Справа № 130/529/18
Провадження № 22-ц/772/1207/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шепель К. А.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 рокуСправа № 130/529/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Берегового О.Ю., Марчук В.С.,

за участі секретаря судового засідання Торбасюк О.І., скаржника, відповідача ОСОБА_3, представника позивача Публічного акціонерного товариства ко-мерційного банку «Приватбанк» Роя В.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну спра-ву за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до

ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості,

за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 05 квітня 2018 року, ухвалене в приміщенні суду в м. Жмеринка Вінницької області під головуван-ням судді Шепеля К.А.,

В С Т А Н О В И В:

07 березня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» ( далі - ПАТ КБ «Приватбанк» ) звернулося у Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, посилаючись на наступні обставини. 16 грудня 2010 року сторони у справі уклали кредитний договір № б/н, на підставі якого від-повідач отримав кредит в сумі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кре-дитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кре-дитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується Умовами та Правилами надання банківських послуг, де передбачено його право у будь-який момент змінити кредитний лі-міт.

Відповідач підтвердив свою згоду про те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затвердженими наказом від 06 березня 2010 рок № СП-2010-256, Тарифами Банку, викладеними на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним і банком договір, що підтверджу-ється підписом у заяві. Банк має право на зміну Тарифів, викладених на бан-ківському сайті, інших умов обслуговування рахунків.

Відповідач своєчасно не надавав позивачеві кошти для погашення заборго-ваності за кредитом та відсотками, іншими витратами відповідно до умов дого-вору, що відображено у розрахуну заборгованості за договором, не виконавши, таким чином, свої зобов'язання за дійсним правочином. У випадку незгоди зі зміною Правил та/або Тарифів банку, викладених на банківському сайті, пози-чальник зобов'язався надати банку письмову заяву про розірвання договору та погасити виниклу перед банком заборгованість.

Статтями 1050, 1054 ЦК України, Правилами користування платіжною карт-кою передбачені наслідки порушення позичальником зобов'язання по повер-ненню чергової частини суми кредиту, якими є право банку достроково вимага-ти повернення всієї суми кредиту. Оскільки ОСОБА_3 взяті на себе зобов'-язання з повернення отриманого кредиту, сплати відсотків згідно з умовами до-говору належним чином не виконує, станом на 31 грудня 2017 року у нього утворилася заборгованість у сумі 45544,56 гривні, яка складається з: 1960,00 гривень - заборгованість за кредитом, 37297,23 гривень - заборгованість по про-центах за користування кредитом, 3642,35 гривні - заборгованість по пені та ко-місії, 500,00 гривень - штраф ( фіксована частина ), 2144,98 гривні - штраф ( процентна складова ). У зв'язку з ухилянням відповідача від добросовісного виконання власних зобов'язань і непогашенням наявної заборгованості банк просив суд позов задоволити та стягнути на свою користь кошти з відповідача у справі.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 05 квітня 2018 року позов банку задоволений частково, зі ОСОБА_3 стягнуто на користь позивача прострочену заборгованість за кредитом у сумі 1960,00 гри-вень, заборгованість по процентах у сумі 37297,23 гривень, всього 39257,23 гривень заборгованості за кредитним договором, та судові витрати у вигляді су-дового збору у розмірі 1762,00 гривні. В іншій частині позовних вимог про стягнення 6287,33 гривень відмовлено ( а. с. 50-52 ).

Не погоджуючись з ухваленим 05 квітня 2018 року рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_3 оскаржує його в апеляційному порядку, про-сить скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове рішення про відмо-ву у задоволенні позову. Скаржник вважає рішення суду незаконним, ухвале-ним внаслідок неповного з'ясування, недоведеності обставин, що мають зна-чення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, за невідпо-відності висновків, викладених у судовому рішенні, обставинам справи, через неправильне застосування судом норм матеріального і поршення норм процесу-ального права ( а. с. 56 ).

Відзив на апеляційну скаргу банком не поданий.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здій-снюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу сторін у справі, дослідивши її матеріали, проаналізувавши в сукупності наявні в справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржувано-го судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суд-дів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам, воно є правильним, об'єктивним, справедливим.

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є віль-ними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 16 грудня 2010 року сторони у справі уклали кре-дитний договір № б/н, на підставі якого відповідач отримав кредит в сумі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що від-повідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підпи-сана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, викладеним на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві від 16 грудня 2010 року про надання банківських послуг, ви-дачу платіжної кредитної картки «Універсальна» ( а. с. 6 - 30 ). Підпунктом 1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг банку надано право змі-нювати умови обслуговування рахунків та тарифи, викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується підпунктом 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до підпункту 2.1.1.12.6.3. Умов та Правил надання бан-ківських послуг відсотки за користування кредитом і/або овердрафтом нарахо-вуються на дату їх сплати, при цьому відсотки нараховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично використані в рахунок кредиту і/або овердрафта кошти з дня списання суми з карткового рахунку до дня коли кре-дит і/або овердрафт стає простроченим кредитом. За підпунктом 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язаний погашати за-боргованість за кредитом, відсотками за користування ним, за перевитрати пла-тіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до підпунктів 2.1.1.7.6., 1.1.5.32 Умов та Правил надання банківсь-ких послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошо-вих зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, клієнт зо-бов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгова-ності за кредитним лімітом з врахуванням нарахованих та прострочених від-сотків і комісій. Відповідно до підпунктів 1.1.5.25, 2.1.1.12.6 Умов та Правил надання банківських послуг за несвоєчасну оплату послуг, що передбачені до-говором, Умовами та Правилами, клієнт платить банку по кожному випадку по-рушення пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості, але не вище подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період, за який платиться пеня, за кожен день прострочки.

Дійсними Умовами та Правилами надання банківських послуг (п.п. 1.1.7.12) передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», зважаючи на заяву відповідача про застосування позовної давності у вирішенні вимог бан-ку ( а. с. 47 ), керуючись нормами статей 256, 257, 258, 264, 266, 267, 509, 525, 526, 549, 551, 610, 611, 625, 634, 1048, 1049 ЦК України, суд першої інстанції визнав неналежним виконання відповідачем своїх зобов'язань за укладеним кредитним договором та дійшов висновку про наявність у ОСОБА_3 заборго-ваності перед банком, а отже й необхідність її стягнення в сумі 39257,23 гри-вень, з яких 1960,00 гривень становлять заборгованість за кредитом, 37297,23 гривень - заборгованість по процентах. В той же час, відмовляючи у задово-ленні решти позовних вимог на суму 6287,33 гривень, суд першої інстанції вважав, що позивач звернувся у суд з даним позовом в частині вимог про стяг-нення неустойки після спливу річного строку позовної давності.

Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними у рішенні від 05 квітня 2018 року, як правильни-ми та обґрунтованими.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим за-коном, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього криміналь-ного обвинувачення.

У пункті 33 свого рішення від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конституції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Ко-дексом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає ци-вільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасника-ми справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсут-ність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх пред-ставників, письмових та речових доказів, висновків експертів ( стаття 76 ЦПК України ).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення мо-же випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між со-бою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції від 05 квітня 2018 року, відпо-відач ОСОБА_3 заперечує зняття ним коштів з власного рахунку у сумі 1960,00 гривень, проте у судовому засіданні апеляційного суду не заперечив існування договірних зобов'язань між ним і банком та наявності заборгова-ності, суму якої вказати не може. ОСОБА_3 пояснив, що заборгованість ви-никла у зв'язку з його відсутністю в Україні протягом певного проміжку часу і через це неможливістю своєчасно погашати отриманий кредит. Разом з тим ОСОБА_3 вважає безпідставним незастосування до вимог щодо стягнення з нього заборгованості за кредитом та процентами строку позовної давності.

Позиція скаржника не заслуговує на увагу, вона жодним чином не спросто-вує правильних висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 05 квітня 2018 року як законним та обґрунтованим, колегія суддів апеляційного суду виходить з на-ступного.

Правовідносини сторін у даній цивільній справі регулюються нормами ста-тей 509, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 629, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК Українии. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати кре-дитні кошти ( кредит ) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити процен-ти ( частина перша статті 1048 ЦК України ). Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови ( пункти ), визначені на розсуд сторін і пого-джені ними, та умови, які є обов'язковими згідно з актами цивільного законо-давства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами ( стаття 629 ЦК України ). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків ( частина перша статті 626 ЦК України ).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України, згідно якої зобов'язання - це правовідношення, у якому одна сторона ( боржник ) зобов'язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо ) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника ви-конання його обов'язку. Порушенням зобов'язання є його невиконання або ви-конання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежне ви-конання ) ( стаття 610 ЦК України ).

З матералів справи убачається, а відповідачем визнається укладення з бан-ком 16 грудня 2010 року кредитного договору № б/н, що складається з Анкети-заяви, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил користування пла-тіжною карткою, Пам'ятки клієнта, а також Тарифів банку. Зі змісту Анкети-за-яви позичальника ОСОБА_3 від 16 грудня 2010 року ( яка особисто ним під-писана ) слідує, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківсь-ких послуг, а також Тарифами банку. Відповідно до умов даного договору від-повідач отримав кредит в сумі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредит-ного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до підпункту 1.1.2.3. Умов та Правил надання банківських по-слуг саме до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків, про здійснені по них операції. Відповідно до Тарифів банку по картці «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» базова процентна ставка в місяць становить 2,5%, процентна ставка в місяць на суму несанкціонованого перевищення кредитного ліміту становить 3,75%, з 01 вересня 2014 року базова процентна ставка в місяць становить 2,9 %, з 01 квітня 2015 року - 3,6 %.

Згідно підпункту 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг по-зичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комі-сії на умовах, передбачених цим договором. Банк має право вимагати достроко-вого виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленій банком час-тині в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором ( підпункт 2.1.1.12.11 Умов та Правил надання банківських послуг ).

