Справа № 2-142/09 Провадження № 22-ц/773/686/18 Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л.В.
Категорія: 30Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

08 червня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ ОСОБА_1, перевіривши апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 20 лютого 2009 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до виконавчого комітету Луцької міської ради про відшкодування шкоди від незаконних дій методом встановлення права власності у квартирі ветхого будинку,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 20 лютого 2009 року позовну заяву ОСОБА_2, яка подана ним в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, покликаючись на порушення судом норм процесуального права, просив оскаржувану ухвалу скасувати.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 22 травня 2018 року апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк - десять днів з дня вручення копії даної ухвали для сплати судового збору.

Розяснено, що у разі невиконання даної вимоги суду у вищевказаний строк апеляційну скаргу буде визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

Крім того, дана апеляційна скарга залишена судом також з тієї підстави, що апелянтом у ній не зазначено поважних причин для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження та надано строк десять днів з дня вручення копії даної ухвали для подання до суду апеляційної інстанції заяви із зазначенням поважних підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Розяснено, що у разі невиконання вимоги суду у встановлений строк щодо подання заяви із зазначенням поважних підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з доказами щодо дати вручення оскаржуваної ухвали у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

23 травня 2018 року копія даної ухвали була направлена позивачу для відома та виконання.

На виконання вимог даної ухвали позивачем ОСОБА_2 31 травня 2018 року до апеляційного суду була подана заява про звільнення від сплати судового збору.

01 червня 2018 року позивач звернувся до суду із заявою №2 щодо поновлення строку на апеляційне оскарження згаданої ухвали Луцького міськрайонного суду від 20 лютого 2009 року.

Частинами 3, 4 ст. 357 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву про поновлення строку не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

У поданій апелянтом заяві на виконання ухвали апеляційного суду від 22 травня 2018 року про залишення згаданої апеляційної скарги без руху зазначено обставини, які не є поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження згаданої ухвали суду, тому у відкритті апеляційного провадження відповідно до правил ч. ч. 3, 4 ст. 357, ст. 358 ЦПК України слід відмовити.

Слід також зазначити, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобовязання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

ОСОБА_2, який 08 травня 2018 року подав апеляційну скаргу на постановлену ще 20 лютого 2009 року ухвалу суду першої інстанції після сплину більше девяти років, зловживаючи своїми процесуальними правами, не цікавився відомим йому судовим провадженням, а його дії з оскарження вищезазначеної ухвали суду слід розцінювати як такі, що лише формально ґрунтуються на положеннях процесуального права і не мають за мету захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав позивача. На таку поведінку скаржника вказує і той факт, що ще в його ж апеляційній скарзі від 06 березня 2018 року (а.с.157) згадується про оскаржувану ухвалу, а в «заяві-доповненні до апеляційної скарги» від 22 березня того ж року він просить скасувати цю ухвалу (а.с.166), що вказує про його обізнаність із згаданим судовим рішення задовго до подання розглядуваної апеляційної скарги.

Таким чином, ОСОБА_2 пропустив без поважних причин встановлений законом строк на апеляційне оскарження постановленої в даній справі ухвали суду першої інстанції від 20 лютого 2009 року, у звязку з чим у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на це судове рішення слід відмовити.

Керуючись ч. ч. 3, 4 ст. 357, 358 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 20 лютого 2009 року в даній цивільній справі відмовити.

Копію ухвали разом із апеляційною скаргою та доданими до апеляційної скарги матеріалами надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя: