УХВАЛА

29.08.2018 м.Львів

Суддя Франківського районного суду м.Львова Козюренко Р.С. ознайомившись з матеріалами заяви ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2, про видачу обмежувального припису,-

встановив:

у провадження судді надійшли 28.08.2018 матеріали вказаної заяви, згідно з якою ОСОБА_1 просить видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яким заборонити останньому наближатися ближче ніж на 10 метрів до місця проживання ОСОБА_1, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Наукова, 28/52 протягом шести місяців.

Відповідно до проведеного о 19:11:19 год. 21 серпня 2018 року автоматизованого розподілу судової справи між суддями, що оформлено відповідним протоколом, для розгляду даної заяви визначено суддю Козюренко Р.С.

Суддя Козюренко Р.С. заявив самовідвід, оскільки існують підстави вважати, що розгляд заяви у цій справі може викликати в учасників провадження сумніви в його обєктивності та неупередженості.

Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

У відповідності до п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу) за наявності обставин, що викликають сумнів в неупередженості або обєктивності судді.

Згідно з ч.1 ст.39 ЦПК України за наявності підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобовязані заявити самовідвід.

За приписами ч.3 ст. 39 ЦПК України, самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

В силу положень ст. 6 Конвенцієї про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору. Щодо безсторонності суду при розгляді справ, Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності. Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати суб`єктивному і обєктивному тесту: безсторонність для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися суб`єктивним тестом, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і за об`єктивним тестом, тобто з`ясування, чи має суддя гарантії, достатні для виключення будь-якого законного сумніву стосовно його безсторонності.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі Лавентс проти Латвії від 22 листопада 2002 року п.114 зазначає, що згідно з пунктом 1 статті 6, «суд» має завжди бути «встановленим законом». Це формулювання засвідчує принцип верховенства права, притаманний усій системі Конвенції та її протоколів. Адже правовий орган, що не є встановленим відповідно до законодавства, завжди буде позбавлений легітимності, яка вимагається в демократичному суспільстві для вирішення справ приватних осіб. Термін «встановлений законом» стосується не лише законності самого існування суду, а й складу суддів при розгляді кожної справи. Термін «закон», про який йдеться в цьому положенні, стосується, таким чином не лише законодавства щодо створення і компетенції судових органів, а й будь-якого іншого положення національного права, невиконання якого робить неправомірною участь одного або кількох суддів у розгляді справи. Невиконання судом вимог вищезазначених положень в принципі спричиняє порушення пункту 1 статті 6.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 року в справі Білуха проти України, наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності.

У відповідності до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об'єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до частини першої статті 33 ЦПК України визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених у частині другій статті 14 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ.

За приписами частини другої статті 14 ЦПК України позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обовязковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в день надходження документів.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (§2) передбачено, що Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті "Голос України" та на веб-порталі судової влади України оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно з пунктом 15.2 частини першої розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обовязковій реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду в день надходження документів.

Порядок функціонування автоматизованої системи документообігу суду та інших підсистем в органах системи правосуддя, які прийняли рішення про їх використання, в судах загальної юрисдикції, а також права та обовязки посадових осіб відповідних органів щодо роботи з автоматизованою системою документообігу суду та іншими підсистемами врегульовано Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженим рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №30 (у редакції рішення Ради суддів України від 02 березня

2018 року №17) (далі Положення).

Згідно з пунктом 1 Розділу VI Положення вхідна кореспонденція, в тому числі процесуальні документи, приймається і опрацьовується користувачами автоматизованої системи документообігу суду (АСДС) відповідно до їх функціональних обовязків та реєструється в АСДС в день її надходження.

За змістом пункту 1 Розділу VIІІ Положення, розподіл судових справ між суддями, здійснюється модулем автоматизованого розподілу виключно в автоматизований спосіб (без участі посадових осіб) під час реєстрації в суді передбачених законом процесуальних документів, на підставі інформації, внесеної уповноваженими особами суду до АСДС та до підсистеми обліку кадрів.

В силу положень пункту 2 розділу ІІІ Правил внутрішнього службового розпорядку Франківського районного суду м.Львова, затверджених Загальними зборами державних службовців Франківського районного суду м.Львова від 03.06.2016 року, які згідно з п.1 розділу І цих Правил визначають загальні положення щодо організації внутрішнього службового розпорядку державних службовців Франківського районного суду м.Львова, режим роботи, умови перебування державного службовця в Франківському районному суді м.Львова та забезпечення раціонального використання його робочого часу, час початку і закінчення щоденної роботи встановлюється: з понеділка по четвер: початок роботи о 9:00 год. та закінчення роботи

о 18:00 год.; у пятницю, відповідно, з 9:00 год. до 16:45 год.

Наведені правові норми дають підстави для висновку, що автоматизований розподіл судових справ між суддями здійснюється під час реєстрації в суді передбачених законом процесуальних документів уповноваженими працівниками - користувачами автоматизованої системи документообігу суду, в межах робочого часу останніх.

Проте, автоматизований розподіл судової справи між суддями щодо розгляду даної заяви проведено о 19:11:19 год., тобто поза межами встановленого робочого часу відповідальних працівників. Відтак, вказані обставини можуть викликати в учасників судового процесу сумніви щодо несанкціонованого доступу до автоматизованої системи документообігу суду, в обєктивності та неупередженості розгляду заяви.

За таких обставин, слід дійти висновку про наявність підстав, передбачених п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України.

Між тим, слід звернути увагу, що імперативними приписами п.1 ч.3 ст.376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права, зокрема розгляд справи неповноважним складом суду, є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Враховуючи вищенаведене, з метою з метою забезпечення обєктивності розгляду справи, виключення підстав та мотивів заявника чи заінтересованої особи для сумніву у безсторонності, уникнення в подальшому сумнівів щодо упередженості чи обєктивності розгляду справи, а також упередження скарг та відводів в адресу судді, забезпечення законності судових рішень, недопущення тяганини у розгляді, слід дійти висновку про наявність підстав для задоволення самовідводу.

З наведених міркувань та керуючись ст.ст. 33, 36, 38-41, 258-261 ЦПК України, -

постановив:

Самовідвід судді Козюренка Р.С. щодо розгляду заяви ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2, про видачу обмежувального припису - задоволити.

Суддя Р.С. Козюренко