З матеріалів справи, зокрема розрахунку заборгованості та виписки по ра-хунку, наданих суду на спростування доводів апеляційної скарги представни-ком банку, вбачається дійсне використання відповідачем кредитних коштів ( знімалася готівка, проводилися розрахункові платежі ). Керуючись нормами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському облі-ку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 ро-ку № 88, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/04, Положенням про організацію операційної діяльності в банках Украї-ни, затвердженим постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 08 липня 2003 року за № 559/780, надані банком суду докази слід визнати належними та допусти-мими.

При цьому, як слідує з виписки по особовому рахунку ОСОБА_3, станом на 31 грудня 2017 року через неналежне виконання відповідачем своїх зобов'-язань за укладеним правочином, у нього виникла заборгованість, визначена по-зивачем до стягнення у судовому порядку. Останній платіж на погашення за-боргованості надійшов банку від ОСОБА_3 24 червня 2015 року з Росії, де на той час він працював, у російських рублях. Відтак, вказаним доказом спросто-вуються твердження скаржника, що ним не використовувалися кредитні кошти. Суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснив, що в даний час правовідносини між ним та банком реально існують, з його заробітної плати за офіційним міс-цем роботи в Україні, у м. Вінниці у погашення наявної заборгованості за кре-дитним договором здійснюються щомісячні відрахування.

У відзиві на позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» скаржник заявив вимогу про застосування строків позовної давності ( а. с. 47 ).

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушен-ня свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність засто-совується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом неза-лежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, як-що в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, з урахуван-ням конкретних обставин справи можуть належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у ви-гляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання ли-ше певної частини ( чи періодичного платежу ), то такі дії не можуть бути під-ставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших ( невизна-них ) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вва-жається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо та-кі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповнова-женою на це особою.

Оскільки відповідач останній платіж здійснив 24 червня 2015 року, то це безсумнівно свідчить про переривання строку позовної давності. Отже ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд 07 березня 2018 року з позовом про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_3 в межах строку позовної давності.

Зважаючи на те, що відповідач в результаті неналежного виконання своїх зобов'язань дійсно порушив умови чинного кредитного договору та згідно на-даного банком розрахунку його заборгованість за кредитом становить 1960,00 гривень, по процентах за користування кредитними коштами - 37297,23 гри-вень, то зазначені суми безсумнівно підлягають стягненню з нього на користь банку. Отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо необхідності задоволення позову у цій частині на противагу доводам апеляційної скарги.

При цьому слід погодитися з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову в частині стягнення із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 6287,33 гривень, які є пенею та штрафами, передбаченими підпунктом 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських по-слуг.

Відповідно до положень частини першої статті 546, статті 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, що визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зо-бов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'-язання ( пункт третій частини першої статті 611 ЦК України ).

Підпунктом 2.1.1.12.6.1. Умов і Правил надання банківських послуг перед-бачено, що у разі виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100,00 гри-вень, клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується як базова процентна став-ка за договором /30 ( нараховується за кожен день прострочення кредиту ) + 50,00 гривень ( одноразово ). Тарифами Банку також визначається пеня за нес-воєчасне погашення кредиту та/або процентів.

Умовами дійсного кредитного договору, а саме підпунктами 1.1.5.21, 1.1.5.25 Умов та Правил надання банківських послуг, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання гро-шових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбу-вається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 вказаних Умов та Правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

Згідно позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з відповіда-ча 3642,35 гривні заборгованості за пенею та комісією, 500,00 гривень - штраф ( фіксована частина ), 2144,98 гривні - штраф ( процентна складова ).

З матеріалів справи убачається, що в установленому порядку ОСОБА_3 за-явив клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довіда-лася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( частина перша статті 261 ЦК України ).

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені ) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок.

В розумінні статті 549 ЦК України пеня - це санкція, що нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день ( місяць ) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день ( місяць ) виникає щодня ( щомісяця ) на відповідну суму, а по-зовна давність обчислюється з того дня ( місяця ), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

З врахуванням вказаних положень закону слід дійти висновку про безпо-милковість висновку суду першої інстанції щодо необхідності відмови у задо-воленні цієї частини позовних вимог банку внаслідок спливу спеціального річ-ного строку позовної давності, оскільки з часу останнього погашення кредиту 24 червня 2015 року пройшло більше одного року, в межах якого можливе таке стягнення.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду визнає доводи апеляційної скарги відповідача такими, що не заслуговують на увагу, вони не є достатніми, суттєвими для задоволення скарги та скасування правильного судо-вого рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права. Ці доводи об'єктивно є такими, що не відповідають фактичним обставинам спра-ви, свідчать про незгоду з висновком суду першої інстанції, викладеним в оскаржуваному судовому рішенні.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним су-дом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за-лишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо ви-знає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм ма-теріального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК Украї-ни, Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 05 квіт-ня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 червня 2018 року.

Суддя-доповідач: Підпис Т.О. Денишенко

Судді: Підпис О.Ю. Береговий

Підпис В.С. Марчук

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду Т.О. Денишенко