Провадження №: 6/755/94/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

"19" листопада 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Гончарука В.П.,

з секретарем Красновою І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду від 21 лютого 2014 року по справі № 188/14, заінтересовані особи: ОСОБА_1, ОСОБА_2, суд -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчих листів на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 21 лютого 2014 року по справі № 188/14 про солідарне стягнення на користь ПАТ «Укрсоцбанк» із ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованості у сумі 774 011,97 грн. та третейського збору у сумі 8 140,12 грн.

Мотивуючи тим, що вказане рішення третейського суду отримано банком 11 березня 2014 року. Станом на момент звернення до суду рішення про стягнення заборгованості боржниками добровільно не виконано, що змушує стягувача звернутися до суду за виконавчими документами для можливості виконання судового рішення в примусовому порядку.

У судове засідання сторони не з'явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Оскільки неявка осіб не перешкоджає вирішенню заяви про видачу виконавчого листа, суд вважає за можливе проводити її розгляд у відсутність не з'явившихся осіб.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши матеріали третейської справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦПК України справи щодо оскарження рішень третейських судів, оспорювання рішень міжнародних комерційних арбітражів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом (за місцезнаходженням арбітражу).

За положеннями п. 9 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду від 21 лютого 2014 року по справі № 188/14, заінтересовані особи: ОСОБА_1, ОСОБА_2.

Тобто провадження відкрито до вступу в дію Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, а тому підлягає розгляду Дніпровським районним судом м. Києва за місцем знаходження третейського суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 483 ЦПК України, питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду. Заява про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем проведення третейського розгляду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом.

А відтак, заява про видачу виконавчого листа подана у строки, визначені ст. 483 ЦПК України.

Судом встановлено, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 21 лютого 2014 року стягнуто солідарно на користь ПАТ «Укрсоцбанк» із ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованості у сумі 774 011,97 грн. та третейського збору у сумі 8 140,12 грн.

Як убачається із матеріалів справи, 23 квітня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем 1 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №07.1/130-8, відповідно до умов ПАТ «Укрсоцбанк» надав відповідачу 1 грошові кошти в межах максимального ліміту в сумі 61 600,00 Доларів США, а позичальник при цьому зобов'язався своєчасно погашати суму заборгованості, сплатити відсотки за користування кредитом.

В забезпечення своєчасного та повного виконання боргових зобов'язань за означеним договором, 23 квітня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем 2 було укладено договір поруки № 1, за яким поручитель зобов'язалась відповідати разом з позичальником перед кредитором як солідарні боржники за повне та своєчасне виконання боргових зобов'язань.

Відповідно до п. 6.2 договір відновлювальної кредитної лінії №07.1/130-8 від 23 квітня 2008 року у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М.Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем або Білоконем Юрієм Миколайовичем у порядку черговості вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків.

Згідно із ст. 55 Закону України «Про третейські суди», рішення третейського суду виконуються зобов'язаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні. Якщо в рішенні строк його виконання не встановлений, рішення підлягає негайному виконанню.

Судом встановлено, що прийняте третейським судом рішення ТОВ «Аметиста» та ОСОБА_1 добровільно не виконують, жодних дій направлених на погашення заборгованості не здійснюють.

Згідно ч. 3 ст. 485 ЦПК України, при розгляді справи у судовому засіданні суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 486 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 486 ЦПК України, суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо:

1) на день ухвалення рішення за заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського суду скасовано судом;

2) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

3) пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого листа, а причини його пропуску не визнані судом поважними;

4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

5) третейська угода визнана недійсною;

6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом;

8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу суду відповідну справу;

9) третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Наявні матеріали справи не містять умов, встановлених ст. 486 ЦПК України, не надано вказаних доказів і заінтересованими особами, у зв'язку з чим підстави для відмови в задоволенні заяви про видачу виконавчого листа - відсутні.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цьогоЗакону.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Отже, на час ухвалення рішення Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків, Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Разом з тим, у п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» міститься визначення терміну «споживач» як фізичної особи, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Таким чином, вищевказаний закон визначає споживачем виключно фізичну особу.

У своїй постанові від 20.05.2015 року по справі №6-64цс15 Верховний Суд України зазначає: «Статтею 5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Статтею 6 Закону України "Про третейські суди" визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами. Законом України "Про внесення змін до статті 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам" частину першу статті 6 Закону України "Про третейські суди" доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року. Отже на час укладання кредитного договору (15 листопада 2011 року) Закон України "Про третейські суди" містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). З огляду на наведене суди дійшли правильного висновку про те, що третейське застереження в кредитному договорі від 15 листопада 2011 року було укладено в порушення вимог пункту 14 частини першої статті 6 Закону України "Про третейські суди", і в цій частині кредитний договір слід визнати недійсним».

Аналізуючи зміст наведеної постанови вищої судової інстанції, суд приходить до висновку, що будь-який спір, який виникає між кредитодавцем та особисто позичальником незалежно від процесуального статусу вказаних осіб у справі, зокрема щодо укладення та виконання кредитного договору, є спором про захист прав споживачів.

В такому випадку, рішення третейського суду по якому заявник просить видати виконавчий документ, стосовно особи самого позичальника прийняте у справі, яка не підвідомча третейському суду відповідно до закону, оскільки третейським судам заборонено розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

При цьому, суд вважає, що відсутні будь-які підстави для відмови у видачі виконавчого листа за прийнятим рішенням третейського суду відносно ОСОБА_2, яка була поручителем за договором кредиту, укладеним між банком та позичальником ОСОБА_1, оскільки відносини між поручителями та кредитодавцем ґрунтуються на договорі поруки і жодна зі сторін такого договору не є споживачем(позиція Верховного суду України у справі №6-2767цс15 від 19.01.2016 року). При цьому, інших підстав передбачених чинним законодавством України для відмови у видачі виконавчого листа стосовно поручителя судом не встановлено.

Таким чином, поручитель ОСОБА_2 не є споживачем послуг банку, оскільки за договором поруки поручитель не звертається до банку з індивідуальним замовленням та не отримує від банку ніякої послуги, а лише відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржника, а тому дія Закону України «Про захист прав споживачів» на неї не поширюється.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що заява Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду від 21 лютого 2014 року по справі № 188/14, заінтересовані особи: ОСОБА_1, ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» підлягають стягненню понесені по даній справі судові витрати з оплати судового збору в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 260, 261,485, 487, п. 11 Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 2, 55, 56 Закону України «Про третейські суди», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду від 21 лютого 2014 року по справі № 188/14, заінтересовані особи: ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Видати виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 21 лютого 2014 року по справі № 188/14. по справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по договору кредиту, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість у сумі 774 011,97 грн., а також третейський збір у сумі 8 140,12 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судові витрати пов'язані з оплатою судового збору у розмірі 243,60 грн.

В решті заявлених вимог - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в частині відмови у задоволенні заяви до Київсбкого Апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів від дня отримання її копії.

Суддя