Якимівський районний суд Запорізької області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Справа № 330/2012/18
"30" листопада 2018 р.Якимівський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого - судді Нестеренко Т.В.,
при секретарі Корнієнко М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
В С Т А Н О В И В :
Позивач, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що їй, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло серії САЕ № 206201 від 20.12.2011 р. та витягу про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 20.12.2011 р. на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. Згідно довідки про склад сім'ї, виданої виконавчим комітетом Якимівської селищної ради від 31.08.2018 р. № 5979 до складу сім'ї/зареєстрованих в ІНФОРМАЦІЯ_1 входять: 1. ОСОБА_1 - уповноважений власник, ІНФОРМАЦІЯ_2. 2. ОСОБА_2 - син власника, ІНФОРМАЦІЯ_3. Однак, ОСОБА_2 не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, про що складено Довідку обстеження умов проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, видану депутатом Якимівської селищної ради ОСОБА_3 від 28.08.2018 р. Відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідачу не чинила. З 1997 року відповідач ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає, та місце його мешкання їй не відомо. На теперішній час вона не може підтвердити фактичне місце проживання ОСОБА_2, тому вона не має можливості скористатися субсидією на оплату житлово-комунальних послуг, у зв'язку з чим вирішила звернутись до суду з позовом про визнання відповідача особою, яка втратила право користування житловим приміщенням. Факт відсутності за місцем реєстрації ОСОБА_2 понад один рік можуть підтвердити свідки: 1. ОСОБА_4, який зареєстрований за адресою: смт, Якимівка, АДРЕСА_2. 2. ОСОБА_5, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Статтею 64 Житлового кодексу УРСР визначено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно положень статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 Житлового кодексу УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Виходячи із порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК УРСР, слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16). За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту моїх порушених прав. Враховуючи вищенаведене, вважає, що ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 6 в будинку № 5 по вулиці Б. Хмельницького в смт. Якимівка Якимівського району Запорізької області у зв'язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, а тому вона, ОСОБА_1, як власник житла вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження її майном. Заходів досудового врегулювання суперечки між сторонами не вживалося, оскільки законом та домовленістю такий обов'язок не передбачено; заходи забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви не вживалися. Також підтверджує, що нею не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Оригінали документів, котрі додані до заяви знаходяться в неї та будуть надані за необхідності суду в судовому засіданні для дослідження. Попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат складається з судового збору - 704 грн. 80 коп.. Таким чином просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою № 6 в будинку № 5 по вулиці Б. Хмельницького в смт. Якимівка Якимівського району Запорізької області.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 надала письмову заяву, в якій просить розглянути дану справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. У разі необхідності не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
В судове засідання, відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення судового розгляду або проведення розгляду справи за її відсутності не надав, відзив не надав.
На підставі письмової заяви позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247, 280-281 ЦПК України.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані докази, пояснення сторін, вважає позов підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.Небажання відповідача надавати докази, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем.
По справі встановлені наступні фактичні обставини: ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло серії САЕ № 206201 від 20.12.2011 р. та витягу про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 20.12.2011 р. на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. Згідно довідки про склад сім'ї, виданої виконавчим комітетом Якимівської селищної ради від 31.08.2018 р. № 5979 до складу сім'ї/зареєстрованих в ІНФОРМАЦІЯ_1 входять: 1. ОСОБА_1 - уповноважений власник, ІНФОРМАЦІЯ_2. 2. ОСОБА_2 - син власника, ІНФОРМАЦІЯ_3. Однак, ОСОБА_2 не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, про що складено Довідку обстеження умов проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, видану депутатом Якимівської селищної ради ОСОБА_3 від 28.08.2018 року. Відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
На підставі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Судовий захист цивільних прав та інтересів, шляхом визнання відповідного права, гарантується ст. 16 ЦК України, з якої вбачається, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.
Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
В силу того, що відповідач зареєстрований у належному позивачу будинку, але в ньому не проживає, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому житловим будинком. Відповідачем не надані суду докази, які б свідчили по те, що вона належить до осіб, за якими закон зберігає жилу площу на час її відсутності. Таким чином, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 без поважних причин в будинку № 5 квартира № 6 по вулиці Богдана Хмельницького в смт. Якимівка Якимівського району Запорізької області не проживає, тому він може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Пунктом 33 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року « Про судову практику у справах про захист прав власності та інших речових прав» зазначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Оскільки судом встановлено, що права та інтереси позивача, як власника порушуються, та враховуючи ту обставину, що з моменту набуття права власності на квартиру позивачем відповідач втратив право користування зазначеною квартирою, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
На підставі викладеного й керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 346, 391, 405 ЦК України, ст.ст.. 1, 2, 5, 11, 76-80, 81, 206, 241, 247, 258, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою № 6 в будинку № 5 по вулиці Б. Хмельницького в смт. Якимівка Якимівського району Запорізької області.
Рішення суду є підставою для органів реєстрації для зняття з реєстраційного обліку місця проживання ОСОБА_2, як такого, що втратив право користування квартирою № 6 в будинку № 5 по вулиці Б. Хмельницького в смт. Якимівка Якимівського району Запорізької області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Т.В. Нестеренко