Справа № 570/899/18
Номер провадження 2/570/800/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2018 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю секретаря судових засідань Дзюбишиної І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У зв'язку з тим, що подружжя має різні характери, різні погляди на життя, позивачка не має бажання надалі проживати з відповідачем; фактично вони проживають окремо тривалий час, позивачка просить суд розірвати шлюб. Також просить визначити місце проживання малолітньої дитини з нею. Судові витрати покласти на відповідача. Додатково зазначає, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Через це вона змушена звертатися з позовом про стягнення аліментів. А тому просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до повноліття дитини.

Позивачка позов підтримала. Додатково суду пояснила, що приблизно півтора роки вона не проживає з відповідачем. Вони не ведуть спільне господарство, не підтримують подружні стосунки. Спору про місце проживання дитини у них немає. Додала, що відповідач у 2018 році надавав грошові кошти тричі: на Різдво, на Пасху, на свято Трійці. Щоразу ця сума становила 2500 грн. Також купував продукти харчування, одяг. Поте позивачка бажає, щоб відповідач щомісячно надавав їй грошові кошти на утримання дитини, а не раз на три місяці. Тому й звернулася до суду з даним позовом про стягнення аліментів.

Відповідач позов не визнав. Не заперечує, що він не проживає з позивачкою біля півтора року. Проте вважає, що якщо суд прийме рішення про розірвання шлюбу, то це стане перешкодою у побаченні з дитиною. Щодо решти заявлених позовних вимог, то пояснив, що він не заперечує, щоб дитина проживала з позивачкою. Також зазначає, що він надавав грошові кошти на утримання дитини у тих розмірах, про які зазначила позивачка. Підтвердив, що купував дитині одяг, продукти харчування. Тому не розуміє, яка у позивачки існує підстава для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Вважає заявлений позов безпідставним та просить відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

В ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин.

Стаття 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Однією із основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберегти шлюб з відповідачем.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони не проживають як сім'я протягом тривалого часу, близько двох років. Сторони мають різні характери, різні погляди на життя, позивачка не бажає надалі проживати разом з відповідачем.

Тому суд дійшов висновку, що сім'я існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення. У розпаді сім"ї винні обоє подружжя, оскільки не вживали належних заходів для усунення конфліктів та досягнення взаєморозуміння в сім"ї.

Суд не вбачає підстав для надання сторонам строку для примирення.

Виходячи з положень ст. ст. 110, 112 СК України, а також того, що особа має право вільно вирішувати питання щодо розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин суд вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення.

Щодо решти заявлених позовних вимог.

Статтею 160 СК закріплено право батьків на визначення місця проживання дитини. У зв'язку з цим постає питання про допустимість втручання суду у вирішення питання про місце проживання малолітньої дитини, визначене за згодою батьків дитини. На думку суду, чинним законодавством України розгляд питання про місце проживання дитини, визначене за згодою батьків, в судовому порядку не передбачено.

Згідно з п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. № 11, у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує це питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

Оскільки в ході розгляду справи позивачка не надала суду доказів того, що між сторонами існує спір щодо місця проживання дитини після постановлення рішення суду про розірвання шлюбу, а відповідач додав, що він не заперечує щоб дитина проживала з позивачкою, то суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дитини слід відмовити.

Також суд не вбачає підстав для задоволення позову про стягнення аліментів.

За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей.

Відповідач пояснив суду, що він надає грошову допомогу на утримання дитини.

Свідок ОСОБА_4 надав суду показання про те, що відповідач надає грошову допомогу на утримання дитини.

Позивачка надала пояснення про те, що відповідач надавав грошові кошти тричі: на Різдво, на Пасху, на свято Трійці. Щоразу ця сума становила 2500 грн. Також купував продукти харчування, одяг. Поте позивачка бажає, щоб відповідач щомісячно надавав їй грошові кошти, а не раз на три місяці. Тому й звернулася до суду з даним позовом про стягнення аліментів.

Отже, в ході розгляду справи було встановлено, що відповідач виконує покладені на нього обов'язки з утримання дитини. А тому суд не знаходить підстав для задоволення позову про стягнення аліментів.

Розподіл між сторонами судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задоволити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 05.05.2015 року виконавчим комітетом Малятинської сільської ради Гощанського району Рівненської області, актовий запис № 02.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, мешканця АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, мешканка АДРЕСА_1) - 704, 80 грн. судових витрат (сплата судового збору).

В задоволенні решти заявлених позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складене 02.06.2018 р.