Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 569/18217/13-ц

провадження № 61-9818св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Крона»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Крона» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 квітня 2016 року у складі судді Панас О. В. та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 06 червня 2016 року у складі колегії суддів: Хилевич С. В., Максимчук З. М., Собіна І. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до товариства

з обмеженою відповідальністю «Санком» (далі - ТОВ «Санком»), приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Крона» (далі - ПрАТ «СК «Крона») про відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позовна заява мотивована тим, що 17 січня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля Mercedes-Benz Actros, який належить ТОВ «Санком», під керуванням ОСОБА_4, та автомобіля Opel Astra, який належить ОСОБА_2, під керуванням ОСОБА_3 У результаті ДТП ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, а транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Рівненського районного суду Рівненської області від 24 травня 2013 року винним у ДТП визнано ОСОБА_4

На підставі викладеного ОСОБА_2 просив стягнути солідарно з відповідачів майнову шкоду за пошкоджений автомобіль у розмірі 40 406 грн, витрати на проведення експертизи - 600 грн, оплату послуг евакуатора - 550 грн, оплату медикаментів - 1 196,70 грн, всього - 42 752,70 грн.

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Санком», ПрАТ «СК «Крона» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позовна заява ОСОБА_3 мотивована тим, що в результаті ДТП він отримав тілесні ушкодження, у зв'язку з чим був вимушений перебувати на стаціонарному лікуванні, йому завдано моральної шкоди.

На підставі викладеного ОСОБА_3 просив стягнути солідарно з відповідачів витрати на проведення експертизи у розмірі 600 грн, оплату послуг евакуатора - 550 грн та моральну шкоду - 45 000 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 грудня 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «Крона» на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 39 906 грн та судові витрати в розмірі 390 грн. Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Санком» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. Стягнуто з ПрАТ «СК «Крона» на користь ОСОБА_3 понесені витрати за проведення експертної оцінки у розмірі 600 грн, витрати на оплату послуг евакуатора у розмірі 550 грн.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 23 липня 2014 року рішення місцевого суду в частині стягнення з ПрАТ «СК «Крона» на користь ОСОБА_3 600 грн витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто з ТОВ «Санком» на користь ОСОБА_3 600 грн витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 грудня 2013 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 23 липня 2014 року в частині вирішення вимог ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині оскаржувані судові рішення залишено без змін.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 квітня

2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «Крона» на користь ОСОБА_3 матеріальні збитки у розмірі 39 906 грн та витрати, пов'язані з лікуванням, у розмірі 729 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ДТП сталася з вини водія автомобіля Mercedes-Benz Actros, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «СК «Крона», тому останнє зобов'язане відшкодувати ОСОБА_3 майнову шкоду, яка йому завдана пошкодженням автомобіля Opel Astra, а також витрати на лікування після ДТП.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 06 червня 2016 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 квітня

2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_3 має право на відшкодування ПрАТ «СК «Крона» майнової шкоди, яка йому завдана пошкодженням автомобіля Opel Astra.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «СК «Крона», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди помилкового визначили розмір матеріального збитку на підставі висновку автотоварознавчого дослідження від 14 лютого 2014 року, яке проведене на замовлення позивача, оскільки експерта не було попереджено про кримінальну відповідальність, а сам висновок складений з порушенням норм закону. Разом з тим висновок судової автотоварознавчої експертизи від 27 червня 2013 року складено під час кримінального провадження, експерта попереджено про кримінальну відповідальність, сам висновок є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи, тому суди безпідставно залишили його поза увагою.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що 17 січня 2013 року сталася ДТП за участю автомобіля Mercedes-Benz Actros, який належить ТОВ «Санком», під керуванням ОСОБА_4, та автомобіля Opel Astra, який належить ОСОБА_2, під керуванням ОСОБА_3

У результаті ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 24 травня 2013 року винним у ДТП визнано ОСОБА_4

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Установлено, що у цій справі у жовтні 2013 року звернувся ОСОБА_2 з позовними вимогами до ТОВ «Санком», ПрАТ «СК «Крона» про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Також з позовними вимогами звернулася третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_3 до ТОВ «Санком», ПрАТ «СК «Крона» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 грудня 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «Крона» на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 39 906 грн та судові витрати в розмірі 390 грн. Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Санком» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. Стягнуто з ПрАТ «СК «Крона» на користь ОСОБА_3 понесені витрати за проведення експертної оцінки у розмірі 600 грн, витрати на оплату послуг евакуатора у розмірі 550 грн.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 23 липня 2014 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 грудня 2013 року в частині стягнення з ПрАТ «СК «Крона» на користь ОСОБА_3 600 грн витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто з ТОВ «Санком» на користь ОСОБА_3 600 грн витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 грудня 2013 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 23 липня 2014 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині оскаржувані судові рішення залишено без змін.

Частиною четвертою статті 338 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, визначено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Висновками та мотивами, з яких скасовано рішення, необхідно вважати положення мотивувальної та резолютивної частин ухвали суду касаційної інстанції щодо наявності передбачених статтею 338 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, підстав для скасування судового рішення і передачі справи на новий розгляд та їх кваліфікації процесуальним законодавством як таких.

Отже, під час нового розгляду у суді першої інстанції підлягали розгляду позовні вимоги ОСОБА_2 до ТОВ «Санком», ПрАТ «СК «Крона» про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Справу в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ТОВ «Санком», ПрАТ «СК «Крона» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, було вирішено, і вона в частині цих позовних вимог новому розгляду не підлягала.

Під час нового розгляду ОСОБА_3 30 жовтня 2015 року подав нову заяву про уточнення позовних вимог та просив стягнути з ПрАТ «СК «Крона» суму матеріального збитку в розмірі 40 406 грн та витрати на оплату медикаментів у розмірі 1 196,70 грн.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 30 жовтня 2015 року подав клопотання про часткову відмову від позовних вимог ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 Також просив стягнути на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн та судовий збір у розмірі 30 грн.

Крім того, ОСОБА_5 звернуся до суду із заявою від 25 грудня

2015 року про залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 25 грудня 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до ТОВ «Санком» про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.

При цьому суди задовольнили заяву ОСОБА_2 про заміну його як позивача на ОСОБА_3, задовольнили уточнені позовні вимоги останнього під час нового розгляду справи та залишили поза увагою, що ухвалою суду касаційної інстанції скасовано судові рішення лише в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, а судові рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 залишено без змін.

Отже, суди всупереч нормам процесуального права залишили поза увагою те, що заміна позивача під час розгляду справи Цивільним процесуальним кодексом, в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, не передбачена, та безпідставно стягнули з ПрАТ «СК «Крона» на користь ОСОБА_3 матеріальні збитки у розмірі

39 906 грн.

Таким чином, суди під час нового розгляду справи не виконали вимог ухвали суду касаційної інстанції та розглянули повторно спір

ОСОБА_3 до ТОВ «Санком», ПрАТ «СК «Крона». Разом з тим, його позовні вимоги були вирішені при першому розгляді справи, рішення в цій частині набрали законної сили, і суд першої інстанції видав

ОСОБА_3 на виконання попереднього рішення три виконавчі листи.

Суди порушили норми ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною третьою та четвертою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Оскільки суди порушили норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, то немає правових підстав для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Крона» задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 06 червня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик