Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.04.18 р. м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Фастовця В.М.,

за участю секретаря судового засідання Гавриленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта ім. Г.Г.Капустіна» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог (а.с.68), просить стягнути з відповідача кошти за невикористану відпустку тривалістю 32 дні в розмірі 9504,64 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.06.2017 р. по 01.04.2018 р., 201 робочий день, що складає 201*451,52=90755,52 грн., обгрунтовуючи тим, що при звільненні розрахунок проведений не був.

Представник позивача позовні вимоги підтримала, просила справу розглядати за її відсутності,про що надала письмову заяву.

Представник відповідача надала відзив на позовну заяву, з якої вбачається, що ВП «Шахта ім. Г.Г.Капустіна» ПАТ «Лисичанськвугілля» заперечує проти позовних вимог в частині виплати позивачу суми за невикористану відпустку у розмірі 32 дні, тому що згідно наказу про звільнення №240-к від 16.06.2017 р. п.2.1 позивачу була нарахована сума 9504,64 грн. це і є розрахункові за невикористану відпустку 32 дні, які указані в наказі про звільнення, та які позивач вважає невиплаченими. Зазначена сума відображена у розрахунковому корінці за червень 2017 р. під кодом нарахування 177. З 15.06.2017 р. всі суми, що були нараховані, а саме оплата середнього заробітку за рішенням суду за час вимушеного прогулу (вид нарахування 137), розрахункові за невикористану відпустку (вид нарахування 177), відпустка чергова (вид нарахування 344), проіндексований середній заробіток за час вимушеного прогулу (вид нарахування 473, 474) були виплачені у липні 2017 р.та частина у червні 2017 р. 01.08.2017 р. та 08.08.2017 р. також в частині дотримання діючого законодавства, а саме згідно п.2-4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 р. №159 позивачу була нарахована компенсація на несвоєчасно виплачену заробітну плату (а саме на суми, виплачені 01.08.2017 р. (40142,25 грн.) та 08.08.2017 р. (21032,79 грн.) у сумі 122,35 грн. (розрахунковий корінець за серпень 2017 р.). Так як сума була виплачена у серпні 2017 р., то підприємство застосувало індекс споживчих цін з урахуванням вимог ст. 3 Закону №2050- 0,2%. Розрахунок нарахування компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату позивачу (40142,25+21032,79)*0,2%=122,35 грн., що підтверджує правильність та дотриманість діючого законодавства щодо нарахування компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату. Щодо сплати заборгованості із заробітної плати позивачу у сумі (2715,32+122,35 (компенсація нарахована у серпні 2017 р.) = 2813,81 грн., яка відноситься до компенсаційних виплат, тобто основна заробітна плата позивачу була виплачена, проіндексована своєчасно, а на несвоєчасно виплачену заробітну плату нараховувалась компенсація згідно діючого законодавства. У листопаді 2017 р. позивачу була нарахована сума по лікарняним (доплачено до середнього заробітку), згідно діючого законодавства, яка була перерахована 12.12.2017 р. та 10.01.2018 р. Остання заборгованість із заробітної плати, яка була нарахована до моменту звільнення та виплачена несвоєчасно, а саме після звільнення була виплачена 20.11.2017 р., тому вважають неправомірним нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні станом на 01.04.2018 р. у сумі 90755,52 грн. Тому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши докази у справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що позивач 06.12.2011 р. на підставі наказу №554к був прийнятий на роботу у ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» на посаду заступника директора з виробництва, пов'язаний з гірничими роботами. 18 жовтня 2016 р. наказом №447 к ОСОБА_1 був звільнений за ст.38 КЗпП з 17.10.2016 р..

Наказом № 233-к від 12.06.2017 р., на підставі рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 09.06.2017 р. ОСОБА_1 поновлено на роботі заступником директора з виробництва зайнятого на підземних роботах 50 і більше % робочого часу на рік (а.с.8).

Згідно заяви ОСОБА_1 від 15.06.2017 р. останнього наказом № 240 к від 16.06.2017 р. звільнено на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з переходом на пенсію 15.06.2017 року (а.с.8-9, 35). Пунктом 2 наказу №240 к зазначено бухгалтерії провести перерахунок усіх сум, належних ОСОБА_1 та виплатити компенсацію за 32 календарних дні невикористаної чергової відпустки (за період з 24.10.2016 р. по день звільнення), відповідно до ст.116 КЗпП України.

Відповідачем при звільненні позивача в порушення ст.116 КЗпП України не було проведено розрахунок в день звільнення.

Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, вказані в ст. 116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір підприємство, заклад організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

На підставі абз.2 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

Згідно довідки №42 від 27.02.2017 р. (а.с.10) середньодена заробітна плата складає 451,52 грн. з урахуванням суми податків, зборів та інших обовязкових платежів.

Визначаючи середньомісячне число робочих днів, суд виходить з того, що два місяці підряд позивач працював у 2016 р. вересень і жовтень, перед звільненням за ст.38 КЗпП України. Тому середньомісячне число робочих днів склало 22 робочі дні за вересень +12 робочих днів за жовтень/2=17.

Фактичний розрахунок з позивачем згідно заперечень відповідача був проведений 10 січня 2018 р.. Суд не приймає посилання представника відповідача на те, що це сталося у листопаді 2017 р., бо ст..116 КЗпП України передбачає розрахунок по всіх належних працівнику сумах незалежно від їх виду заробітна плата, лікарняні, компенсація тощо.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку з 17 червня 2017 р. (оскільки день звільнення є днем розрахунку) по 10 січня 2018 р. складає за 6 місяців 6 Х 17 Х 451,52 грн. = 46055, 04 грн. і пропорційно кількості за 14 календарних днів у червні 2017 р. Х17 середньомісячна кількість робочих днів/30 календарних днів у червні місяці = 8 робочих днів (з математичним округленням) Х 451,52 грн. = 3612,16 грн.; пропорційно кількості за 10 календарних днів у січні 2018 р. Х17 середньомісячна кількість робочих днів/31 календарних днів у січні місяці = 5 робочих днів (з математичним округленням) Х 451,52 грн. = 2257,6 грн.

Всього середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню на користь позивача з ПАТ «Лисичанськвугілля», складає 46055,04 грн. + 3612,16 грн. + 2257,6 грн. = 51924, 8 грн. з урахуванням обовязкових платежів.

Суд не приймає посилання відповідача на пропуск строку звернення до суду, бо позов позивачем поданий у жовтні 2017 р., тобто ще до проведення остаточного розрахунку, що перериває передбачений ст.233 КЗпП України строк.

Згідно інформації відповідача нарахована позивачу компенсація за невикористану відпустку сплачена йому за період з 13 липня по 08 серпня 2017 р. (а.с.33).

Тому суд вважає, що позов в цій частині вимог задоволенню не підлягає.

Таким чином, суд доходить висновку, що є передбачені законом підстави для часткового задоволення позову, надані докази достатніми та переконливими.

Судовий збір у розмірі 640 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10, 12, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта ім. Г.Г.Капустіна», код 26349214, яке знаходиться за адресою: Луганська обл., м. Привілля про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта ім. Г.Г.Капустіна» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17 червня 2017 р. по 10 січня 2018 р. у розмірі 51924 (пятдесят одну тисячу девятсот двадцять чотири) грн. 80 коп.з урахуванням суми податків, зборів та інших обовязкових платежів та судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта ім. Г.Г.Капустіна» відмовити за безпідставністю вимог.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання до Лисичанського міського суду апеляційної скарги у 30-тиденний строк з дня його проголошення.

Суддя: