УХВАЛА

09 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 456/1775/17

провадження №61-41178ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 21 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до колективного підприємства торгова фірма «Стоїк», третя особа - сектор державної реєстрації при Стрийській міській раді, про визнання права спільної часткової власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом доколективного підприємства торгова фірма «Стоїк», третя особа - сектор державної реєстрації при Стрийській міській раді, про визнання права спільної часткової власності на майно.

Позовна заява мотивована тим, що вони є засновниками колективного підприємства торгова фірма «Стоїк», яке в свою чергу було власником приміщення пекарні на АДРЕСА_1. 24 листопада

2011 року на загальних зборах колективного підприємства торгової фірми «Стоїк» розглянуто їх заяви про вихід із засновників підприємства та виділено їм майно на загальну суму 12 921,25 грн, а саме частину приміщень в будівлі пекарні, за вищевказаною адресою загальною площею 31,04 кв. м, зокрема приміщення № 21 площею 19,9 кв. м, № 22 площею 4,4 кв. м,

№ 40 площею 4,6 кв. м, частину приміщення магазину № 39 площею

1,84 кв. м зі сторони входу продуктового ринку, а також інші матеріальні цінності. Вказані обставини підтверджені протоколом загальних зборів колективного підприємства торгової фірми «Стоїк»№ 4 та двома актами прийому передачі виділеного майна від 24 листопада 2011 року. У 2017 році позивачі намагались зареєструвати отримане від колективного підприємства торгової фірми «Стоїк» нерухоме майно, але державні реєстратори відмовили їм в державній реєстрації, оскільки дані, що містяться в технічному паспорті на громадський будинок, вбудовані нежитлові приміщення пекарні, будівлі адмінприміщення «Б-2», АДРЕСА_1, виготовленому Стрийським МБТІ станом на 24 березня 2017 року, суперечать даним, що містяться в протоколі загальних зборів колективного підприємства торгової фірми «Стоїк»№ 4 та актах прийому передачі виділеного майна від 24 листопада 2011 року, зокрема в частині площі виділених приміщень. Дана суперечність виникла, внаслідок того, що колективне підприємство торгової фірми «Стоїк» неправильно встановило перегородку між приміщенням магазину № 39 і приміщенням коридору № 40, а вони провели поточний ремонт приміщення магазину № 21.

У зв'язку з чим просили визнати за ними право спільної часткової власності в рівних долях на виділені їм колективним підприємством торгової фірми «Стоїк» приміщення № 21 площею 19,9 кв. м, № 22 площею 4,4 кв. м,

№ 40 площею 4,6 кв. м в будівлі адмінприміщення «Б-2», загальною площею 28,9 кв. м, загальною вартістю 23 378,00 грн, що складають 3/1000 частини об'єкта нерухомого майна, розміщеного за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04 серпня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 21 червня 2018 року,у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

20 липня 2018 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 направлено касаційну скаргу на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 21 червня 2018 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Предметом спору в даній справі є визнання права спільної часткової власності в рівних долях на виділені позивачам приміщення загальною вартістю 23 378,00 грн, що станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762*100=176 200).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.

Крім того, зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частинами шостою, дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 21 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до колективного підприємства торгова фірма «Стоїк», третя особа - сектор державної реєстрації при Стрийській міській раді, про визнання права спільної часткової власності на майно.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка її подавала.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько