Справа № 2-925/12
У Х В А Л А

Іменем України

24 квітня 2018 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді : Галась І.А.

при секретарі - Дмитрієвій А.А.

у відсутності сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК», заінтересована особа ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заяць Ольги Вікторівни,-

ВСТАНОВИВ:

28.08.2017 р. представник АТ «РОДОВІД БАНК», заінтересована особа ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заяць Ольги Вікторівни.

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що 26.01.2012 р. Деснянським районним судом м. Києва ухвалено рішення в цивільній справі №2-925/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

07.08.2012 р. на підставі вищезазначеного рішення АТ «РОДОВІД БАНК» отримав виконавчий лист.

АТ «РОДОВІД БАНК» звернувся до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження, за якою було відкрито виконавче провадження №49395059 з примусового виконання виконавчого листа.

16.08.2017 р. АТ «РОДОВІД БАНК» отримав постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 24.06.2016 р., яка винесена головним державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заяць Ольгою Вікторівною. Підставою для повернення виконавчого документа стягувачу встановлено те, що не виявлено належного боржникові майна, за рахунок якого можна звернути стягнення.

Представник АТ «РОДОВІД БАНК», вважає, що головним державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заяць О.В. по виконавчому провадженню №49395059 було порушено вимоги ст. 10, 18 Закону України «Про виконавче провадження», чим суттєво перешкоджено процесу виконання виконавчого провадження, а саме - не здійсненні усі необхідні дії, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження». Державний виконавець недбало поставився до своїх прямих обов'язків, які були покладені на нього Державою,що призвело до порушення прав АТ «РОДОВІД БАНК».

АТ «РОДОВІД БАНК» отримав оскаржувану постанову 16.08.2017 р., що підтверджується реєстраційним № 7352 та копією конверта, тому строк оскарження закінчується 26.08.2017 р. та не є порушений скаржником.

На підставі викладеного, АТ «РОДОВІД БАНК» як стягував вважає, що головним державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заяць Ольгою Вікторівною по виконавчому провадженні №49395059 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві з порушенням норм матеріального права та має бути скасована.

В судове представник Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» не з'явився, звернувся із клопотанням, відповідно до якого скаргу підтримує в повному обсязі та просив розглядати скаргу у відсутності їх представника.

Заінтересована особа - боржник ОСОБА_1 до судового засідання по розгляду скарги не з'являлась. Про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялась своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомляла. Поштова кореспонденція повернулась за закінченням встановленого строку зберігання. Будь-яких заяв клопотань на адресу Деснянського районного суду м. Києва не надходило.

Головний державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заяць Ольга Вікторівна або уповноважений представник Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання по розгляду скарги не з'явився. Про дату, час та місце розгляду скарги повідомлявся своєчасно та належним чином про, що свідчать матеріали справи. Будь-яких заяв клопотань на адресу Деснянського районного суду м. Києва не надходило.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 447 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу ДВС, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У відповідності до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами першою й другою статті 450 ЦПК України передбачено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Враховуючи вимоги статті 450 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності сторін, що не з'явились та які були повідомлені своєчасно та належним чином про розгляд скарги.

У зв'язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заявника, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч.1 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.01.2012 року, позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено і з ОСОБА_1 на корись ПАТ «Родовід Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі: 48918 доларів США 53 центи та 1820 грн. - судового збору.

На підставі зазначеного судового рішення, Деснянським районним судом м. Києва 07.08.2012 року, був виданий виконавчий лист № 2-925/12.

Постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження № 49395059 по виконанню виконавчого листа № 2-925/12.

24.06.2017 р. Головним державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заяць Ольгою Вікторівною, на підставі ч. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа (виконавчого листа №2-925/12 від 07.08.2017 р.) стягувачеві. Встановлено, що вжитими виконавцем заходами стягнути кошти не виявилось можливим. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру МВС України інформація про зареєстровані за боржником авто відсутня. Згідно відповіді ДФС України на обліку в органах ДФС боржник не перебуває. Згідно відповіді ПФУ інформація про місце роботи боржника відсутня, інформація про отримання пенсії відсутня. Виходами державного виконавця за адресою боржника за адресою боржника мана на яке можливо звернути стягнення не розшукано (а.с.11).

