Справа № 710/990/18
Провадження № 2/710/585/18
УХВАЛА

23.08.2018 м. Шпола

Суддя Шполянського районного суду Черкаської області Побережна Н.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відстрочку сплати судового збору, за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

21.08.2018 року до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла заява від ОСОБА_1, в якій вона просить відстрочити їй сплату судового збору за подачу позовної заяви на строк до ухвалення судового рішення у цій справі. Заяву обґрунтовує тим, що майновий стан позивача, в якому він перебуває на теперішній час, не дозволяє вишукати кошти на сплату такого високого для нього судового збору. На даний час позивач ніде не працює, виживає виключно за рахунок випадкових заробіток, немає можливості навіть позичити такі гроші у кого-небудь.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити сплату судового збору до вирішення рішення, за умови, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Річний дохід позивача складає 11000 гривень, а розмір судового збору, який має сплатити позивач складає 6,4 відсотків її річного доходу. Враховуючи наведене, позивач просить забезпечити їй доступ до правосуддя шляхом відстрочення сплати судового збору.

Частиною 1 ст. 136 ЦПК України, передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 8 Закону України «Про удовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов, зокрема: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. У відповідності до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частина 1 ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

ОСОБА_1, вказано, що її річний дохід складає 11 000 гривень, а розмір судового збору який вона має заплатити становить 6,4 % її річного доходу. Проте доказів на підтвердження того, що розмір судового збору, який вона має сплатити, перевищує 5 % розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік. Довідка про доходи за 2017 рік, до заяви не додана.

Твердження позивача, що судовий збір в розмірі 704,80 грн., був сплачений, за рахунок позичених коштів, в розмірі 710 грн., також не підтверджений жодним доказом. Квитанція про сплату судового збору не підтверджує факту позики даних коштів.

Суд не вважає, належним доказом, що підтверджує факт зайнятості особи, довідку № 1089 від 13.08.2018 року, видану виконавчим комітетом Чкалівської сільської ради, Новотроїцького району, Херсонської області, оскільки органи місцевого самоврядування, не наділені повноваження вести облік безробітних осіб. В даній довідці зазначено, що ОСОБА_3, прописана та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, і не працює з 13.07.2009 року, згідно наказу №138к параграф 1 від 13.07.2009 року.

Копія 1-3 сторінок трудової книжки АФ № 459236 ОСОБА_3, є недопустимим доказом, оскільки він є незавірений в спосіб передбачений законодавством України. Так, у відповідності до п.5.27 ДСТУ 4163 -2003 «Вимог до оформлення документів» Національного Стандарту України, затвердженого Наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 р. N 55, відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії. Згаданий доказ наданий без дотримання даних вимог ДСТУ 4163-2003.

Дані, відносно того, що позивач зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в справі відсутні.

Колегія суддів Верховного Суду у справі 04.07.2018 №686/114/16-ц, зазначає, що положення статей ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Водночас підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути аргументовані. В той же час суд посилається (Рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64), у відповідності до яких, оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища.

Беручі до уваги, що позивач не надав жодних доказів про своє незадовільне (скрутне) матеріальне у становище, суд відмовляє задоволені клопотання про відстрочку сплати судового збору за подачу позовної заяви.

Суд не вважає, таку відмову перешкоджанням позивачу у доступі до правосуддя, адже, як зазначено у пункт 111 рішення у справі «Shishkov v. Russia» від 20 лютого 2014 року, на яку посилається позивач у своїй заяві, суди мають можливість звільнити від державного мита тих заявників, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію. Позивачем не було доведено його скрутне матеріальне становище.

На підставі вищевикладеного, керуючись пункт 111 рішення у справі «Shishkov v. Russia» від 20 лютого 2014 року п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», ст. 136 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви про відстрочку сплати судового збору за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Шполянського

районного суду ОСОБА_4