Справа № 466/6664/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/783/30/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року м.Львів

Справа № 466/6664/15

Провадження № 22ц/783/30/18

Апеляційний суд Львівської області в складі:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Шевченківського районного суду м.Львова, ухваленого у м.Львові 27 листопада 2017 року (суддя Кавацюк В.І.)

у справі

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, з участю третіх осіб: Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_6, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, скасування реєстрації;

позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, з участю третіх осіб: Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_6, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, скасування реєстрації;

позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, з участю третіх осіб: Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_6, про виселення та вселення,-

встановила:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася з позов до ОСОБА_5 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Як на підставу своїх вимог зазначала, що разом з дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_8 проживає в квартирі №82 на вулиці Шевченка, 338 у м. Львові. Зазначеною квартирою, в якій діти є зареєстрованими, вони користуються відповідно до договору найму в будинках державного і комунального житлового фону, укладеного на підставі розпорядження №110 від 13 березня 2014 року. ОСОБА_5 також зареєстрований за цією адресою, однак він не проживає в спірній квартирі з 20 червня 2014 року. Раніше договір найму на право користування квартирою був укладений з матір»ю відповідача ОСОБА_9, яка померла 18 вересня 2013 року, тому договір був переукладений. Після смерті ОСОБА_9 борг за житлово-комунальні послуги складав 16 700 грн., на квартиру був накладений арешт. Вона самостійно погасила заборгованість за житлово-комунальні послуги, щоб зняти квартиру з-під арешту. Факт непроживання відповідача в спірній квартирі з 20 червня 2014 року підтверджується актами ЛКП «Рясне-402» від 1 червня 2015 року та 4 серпня 2015 року. Просила визнати відповідача ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою №82 на вулиці Шевченка, 338 в м. Львові та зобовязати Шевченківський відділ Державної міграційної служби у м. Львові скасувати реєстрацію місця його проживання за адресою спірної квартири.

19 жовтня 2015 року з аналогічним позовом до відповідача звернулась ОСОБА_7. В обгрунтування своїх вимог посилалась на те, що вона проживає в спірній квартирі зі своєю донькою ОСОБА_4 та двома неповнолітніми онуками. Відповідач ОСОБА_5 є її колишнім зятем. Він не проживає у вищевказаній квартирі з 20 червня 2014 року.

28 вересня 2015 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_7, в якому, з урахуванням поданих 13 жовтня 2015 року уточнень до позовної заяви, просить постановити рішення, яким виселити відповідачів, як тимчасових жильців, з квартири №82 на вулиці Шевченка, 338 в м. Львові та вселити його в дану квартиру. Як на підставу своїх вимог посилався на те, що з 19 листопада 1997 року він зареєстрований у вищевказаній квартирі, яка складається з двох житлових кімнат та кухні з комунальними вигодами, та відповідно до розпорядження №110 від 13 березня 2014 року він є наймачем цієї квартири. Крім нього, в цій квартирі також зареєстровані діти ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, які до 2014 року фактично проживали разом зі своєю матірю ОСОБА_4 та бабою ОСОБА_7 в їх приватизованій квартирі №57 на вулиці Шевченка,342 в м Львові. Зазначає, що ОСОБА_4 є його колишньою дружиною, шлюб з якою розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2010 року. В серпні 2014 року ОСОБА_4, посилаючись на те, що вони продали свою приватизовану квартиру АДРЕСА_1 в м Львові і купили маленьку однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 (загальна площа 23,3 кв.м, житлова 9 кв.м), попросила його дозволу тимчасово проживати в його двокімнатній квартирі №82 на вулиці Шевченка, 338 в м. Львові, оскільки їх четверо осіб, а йому запропонувала тимчасово пожити в її однокімнатній квартирі №3 на вулиці Городоцькій, 60 в м. Львові. Крім цього, вони домовились, що кожен буде оплачувати комунальні платежі за квартиру, в якій фактично проживає. Зазначає, що в серпні 2015 року він прийшов до своєї квартири АДРЕСА_3, однак відповідачі в квартиру його не впустили. З приводу цього він звернувся з відповідними заявами в Шевченківський РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області та до керівника ЛКП «Рясне-402».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2017 рокуу задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, з участю третіх осіб : Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_6, про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, та скасування реєстрації місця проживання відмовлено у звязку з безпідставністю позовних вимог.

У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5, з участю третіх осіб : Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_6, про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, та скасування реєстрації місця проживання відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, з участю третіх осіб: Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_6, про виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення та вселення в квартиру задоволено повністю.

Ухвалено виселити ОСОБА_4 та ОСОБА_7 з квартири №82 в будинку №338 на вулиці Шевченка у м. Львові без надання іншого жилого приміщення.

Вселено ОСОБА_5 в квартиру №82 в будинку №338 на вулиці Шевченка в м. Львові.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4 Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необгрунтованим, та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову та відмову в задоволенні позовів ОСОБА_5 та ОСОБА_7Вказує, що відповідач в спірній квартирі не проживає з 20 червня 2014 року, що підтверджується актами ЛКП «Рясне-402» від 1 червня 2015 року та 4 серпня 2015 року.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України, в чинній на час ухвалення рішення редакції, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст. 10, 58-60 ЦПК України, в чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення редакції, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що спірна квартира №82 на вулиці Шевченка, 338 в м. Львові є неприватизованою, належить до комунальної власності м. Львова та складається з двох житлових кімнат, площею 28,10 кв.м, і кухні з комунальними вигодами. Загальна площа квартири становить 51, 60 кв.м.

Відповідно до розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №110 від 13 березня 2014 року наймачем даної квартири є ОСОБА_5, який зареєстрований в цій квартирі з 19 листопада 2014 року. На підставі зазначеного розпорядження між ОСОБА_5 та ЛКП «Рясне-402» 13 березня 2014 року укладено відповідний договір найму спірної квартири. Раніше наймачем вказаної квартири була мати ОСОБА_5 - ОСОБА_9, яка померла 18 вересня 2013 року.

Крім ОСОБА_5 в спірній кватирі є зареєстрованим з 23 листопада 2001 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який залучений до участі в справі в якості третьої особи, та з 8 серпня 2014 року зареєстрована малолітня ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 1998 року, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м Львова від 14 грудня 2014 року. ОСОБА_6 є їх сином, а малолітня ОСОБА_8 донькою ОСОБА_4 При народженні останньої ОСОБА_5 був записаний її батьком, однак в 2017 року цей запис було скасовано в судовому порядку. Позивач ОСОБА_7 є матірю ОСОБА_4

Є встановленим, що до 20 червня 2014 року ОСОБА_5 постійно проживав у спірній квартирі, наймачем якої він є, а з 20 червня 2014 року по 1 серпня 2014 року перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні №1 ОКЗ ОСОБА_10 з приводу розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю.

ОСОБА_4 разом з своєю матірю ОСОБА_7В та двома дітьми до серпня 2014 року проживали в приватизованій трикімнатній квартирі №57 на вулиці Шевченка, 342 у м. Львові, яка ними була продана в червні 2014 року. З серпня 3014 року по даний час вони проживають в спірній квартирі, наймачем якої є ОСОБА_5

В липні 2014 року ОСОБА_4 була придбана у власність однокімнатна неблагоустроєна квартира №3 на вулиці Городоцькій м. Львові, в якій на даний час вона зареєстрована разом зі своєю матірю ОСОБА_7

Відповідно до ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

У ст. 65 ЖК Української РСР передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно зі ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до приписів ст. ст. 98, 99 цього Кодексу наймач жилого приміщення та члени його сімї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача.

Вселення тимчасових жильців на строк понад півтора місяця допускається за умови додержання розміру жилої площі, встановленого для надання жилих приміщень (частина перша статті 48).

Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

Також встановлено, що влітку 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як колишнім подружжям, яке має спільного сина ОСОБА_11, була досягнута домовленість про те, що ОСОБА_4, разом зі своєю матірю ОСОБА_7 та дітьми, через відсутність умов для проживання у звязку з відчуженням своєї квартири, тимчасово вселяться в спірну квартиру а ОСОБА_5 тимчасово буде проживати в придбаній ними однокімнатній квартирі №3 на вулиці Городоцькій, 60 в м. Львові. У звязку з цією домовленістю ОСОБА_4, її мати ОСОБА_7 та двоє дітей проживають в спірній квартирі, а ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_2.

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд першої інстанції прийшов до переконання, що причини непроживання ОСОБА_5 в спірній квартирі є поважними та правових підстав для визнання його таким, що втратив право користування цією квартирою, немає. ОСОБА_4 та її мати ОСОБА_7 проживають в спірній квартирі в якості тимчасових жильців, оскільки як члени сімї наймача в квартиру №82 на вулиці Шевченка, 338 в м. Львові не вселялись, з наймачем однією сімєю не проживали, а тому підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що в задоволенні позовів ОСОБА_4 і ОСОБА_7 належить відмовити у звязку з їх безпідставністю, а позов ОСОБА_5 є таким, що підлягає до задоволення.

З висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 27 листопада 2017 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_4 - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 29 травня 2018 року.

Головуючий

Судді