Справа № 732/570/17 Провадження № 22-ц/795/616/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Висоцька Н. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Бобрової І.О.

із секретарем - Зіньковець О.О.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 07 березня 2018 року (місце ухвалення м. Городня) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2008 році між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір про надання не відновлювальної кредитної лінії № 941/7-14, відповідно до якого Кредитор надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпечуваності, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 81 000,00 грн.

У порушення умов укладеного договору, позичальник ОСОБА_3, зобов»язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 22.03.2017 має прострочену заборгованість, а саме: 79 641, 00 грн за кредитом, 93 891,85 грн за відсотками, 11 149,75 грн розмір інфляційних витрат за кредитом, 12348,54 грн розмір інфляційних витрат за відсотками.

З метою забезпечення належного виконання зобов»язаня за Кредитним договором, 28.02.2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір, відповідно до якого остання передала банку в іпотеку майно, а саме: жилу двокімнатну квартиру, житловою площею 30,5 кв.м., загальною площею 50,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Городня Чернігівської області, вул. Жижкуна, 4/6. Сторони оцінили предмет іпотеки в 101 404,00 грн.

Відповідач свої вимоги щодо основного зобов»язання не виконує, а тому позивач має право звернутись до позичальника з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором боржника.

В прохальній частині позову позивач просить в рахунок погашення заборгованості за Договором про надання не відновлювальної кредитної лінії № 941/7-14 від 28.02.2008 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі 197031,14 грн, а саме: за кредитом 79641,00 грн, за відсотками 93891,85 грн, розмір інфляційних витрат за кредитом 11149,75 грн, розмір інфляційних витрат за відсотками 12 348, 54 грн. Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на жилу двокімнатну квартиру житловою площею 30,5 кв.м., загальною площею 50,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Городня Чернігівської області, вул. Жижкуна, 4/6, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» витрати по сплаті судового збору.

У запереченнях на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_4 зазначає, що відповідач з даним позовом не згодна оскільки рішенням Городнянського районного суду у справі № 2 6/2010 від 09.08.2010 вже було стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача 153170,51 грн, дане рішення набрало законної сили та було видано виконавчий лист, відкрито виконавче провадження. Крім того, зазначеним рішенням вже було відмовлено у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказана вартість іпотеки в сумі 101 404 грн була реальною у 2008 році, на сьогодні вартість квартири є значно вищою. Позивачем порушені вимоги ст. 35 ЗУ «Про іпотеку».

Рішенням Городнянського районного суду від 07.03.2018 позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором № 941/7-14 від 28.02.2008 в сумі 197031,14 грн, що складається з: 79641,00 грн заборгованості за кредитом, 93891, 85грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 11149, 75 грн інфляційних витрат за кредитом, 12348,54 грн інфляційних витрат за процентами, звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 30,5 кв.м., загальною площею 50,2 кв.м., яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору міни від 03.09.2002, що є предметом іпотеки за договором іпотеки від 28.02.2008, укладеним між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з початковою ціною продажу предмета іпотеки в сумі 281 371 грн, визначеною оцінкою майна №С357 від 08.12.2017. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» в повернення понесених судових витрат на сплату судового збору в сумі 2122,17 грн та витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 3168,00 грн, а всього стягнуто 5290,17 грн в повернення судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду від 07.03.2018, та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Заявник також просить застосувати до вимог ПАТ «Укрсоцбанк» строки позовної давності.

За доводами апеляційної скарги, позивач звернувся з позовом до суду з пропуском строку позовної давності, на чому наголошувала відповідач. Позивач міг пред»явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов»язання (тридцять перший день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі). Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв»язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.

Заявник посилається на вимоги ЗУ «Про іпотеку», зазначає, що позивач не дотримався встановленого законом терміну у 30 календарних днів для виконання вимоги про добровільне погашення. ОСОБА_2 не отримувала лист претензію від позивача.

Судом не було досліджено надходження коштів від ОСОБА_3 на рахунки Городнянського ВДВС по виконанню саме спірного кредитного договору, яка сума коштів і чи пішли ці кошти на виконання судового рішення у справі № 732/570/17, яким з ОСОБА_3 була стягнута заборгованість по кредитному договору, а в задоволенні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки було відмовлено.

У судове засідання призначене на 15.05.2018 представник позивача не зявився, при цьому не направив клопотання про розгляд справи у його відсутність та про причини суд не повідомляв.

29.05.2018 представник позивача також не зявився у судове засідання, проте 23.05.2018 представник ПАТ «Укрсоцбанк» на адресу суду надав клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з неможливістю бути присутнім у судовому засіданні, через відрядження (а.с. 33 т. 1), проте на підтвердження викладених обставин доказів не надано.

Судом апеляційної інстанції враховано, що позивач є юридичною особою і не позбавлений можливості забезпечити явку іншого представника. При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що лише представник позивача ОСОБА_5 уповноважена на розгляд даної справи, та є єдиною особою, яка має можливість представляти інтереси банку у суді.

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси позивача у суді представляли декілька представників зокрема: ОСОБА_6, що свідчить про те, що банк надавав іншим особам право представляти інтереси банку у суді. Крім того, під час пред»явлення позову зазначеним представником було заявлено клопотання про розгляд даної цивільної справи у всіх судових інстанціях без присутності представника позивача на підставі наявних доказів та матеріалів.

За таких підстав колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважає за можливе слухати справу за відсутності представника банку.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що 28.02.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3 було укладено договір про надання не відновлювальної кредитної лінії № 941/7-14, згідно якого банк надав позичальнику кошти у тимчасове користування у розмірі 81 000,00 грн, зі сплатою 14,00 % річних, з кінцевим терміном погашення всіх траншів кредиту до 23.02.2023 (а.с. 5-9 т. 1).

28.02.2008 між позивачем та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником основного зобов»язання, наступне нерухоме майно: жила двокімнатна квартира, житловою площею 30,5 кв.м., загальною площею 50,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору міни, посвідченого 03.09.2002, ОСОБА_7, приватним нотаріусом Городнянського районного нотаріального округу Чернігівської області за реєстровим № 2147, право власності зареєстроване Городнянським БТІ згідно з реєстраційним написом запис в реєстровій книзі № 16, номер 2550 від 06.09.2002, реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 22178754 (а.с. 10-12, 75 т. 1).

Рішенням Городнянського районного суду від 09.08.2010, справа № 2-6/2010, позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Київської міської філії ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення за рахунок іпотеки заборгованості по кредиту та стягнення заборгованості по кредиту задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 153170,51 грн заборгованості по кредиту. В зверненні стягнення на предмет іпотеки: двокімнатну квартиру в АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_2 відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 20.09.2010 рішення Городнянського районного суду від 09.08.2010 залишено без змін (а.с. 263-264, 265-267 т. 1).

З листа Городнянського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 05.02.2018 № 08-43/11763/14-5 вбачається, що на підставі вказаного вище рішення було видано виконавчий лист, та 30.01.2015 відкрито та приєднано до зведеного виконавчого провадження. Починаючи з 2015 по 2017 рік боржником самостійно сплачено грошові кошти по даному виконавчому провадженню в сумі 1896,46 грн на погашення заборгованості за кредитним договором. З березня 2017 року і на час підготовлення даного листа кошти на погашення заборгованості від боржника не надходять на депозитний рахунок Городнянського районного ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області (а.с. 231 т. 1).

З довідки розрахунку заборгованості ОСОБА_3 вбачається, що станом на 22.03.2017 загальна сума заборгованості складає 251 584, 21 грн, яка складається з: сума заборгованості за кредитом 79 641, 00 грн, сума заборгованості за відсотками 93 891, 85 грн, розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 25 874, 49 грн, розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 28 678, 58 грн, розмір інфляційних витрат за кредитом 11 149, 75 грн, розмір інфляційних витрат за відсотками 12 348, 54 грн (а.с. 22-24 т. 1).

23.03.2017 на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 банк надсилав уточнену вимогу про усунення порушень, вимогу про добровільне виселення (а.с. 20 т. 1).

Висновком № С-357 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 08.12.2017 встановлена дійсна (ринкова) вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_4, що належить на праві власності ОСОБА_2 станом на дату проведення експертизи встановлена 281 371 грн (а.с. 179-185 т. 1).

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ "Укрсоцбанк" та звертаючи стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка ОСОБА_2, уклавши договір іпотеки поручилась своїм майном (квартирою) за невиконання чи неналежне виконання позичальником ОСОБА_3 своїх зобовязань щодо своєчасного та повного повернення споживчого кредиту.

Апеляційний суд, в цілому, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, який повно та всебічно зясував обставини справи, перевірив доводи позивача, надав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та застосував правові норми, які регулюють спірні правовідносини. Рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та визначення порядку звернення ґрунтується на матеріалах справи, встановлених обставинах та відповідає вимогам закону в частині наявності підстав для задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Визначення поняття зобовязання міститься у частині перші статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За змістом частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; основне зобовязання - зобовязання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобовязання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Ч. 6 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, не є обґрунтованими доводи апеляційної скарги, щодо не застосування строку позовної давності, про що було подано відповідну заяву до суду першої інстанції представником відповідача та третьої особи.

Ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії кредитного договору не звільняє сторони від виконання зобовязань (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 3 ст. 264 ЦК України визначено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Доказами справи підтверджено, що кредит за договором від 28.02.2008 не погашено, рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 09.08.2008 (виконавчий лист №2-6/2010) не виконано, що підтверджується даними Городнянського районного ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області №08-43/11763/14-5 від 05.02.2018 (а.с.231, т. 1).

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи №С-357 від 08.12.2017 року дійсна вартість спірної квартири становить 281 371 грн (а.с.179-185, т. 1).

Як вбачається з матеріалів справи, наданого розрахунку заборгованості, останній платіж позичальником був здійснений у 2016 році, а позов до суду надійшов 14.04.2017, що підтверджується наданою довідкою ПАТ «УКРСОЦБАНК» від 22.03.2017 № 10.1-87/4977 (а.с. 262 т. 1), тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для застосування строків позовної давності.

Спростовуються матеріалами справи і доводи, щодо не дотримання терміну у 30 календарних днів для виконання вимоги про добровільне погашення, оскільки уточнена вимога вих. №Б 17.03/28 була надіслана, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 20 т. 1). Як вбачається з матеріалів справи зазначену письмову вимогу про усунення порушень зобовязання за договором кредиту ОСОБА_3 та ОСОБА_2 залишили без задоволення, заборгованість не погасили.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано виходив, що за змістом ст.35 Закону України «Про іпотеку» вимога про усунення порушення зобовязання надсилається саме для добровільного погашення заборгованості, зважаючи на те, що з моменту надіслання вимоги (23.03.2017 року) добровільно зобовязання не виконано навіть частково, твердження представника сторони відповідача про те, що недотримання банком 30-денного терміну до звернення до суду є підставою для відмови у позові, не приймається судом до уваги, оскільки сторона відповідача не скористалась наданим законом строком для добровільного виконання вимоги банку.

Доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом першої інстанції рішення Городнянського районного суду по справі № 2/6/2010 від 09.08.2010, яким відмовлено ПАТ «Укрсрцбанку» у зверненні стягнення на предмет іпотеки, з підстав не направлення письмової вимоги, правильних висновків суду не спростовують, жодних доказів, які б спростовували висновки суду матеріали справи не містять. Таких доказів не додано до апеляційної скарги, не отримано таких доказів судом апеляційної інстанції у ході розгляду справи (а.с. 265-267, т. 1).

Під час розгляду справи суд першої інстанції дотримався вимог закону, повно та всебічно з'ясував обставин справи, надав правову оцінку доводам і запереченням сторін та зібраним у справі доказам, вірно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності відмови в задоволенні позову у повному обсязі, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Разом з тим, особливості обсягу вимог іпотекодержателя, які задовольняються за рахунок предмета іпотеки, визначаються Законом «Про іпотеку». За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов»язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов»язання (ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про іпотеку»). Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов»язаних з пред»явленням вимоги за основним зобов»язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов»язання чи умов іпотечного договору (ч. 3 ст. 7 Закону «Про іпотеку»).

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

З врахуванням наведеного, оскільки ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у рішенні суду, крім іншого, має бути зазначено загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки. Отже, зясування питання про розмір заборгованості позичальників за кредитними договорами, в рахунок погашення якої заявлено вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, входить в предмет доказування у справі. Однак судом першої інстанції не враховано наведених вище обставини та вимоги процесуального законодавства, не досліджено надані ПАТ «Укрсоцбанк» докази щодо заборгованості за кредитними договорами.

Як вбачається, до суми загальної заборгованості позивачем включені суми інфляційних витрат за кредитом та інфляційних витрат за процентами, які не є основним зобов»язанням, оскільки нараховані відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка передбачає обов»язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов»язанння, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду слід змінити в частині визначення суми заборгованості в рахунок якої звернуто стягнення на предмет іпотеки, зменшенню підлягає загальна сума заборгованості з 197031,14 грн до 17353,00 грн, за рахунок виключення з вказаної суми 11149,75 грн інфляційних витрат за кредитом та 12348,54 грн інфляційних витрат за процентами.

З врахуванням вище викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції зміні в частині визначення суми заборгованості в рахунок якої звернуто стягнення на предмет іпотеки, зменшивши загальну суму за рахунок виключення з вказаної суми інфляційних витрат за кредитом та інфляційних витрат за процентами.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається, банком при подачі позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 2122,17 грн, проте поза увагою суду першої інстанції залишено, що даний спір є немайновий, оскільки в справі наявне рішення про стягнення заборгованості за вказаним кредитом, тому сума судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції є 1600,00 грн, яку і слід стягнути на користь банку, оскільки позов про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено та рішення суду в цій частині залишено без змін, на користь банку підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції, який підлягає зменшенню з 2122,17 грн до 1600,00 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 07 березня 2018 року змінити в частині визначення суми заборгованості в рахунок якої звернуто стягнення на предмет іпотеки, зменшивши загальну суми заборгованості з 197031 грн. (сто дев'яносто сім тисяч тридцять одна) 14 коп. до 173532 грн. (сто сімдесят три тисячі п»ятсот тридцять дві) 85 коп., за рахунок виключення з вказаної суми 11149 грн. 75 коп. інфляційних витрат за кредитом та 12348 грн. 54 коп. інфляційних витрат за процентами.

Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 07 березня 2018 року змінити в частині визначення суми судових витрат, зменшивши суму стягнутого судового збору з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» з 2122,17 грн. до 1600,00 грн, а всього загальну суму судових витрат з 5290,17 грн. до 4768,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Судове рішення у повному обсязі складено 31.05.2018.

Головуючий:Судді: