами у справі не існувало будь-яких зобов'язань, вони не перебували у трудових відносинах, обов'язок відповідача перед позивачем щодо виплати сум, належних від ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» не виникає.

Таким чином, суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Посилання позивача на положення статті 619 ЦК України висновків суду не спростовують, оскільки вказані правові норми не розповсюджуються на виниклі правовідносини.

Посилання позивача на гарантії Держави щодо виконання судових рішень, судом першої інстанції обґрунтовано визнано безпідставними з посиланням на те, що на дані правовідносини не поширюються положення Закону України «Про гарантії Держави щодо виконання судових рішень».

Посилання позивача в апеляційній скарзі на норми Конституції України і міжнародного права, зокрема, статті 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 1 Протоколу № 1 до Конвенції, не спростовують висновків суду. Законодавство України, яке регулює спірні правовідносини, цим нормам права не суперечить.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовано обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 10 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий Судді: