Постанова

Іменем України

14 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 757/38083/15-ц

провадження № 61-15867св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), ЛеськоА. О., Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідач - Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року у складі судді Васильєвої Н. П. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2017 року у складі суддів: Панченка М. М., Волошиної В. М., Слюсар Т. А.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду із позовом до Держави України в особі Кабінету Міністрів України про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що судова влада створила їм перешкоди у доступі до правосуддя шляхом ухвалення судових рішень, із якими вони не погоджуються.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто заявникам.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ухвалою суду від 20 жовтня 2015 року позовну заяву залишено без руху. З позовної заяви вбачається, що позивачі протягом декілька років на заяви отримують неправосудні рішення, що судова влада створила їм перепони у доступі до суду та можливості отримати правосудне рішення. Разом з тим, у позовній заяві не викладено обставин, якими обгрунтовуються позовні вимоги, не зазначено, в чому полягає порушення прав позивачів та правові наслідки за змістом позовних вимог. В позовній заяві взагалі відсутні посилання на докази, що підтверджують обставини позовної заяви, не зазначено і підстав про звільнення від доказування. Позовна заява не містить обґрунтування розміру заявлених вимог щодо моральної шкоди. Вимоги ухвали від 20 жовтня 2015 року заявниками не виконано.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2017 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що згідно пунктів 3, 5 частини другої статті 119 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення із позовом) позовна заява повинна містити зміст позовних вимог та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.Між тим, позовна заява ОСОБА_4, ОСОБА_5 не містить посилання на те, ким та яке саме право позивачів порушене та підлягає захисту в судовому порядку.Відповідно до пункту 6 частини другої статті 119 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення із позовом) позовна заява повинна містити зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування. Проте позовна заява ОСОБА_4, ОСОБА_5 не містить будь-яких посилань на докази, якими підтверджуються обставини, викладені в позовній заяві. Не містить позовна заява і посилання на підстави для звільнення заявників від доказування.Крім того, позивачами жодним чином не обґрунтовується розмір заявлених ними вимог про відшкодування моральної шкоди.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, ОСОБА_5 просять скасувати ухвали судів, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження обґрунтовано тим, що суд першої інстанції позбавив позивачів можливості надати докази та обґрунтувати вимоги нормами закону; судова влада створила їм перешкоди у доступі до правосуддя шляхом ухвалення незаконних судових рішень.

03 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

За положеннями статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із частиною третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із вимогами пунктів 3, 5, 6 частини другої статті 119 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення із позовом)позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги;зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Відповідно до статті 121 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення із позовом) суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119, 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, у якій зазначаються підстави для залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтях 119, 120 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою у день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За змістом статей 11, 119 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення із позовом) позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови у задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною.

Обґрунтовуючи заявлений позов, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначали, що вже декілька років в правовій соціально-демократичній державі ведуть пошук судового захисту, на заяви отримують неправосудні рішення. У зв'язку з наведеним позивачі вважають, що судова влада створила їм перешкоди у доступі до суду, позбавила можливості отримати від суду правосудне рішення.

Підстава позову має відображати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування.

Разом з тим, із позовної заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_5 неможливо встановити підставу позову, зокрема обставини про те, які саме рішення за участю позивачів приймалися судами України; в яких правовідносинах; якими діями/бездіяльністю судів при прийнятті таких рішень завдано моральної шкоди позивачам та в чому вона полягає (стаття 23 ЦК України).

Протягом визначеного судом часу на усунення недоліків позовної заяви підставу позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не уточнено, а тому обґрунтовано не прийнято до розгляду позов, в якому не вказано підстави його заявлення.

Порядок вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду судом першої інстанції не порушено, на що обґрунтовано вказав й суд апеляційної інстанції, а тому колегія суддів залишає оскаржувані ухвали судів без змін за статтею 401 ЦПК України.

Згідно із частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв