Постанова

Іменем України

15 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 459/1213/17

провадження № 61-27708св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., КурилоВ. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Сокальський районний суд Львівської області, Держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 липня 2017 року у складі судді Бойка С. М.,

встановив:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому, посилаючись на порушення органом державної влади - Сокальським районним судом Львівської області прав, гарантованих статтями 40, 55 Конституції України, вимог статті 124 Конституції України, статті 14 КАС України, частини першої статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» при виконанні виконавчого листа від 21 листопада 2012 року № 2а-19/08, виданого Сокальським районним судом Львівської області, керуючись статтями 8, 40, 55 Конституції України, з урахуванням уточнень просив стягнути з Сокальського районного суду Львівської області на його користь кошти в сумі 10 000 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті протиправних дій судді Сокальського районного суду Львівської області; стягнути з держави Україна в особі Державної казначейської служби України 10 000 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті протиправних дій судді Сокальського районного суду Львівської області, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 23 травня 2017 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_3 до Сокальського районного суду Львівської області на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК України (у редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії).

Суд першої інстанції виходив із того, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись в порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Зазначену ухвалу ОСОБА_3 оскаржив в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 23 травня 2017 року визнано неподаною і повернуто заявнику на підставі статті частини другої статті 121, частини другої статті 297 ЦПК України ( у редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії).

Визнаючи неподаною та повертаючи ОСОБА_3 апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що заявник у наданий йому строк не усунув її недоліків, а саме: не сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить скасувати оскаржуване судове рішення, посилаючись на порушення норм процесуального права, направити справу до суду апеляційної інстанції.

Скарга аргументована тим, що суд, повернувши його апеляційну скаргу у зв'язку з несплатою судового збору, порушив його право на доступ до правосуддя, гарантований статтею 55 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Судовий збір за подання позову про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними діями суду, не стягується.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 459/1213/17 передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Апеляційний суд, визнаючи неподаною та повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_3, застосувавши положення статей 121, 297 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції), виходив із того, що заявник не виконав вимог ухвали суду щодо сплати судового збору.

Проте такого висновку апеляційний суд дійшов із порушенням вимог процесуального закону.

Судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 Закону України «Про судовий збір»).

Європейський суд з прав людини зауважив, що «сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету» («Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), № 28249/95, ЄСПЛ, від 19 червня 2001 року).

У зв'язку з цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), виключно відповідно до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Згідно з пунктом 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на час звернення з позовною заявою) судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Сокальського районного суду Львівської області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому протиправними діями суду при відновленні виконавчого провадження за виконавчим листом № 2а-19/08, виданим 21 листопада 2012 року.

Ухвалами від 23 травня 2017 року Червоноградський міський суд Львівської області відмовив ОСОБА_3 у відкритті провадження у справі в частині вимог до Сокальського районного суду Львівської області та відкрив провадження й призначив справу до розгляду в частині вимог до Держави Україна в особі Державної казначейської служби.

При цьому, при поданні позовної заяви ОСОБА_3 не сплачував судовий збір.

Не погодившись з ухвалою суду про відмову у відкритті провадження, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на неї.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху, а в подальшому визнаючи її неподаною та повертаючи, апеляційний суд послався на те, що відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір у цій категорії справ не справляється за подання позовної заяви, а не за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, і статтею 5 цього Закону не передбачено пільг для позивача щодо сплати судового збору у всіх судових інстанціях.

Водночас апеляційний суд не звернув увагу на те, що порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Аналогічний висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-57цс18.

Апеляційний суд наведеного не врахував та безпідставно поклав на позивача обов'язок зі сплати судового збору, передчасно визнав його апеляційну скаргу неподаною й повернув, внаслідок чого позбавив його права на апеляційне оскарження судового рішення, як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 389, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 липня 2017 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанціїдля вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило