ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2018 року

м.Суми

Справа №579/1734/17

Провадження № 22-ц/788/702/18

Апеляційний суд Сумської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Біляєвої О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Собини О.І., Ткачук С.С.,

за участю секретаря судового засідання Новікової А.С.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - Міністерство оборони України, Управління соціального захисту населення Кролевецької районної державної адміністрації, Глухівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Кролевецького районного суду Сумської області в складі судді Моргуна О.В. від 12 лютого 2018 року, ухвалене у м. Кролевець Сумської області, дата складення повного судового рішення - 22 лютого 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява мотивована тим, що відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 він з 27 липня 2015 року проходив військову службу за призовом під час мобілізації, в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка розташована у м. Шостка Сумської області.

У період з 29 вересня 2015 року по 27 листопада 2015 року він безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету і територіальної цілісності України.

Після повернення із зони АТО у зв`язку з погіршенням стану здоров`я в період з 25 грудня 2015 року по 08 січня 2016 року заявник знаходився на стаціонарному лікуванні в Кролевецькій Центральній районній лікарні Сумської області, а з 17 березня 2016 року - на лікуванні у шпиталю Національної гвардії України в м. Золочів Львівської області у в/ч НОМЕР_2 .

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії (далі - ВЛК) № 77-15.04.2016 року, виявлені у ОСОБА_1 захворювання пов`язані з проходженням військової служби. У встановленні причинного зв`язку виявлених захворювань із захистом Батьківщини та виконанні обов`язків військової служби заявнику було відмовлено з підстав відсутності посвідчення учасника бойових дій.

03 червня 2016 року заявник отримав посвідчення учасника бойових дій, а 06 жовтня 2016 року на підставі Указу Президента України від 26 вересня 2016 року № 411/2016 був звільнений демобілізований у запас з лав Збройних Сил України.

Рішення МСЕК № 1 від 29 березня 2017 року не встановила ступінь втрати працездатності, посилаючись на те, що у довідці ВЛК від 15 квітня 2016 року вказано, що захворювання пов`язані з проходженням військової служби, а не під час виконання обов`язків військової служби.

З урахуванням уточнення заяви від 12 лютого 2018 року (ас. 24) заявник просив установити факт, що має юридичне значення, а саме: визнати період з 27 липня 2015 року по 06 жовтня 2016 року виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків) під час захисту Батьківщини при проходженні військової служби за призовом, а не в добровільному порядку, під час мобілізації, на особливий період. Встановлення такого факту необхідне для визнання його особою з інвалідністю, отримання гарантій, установлених державою як учаснику бойових дій.

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 12 лютого 2018 року заяву задоволено.

Встановити факт виконання ОСОБА_1 у період з 27 липня 2015 року по 06 жовтня 2016 року обов`язків військової служби під час перебування на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу та зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідало обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку, за призовом під час часткової мобілізації на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року № 15/2015.

Рішення мотивоване тим, що факт виконання заявником обов`язків військової служби в зазначений період підтверджений належними доказами. Встановлення такого факту має для заявника юридичне значення, а саме: отримання гарантій, установлених державою як учаснику бойових дій.

У березні 2018 року Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та закрити провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вимоги заявника зводяться до незгоди з висновком військово-лікарської комісії, оскарження рішення якої здійснюється в порядку адміністративного судочинства, а тому заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження. Крім того, згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року зі змінами, не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання.

Учасники справи у письмовій формі відзив на апеляційну скаргу не подали.

У судове засідання учасники справи, які про дату, час і місце розгляду справи повідомлені, не з`явились.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України), визначені частиною першою ст. 315 ЦПК України. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідні роз`яснення викладені у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення».

У справі, яка переглядається, суд установив, що молодший сержант ОСОБА_1 відповідно до наказу військового комісара Кролевецького районного військового комісаріату Сумської області від 27 липня 2015 року № 75 призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19 серпня 2015 року № 532 (ас. 6).

Згідно з довідкою Національної гвардії України від 31 липня 2015 року № 10165, заявник дійсно проходив військову службу за призовом під час часткової мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 м. Шостка з 27 липня 2015 року по час видачі довідки та залучався до виконання службово-бойових завдань поза місцем постійної дислокації (ас. 7).

Розпорядженням командувача Національної гвардії України від 12 березня 2016 року № 27/31/1-1423 ОСОБА_1 був відряджений до госпіталю Національної гвардії України (м. Золочів) з 17 березня 2016 року на стаціонарне лікування (ас. 7, 8).

Довідкою військово-лікарської комісії від 15 квітня 2016 року № 77 підтверджується, що за наслідками медичного огляду ОСОБА_1 . ВЛК встановила останньому діагноз і причинний зв`язок захворювання з проходженням військової служби (ас. 13).

ОСОБА_1 наданий статус учасника бойових дій; він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (ас. 14).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 06 жовтня 2016 року № 207 ОСОБА_1 виключений того ж дня зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення на підставі Указу Президента України від 26 вересня 2016 року № 411/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15» (ас. 11).

Згідно з частинами першою, четвертою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХП (далі Закон № 2232-ХП), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 24 Закону № 2232-ХП визначено початок і закінчення проходження військової служби; час та місце виконання обов`язків військової служби.

Так, згідно з частинами першою, другою цієї статті, початком проходження військової служби вважається:

1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу;

2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації;

3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних;

4) день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

За приписами частини третьої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХП (далі Закон № 2011-ХП) військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військовозобов`язані та резервісти вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, служби у військовому резерві, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", указами Президента України.

Згідно з частиною третьою статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII визначає категорії осіб, які визнаються учасниками бойових дій, у тому числі й за безпосередню участь в АТО, та встановлює їм пільги.

Постанова Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року

№ 413 Про затвердження Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення визначає порядок надання статусу учасника бойових дій, його позбавлення та встановлює документи, які подаються на розгляд комісій.

Отже, законом визначено порядок встановлення фактів, зокрема, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, а тому такий факт не підлягає встановленню у судовому порядку.

Проте суд першої інстанції, установивши, що початок і закінчення проходження ОСОБА_1 військової служби підтверджується письмовими доказами, учасниками справи не оспорюється; заявнику наданий статус учасника бойових дій, який має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, не урахував наведені норми права і дійшов помилкового висновку про те, що факт виконання заявником обов`язків військової служби підлягає встановленню у судовому порядку.

У разі незгоди заявника з висновком військово-лікарської комісії від 15 квітня 2016 року він не позбавлений права оскаржити рішення ВЛК у ЦВЛК або в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, в адміністративному суд, згідно із п. 10 ч.4 ст. 2 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

За таких обставин суд апеляційної визнає наведені в апеляційній скарзі доводи обґрунтованими.

Підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення, згідно з пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

Установивши, що суд першої інстанції під час ухвалення оскарженого рішення порушив норми матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції скасовує рішення і ухвалює нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: визнати період з 27 липня 2015 року по 06 жовтня 2016 року виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків) під час захисту Батьківщини при проходженні військової служби за призовом, а не в добровільному порядку, під час мобілізації, на особливий період.

Щодо вимоги апеляційної скарги про закриття провадження у справі з тих підстав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, то така вимога не є обґрунтованою з огляду на те, що заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, який розглядається в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 12 лютого 2018 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.М. Біляєва

Судді: О.І.Собина

С.С.Ткачук