АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22ц/796/1766/18 Головуючий у 1 інстанції - Катющенко В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

cуддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення додаткових витрат на дитину,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 та просила ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між сторонами, що був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві. Крім того, просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання спільної дитини - доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Також, просила стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 1 125 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що сімейне життя у сторін не склалося через суттєві розбіжності в характерах та поглядах на сім'ю, а тому подальше подружнє життя та ведення спільного господарства видається позивачеві неможливим. Зазначала також, що від шлюбу з відповідачем має малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває на утриманні матері. При цьому, відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини. Також, у зв'язку із наявністю у дитини здібностей до плавання, позивач щомісяця оплачує уроки плавання для доньки, з огляду на що, половину указаних витрат просить стягувати з відповідача в порядку ст. 185 СК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.09.2017 року позовну заяву ОСОБА_2 в частині позовних вимог про стягнення аліментів повернуто позивачеві, у зв'язку з недотриманням порядку її подання, передбаченого ч. 3 ст. 118 ЦПК України(в редакції, чинній на момент постановлення такої ухвали).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року позов задоволено частково. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції м. Києва(актовий запис №606).

У задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини - відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначене рішення суду скасувати, як ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове, яким розірвати шлюб між сторонами та встановити розмір аліментів на утримання малолітньої доньки у розмірі 50% від сукупного доходу відповідача.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Отже, справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач та її представник просили відхилити апеляційну скаргу, як необґрунтовану.

Відповідач в судове засідання не з'явився та надіслав суду клопотання, в якому просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу у межах заявлених доводів, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, з огляду на наступне.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції

Враховуючи те, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а також те, що рішення суду в частині відмови у стягненні додаткових витрат на дитину не оскаржується, колегія суддів вважає за можливе переглянути в апеляційному порядку рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року лише в частині розірвання шлюбу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 03 вересня 2010 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, про що у книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис за №606 /а.с. 12/.

Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває на утриманні матері.

Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив з того, що причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, а подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї є неможливим.

Колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що вимагаючи скасування рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року, відповідач просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між сторонами. Однак, указана позовна вимога вже була задоволена судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Разом з тим, враховуючи доводи апеляційної скарги, які полягають у твердженні відповідача про те, що суд помилково не надав сторонам строк для примирення подружжя, колегія вважає за можливе зазначити наступне.

Так, за змістом ч.ч. 9 та 10 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до положень ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно частин 3 та 4 ст. 56 цього Кодексу кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є правом суду, а не його обов'язком.

Між тим, ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 лютого 2018 року провадження у справі зупинено, а сторонам надано строк два місяці для примирення.

За спливом указаного строку, будь-яких обставин, які б давали підстави вважати, що збереження шлюбу між сторонами можливе, не встановлено. Позивач звернулася до суду з клопотанням, в якому наголошувала на тому, що не зважаючи на наданий судом строк, зберегти подружні стосунки, шлюб та сім'ю,- не вдалося.

В суді апеляційної інстанції об'єктивно встановлено, що сторони з травня 2017 року не ведуть спільного господарства, проживають окремо, а шлюб між ними носить формальний характер.

При цьому відповідачем не було надано суду доказів щодо можливості збереження даної сім'ї та подальшого спільного проживання сторін. Примушування позивача до збереження шлюбних стосунків суперечить вимогам закону.

Дослідивши зібрані по справі докази та давши їм оцінку в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що сім'я сторін розпалася, а їхнє спільне проживання суперечить інтересам позивача, що має істотне значення.

Враховуючи відсутність у сторін морально-правової основи шлюбу, яка ґрунтується на почуттях взаємної поваги та любові, взаємній підтримці та допомозі, враховуючи фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення, а також відсутність у сторін спору щодо місця проживання дитини, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції ухвалене на повно з'ясованих обставинах та не може бути скасоване з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 31 травня 2018 року.

Головуючий

Судді