16.08.2017 р. АТ «РОДОВІД БАНК» отримав оскаржувану постанову, що підтверджується реєстраційним №7352 та копією конверта (а.с.12).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими, для виконання на всій території України.

У силу ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч. 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Державний виконавець, відповідно до вимог ч. 1. ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11 цього Закону).

24 червня 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення.

З вказаної постанови вбачається, що в результаті вжитих державним виконавцем заходів не виявляється встановити майно боржника, на яке може бути звернуто стягнення. Здійснені державним виконавцем відповідно до ЗУ "Про виконавче провадження" заходи щодо розшуку такого майна, виявились безрезультатними.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначається, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 ст.11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій ( ч.7 ст.12).

Згідно з ст. 10 Закону «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

В постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 07.02.2014 року №6 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах зазначено, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Перелік прав та обов'язків державного виконавця визначений ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», частиною 1 якої передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Також, відповідно до положень ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Згідно ч. 5 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Також, відповідно до ч. 8 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Проте, встановлено, що головний державний виконавець, у своїй постанові про повернення стягувачу виконавчого документа не навів жодних обставин в підтвердження свого висновку про відсутність майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення, оскільки не зазначено, які саме заходи з пошуку такого майна державним виконавцем було проведено, періодичність проведення таких дій, тощо.

Аналізуючи наведені норми права та обставини справи, суд приходить до висновку, що державним виконавцем не вжито належних і допустимих заходів для належного виконання рішення суду, як це передбачено п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України та статтею 18 Закону України " Про виконавче провадження", а тому не були наявні підстави, передбачені ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" до повернення виконавчого листа стягувачу

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем не було здійснено заходи розшуку майна боржника, тому наявні підстави для визнання його дій незаконними.

Суд вважає, що державний виконавець не в повному обсязі виконав роботу щодо виконання посадових прав та обов'язків, передбачених ст.18 Закону України «Про виконавче провадження». Так, виходячи з положень Закону України «Про виконавче провадження», що державний виконавець не виконав свій обов'язок щодо ефективного, своєчасного та у повному обсязі вчинення виконавчих дій, своїми правами не скористався, тобто у повному обсязі виконавчі дії не провів, майновий стан боржника належним чином не перевірив. Оскільки оскаржувана постанова державного виконавця не містить даних про вчинення інших виконавчих дій, окрім розшуку рахунків боржника у фінансових установах, доходів у вигляді заробітної плати/стипендії та інших джерел отримання доходів боржника, зокрема, не здійснено перевірки щодо наявності у нього корпоративних прав, майнових прав інтелектуальної власності, об'єктів інтелектуальної, творчої діяльності тощо.

Згідно п.20 Розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені ч.1 ст. 40 Закону.

Державний виконавець обмежилась лише надсиланням запиту до ПФУ та ДФС, однак не проводила накладення арешту на майно та рахунки боржника, не проводила пошук майна боржника, тобто не вчиняла жодної виконавчої дії, направленої на реальне виконання судового рішення.

Суд вважає, що державним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження № 49395059 були порушені вимоги ст.ст. 2, 13, 28,37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзацах 1 та 3 п. 1, п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду, тому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

Відповідно до ч.2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Таким чином, враховуючи, що державними виконавцем не виконані обов'язки, не використано весь обсяг прав, наданий Законом України «Про виконавче провадження» та не вжито всіх можливих заходів, спрямованих на виконання рішення суду, суд вважає, що заявлені у справі вимоги є обґрунтованими та приходить до висновку про наявність підстав для визнання незаконною бездіяльності державного виконавця, а також скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу.

Керуючись ст.ст. 18, 37 Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447-453, 353 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК», заінтересована особа ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заяць Ольги Вікторівни - задовольнити.

Визнати незаконною бездіяльність Головного державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заяць Ольги Вікторівни по виконавчому провадженню №49395059 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 24.06.2016 р.

Скасувати постанову Головного державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заяць Ольги Вікторівни по виконавчому провадженню №49395059 від 24.06.2016 р. про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: