РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року

м. Рівне

Справа № 2-312/10

Провадження № 22-ц/4815/413/18

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Шуляк А.С.

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючий суддя: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.,

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

з участю : Журавського Н.М., ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу заступника начальника Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Рівненській області на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 жовтня 2018 року за скаргою Комунального підприємства "Здолбунівкомуненергія" на неправомірні дії та рішення державного виконавця Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Рівненській області, -

В С Т А Н О В И В :

У поданій до суду скарзі КП «Здолбунівкомуненергія» просить визнати дії заступника начальника Здолбунівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Журавського Н.М. щодо винесення постанови від 27 березня 2018 року (ВП № 19043653) про повернення виконавчого документа стягувачу неправомірними.

Просить вказану постанову від 27 березня 2018 року (ВП № 19043653) про повернення стягувачу виконавчого документа № 2-312/10 виданого 10 квітня 2010 року скасувати: зобов'язати Здолбунівський районний відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області прийняти для повторного примусового виконання виконавчий документ № 2-312/10 виданий 10 квітня 2010 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь КП «Здолбунівкомуненергія» 4487,39 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію та 30,00 грн. судових витрат, всього 4517,39 коп. Про хід і виконання ухвали повідомити Здолбунівський районний суд Рівненської області та стягувача Комунальне підприємство «Здолбунівкомуненергія» не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що оскаржувана постанова державного виконавця про повернення виконавчого листа є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки в ході примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості не вжито всіх необхідних заходів, не перевірено наявність майна за місцем проживання, не вжито заходів щодо обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 жовтня 2018 року скаргу КП "Здолбунівкомуненергія" задоволено: визнано дії заступника начальника Здолбунівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області Журавського Н.М. щодо винесення постанови від 27 березня 2018 року (ВП №19043653) про повернення виконавчого документа стягувачу неправомірними. Постанову заступника начальника Здолбунівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області Журавського Н.М. щодо винесення постанови від 27 березня 2018 року (ВП № 19043653) про повернення стягувачу виконавчого документа №2-312/10) виданого 10 квітня 2016 року скасовано. Зобов'язано Здолбунівський районний відділ ДВС ГТУЮ у Рівненській області прийняти для повторного примусового виконання виконавчий документ №2-312/10 виданий 10 квітня 2016 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь КП «Здолбунівкомуненергія» 4487,39 грн. заборгованості за спожиту теплоенергію та 30 грн. судових витрат, всього 4517,39 грн.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, Здолбунівським районним відділом ДВС ГТУЮ у Рівненській областіподано апеляційну скаргу, в якій вважає дану ухвалу незаконною та необґрунтованою.

Вказує на те, що державним виконавцем за для перевірки наявності у боржника майна на яке можливо звернути стягнення, залучено прокурора Здолбунівської місцевої прокуратури та здійснено з ним вихід за місцем проживання боржника. Під час перевірки встановлено, що майно на яке можливо було би звернути стягнення задля погашення вимог відсутнє, що також засвідчується підписом прокурора. В судовому засіданні державним виконавцем зазначалось, що при вчиненні виконавчої дії був присутній боржник ОСОБА_4. від підпису він не відмовлявся. Однак з фізіологічних причин підписатися не зміг, про що свідчить початок підпису в графі "Інші особи, що були залучені до проведення виконавчих дій" у акті, через це державним виконавцем відмітка про те, що боржник від підпису відмовився, не ставилася.

Крім того, зазначає, що при перевірці майнового стану особиста присутність боржника Законом не вимагається, факт відсутності майна встановлений державним виконавцем в об'єктивний реальності та підтверджений учасником виконавчого провадження (прокурором) в акті. Тобто акт державного виконавця від 23.02.2018, як доказ є належним та допустимим і необґрунтовано не взятий судом першої інстанції до уваги.

Зазначає про те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що виконавче провадження перебуває у складі зведеного, про що свідчить постанова про об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 04.09.2017. відтак, по виконавчому провадженню, що входить до складу зведеного (ВП №54302109 з виконання виконавчого листа Здолбунівського районного суду від 29.10.2010 №2-1014/10 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ "Ощадбанк" боргу в сумі 24 803,34 грн.) стягувачем ПАТ "Ощадбанк" 05.05.2018 подано скаргу на дії заступника начальника та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, тобто з аналогічних підстав та предмету скарги.

З цих підстав, просив скасувати ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12.10.2018 по справі №2-312/10 та ухвалити нове рішення.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві КП "Здолбунівкомуненергія" зазначає. що апелянтом не наведено жодного аргументованого факту щодо порушення місцевим судом, при винесенні оскаржуваного рішення, вимог ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, що стало б підставою для застосування апеляційним судом ст. 376 ЦПК України.

Вказує на те, що при розгляді справи судом першої інстанції було встановлено, що саме підставою повернення виконавчого провадження став акт державного виконавця від 23.02.2018 про нібито відсутність майна. Однак, вважає, що вказаний акт не відповідає вимогам п.8 Інструкції з організації примусового виконання рішень затверджених наказом Міністерства юстиції України від 02.04.12р. №512/5. Зазначає, що з даного акта можна зробити висновок про те, що будь-якого обстеження не здійснювалось, а тому вважає, що судом першої інстанції правильно констатовано, що вказаний акт є неналежним та недопустимим доказом у справі.

На підставі наведеного, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Апелянт Журавський Н.М. просив задовольнити його апеляційну скаргу.

Представник заявника КП "Здолбунівкомуненергія" ОСОБА_3 просив подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу місцевого суду без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи скаргу КП "Здолбунівкомуненергія" та скасовуючи постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, суд першої інстанції виходив з того, що заступником начальника Здолбунівського РВ ДВС не доведено факт перевірки наявності майна на яке можливо звернути стягнення в квартирі за місцем проживання боржника, а відомості про відсутність майна зазначені у акті державного виконавця від 23.02.2018, через його невідповідність вимогам п.8 Інструкції, не можуть прийматись судом до уваги.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 10.04.2016 року Здолбунівським районним судом Рівненської області видано виконавчий документ по справі № 2-312/10 про стягнення з боржника ОСОБА_4 на користь КП «Здолбунівкомуненергія» 4487,39 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію та 30,00 грн. судових витрат, всього 4517,39 коп.

27 березня 2018 року постановою заступника начальника Здолбунівського районного ВДВС указаний вище виконавчий документ повернутий стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», тобто за відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

На підтвердження вказаних обставин до матеріалів справи було долучено копію акта державного виконавця від 23.02.2018 про те, що під час виходу за місцем проживання боржника майна належного до стягнення не було виявлено (а.с.18).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.02.2018 у власності боржника перебуває квартира за адресою : АДРЕСА_1. Згідно з відомостей з Державного реєстру іпотек, зазначена квартира перебуває в іпотеці ПАТ КБ "ПриватБанк"; накладений арешт на майно боржника (а.с.16).

Крім того, оскільки розмір стягнення не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, місце реєстрації боржника збігається з зареєстрованим правом власності об'єкту нерухомості, вирішувати питання про звернення стягнення законом не передбачено.

Інші відомості щодо належного виконання рішення суду в матеріалах справи відсутні.

Із копії зазначеного вище акта державного виконавця від 23.02.2018. вбачається, що задля примусового виконання виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4, в присутності представника Здолбунівської місцевої прокуратури ОСОБА_8, під час виходу за місцем проживання боржників, майна належного для опису та арешту з метою подальшої передачі на реалізацію в рахунок погашення боргу, не виявлено. Акт підписаний заступником начальника Здолбунівського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області та прокурором.

Постановою заступника начальника відділу Здолбунівського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області Журавського Н.М. від 27.03.2018 виконавчий документ повернуто стягувачу відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Копію відповідної постанови отримано заявником поштою 26.04.2018.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зокрема, розділом 7 зазначеного Закону передбачено порядок звернення стягнення на майно боржника.

Так, ч. 8 ст. 48 Закону регламентує, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Частиною 7 ст. 48 Закону закріплено, що у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов'язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Державним виконавцем 23.02.2018 було здійснено вихід за адресою боржника, про що було складено Акт державного виконавця від 23.02.2018, в якому зазначено, що за адресою боржника майна придатного до реалізації не виявлено.

Згідно п. 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події.

Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин.

У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім'я, по батькові виконавця, підстава для складання акта, особи, які були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт.

У констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції.

У кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються).

Акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка «від підпису відмовився» проставляється напроти прізвища особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта.

До акта можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Акт державного виконавця від 23.02.2018, який був підписаний лише державним виконавцем Журавським Н.М. та прокурором, без застереження про те, що хтось з учасників виконавчої дій відмовився від підпису, не містить опису дій, пов'язаних з доступом до житла, що свідчить про те, що таких дій державний виконавець не вчиняв.

Згідно з ч. 1 ст. 439 ЦПК України за поданням державного виконавця, приватного виконавця про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, при виконанні судових рішень вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення.

Повноваження у виконавця для звернення до суду з таким поданням передбачені у п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 18 вказаного Закону України виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

Однак виконавець не довів в суді, що він вчиняв передбачені вказаними нормами Закону України заходи для реального доступу до житла боржника з метою виявлення майна боржника, на яке можливо накладення арешту та подальша реалізація для виконання рішення суду.

Отже, суд погоджується з доводами скарги про те, що виконавцем не було вчинено всіх можливих заходів для виконання рішення суду.

Таким чином, приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

За таких обставин колегія вважає, що постановлена судом ухвала відповідає вимогам закону й підстави для її скасування відсутні.

Судовий збір в розмірі 1762 грн., який було відстрочено, апелянтом сплачено.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 367, 368, 371, п.1. ч.1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384, ст. 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника начальника Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Рівненській області залишити без задоволення.

Ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2018 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.В. Хилевич