П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Дундар І.О.,

суддів: Краснощокової Н.С., Тимченко О.О.

за участю секретаря судового засідання Ситнік Д.Л.

розглянувши в приміщенні Донецького апеляційного суду у міста Бахмуті Донецької області цивільну справу № 234/10709/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про визнання права власності на нерухоме майно в рахунок погашення боргу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 09 серпня 2018 року, ухвалене о 14-42 годині,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що 8 липня 2011 року позичив ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 30000 доларів до 30 квітня 2016 року, позика оформлена розпискою. В якості забезпечення виконання зобов'язання відповідач видав йому довіреність на право користування, експлуатації та продажу належного йому автомобіля BMW 730L, реєстраційний номер НОМЕР_1 та передав сам автомобіль. Свої зобов'язання щодо повернення грошей відповідач не виконав. 31 травня 2016 року ОСОБА_2 написав розписку, в якій підтвердив неповернення позичених коштів та продовжив термін дії попередньої боргової розписки до 31 травня 2017 року та видав нову довіреність. Вони домовились, що у разі неповернення відповідачем грошових коштів, позивач отримує право власності на автомобіль. Відповідач зобов'язання не виконав, від передачі автомобіля у власність шляхом нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу ухиляється. Просив визнати за ним право власності на легковий автомобіль BMW 730L, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 09 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено; визнано за ОСОБА_1 право власності на легковий автомобіль марки BMW 730 L, 2006 року випуску, тип ТЗ легковий седан, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив скасувати рішення, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що рішення незаконне, необґрунтоване, судом неповно встановлено обставини справи. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ухвалою Краматорського міського суду від 19 жовтня 2016 року накладено арешт на спірний автомобіль в якості забезпечення його позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Суд не перевірив наявність обтяжень на спірне рухоме майно, не встановив коло осіб, чиї права або майнові інтереси можуть бути порушені внаслідок ухвалення рішення. Суд не взяв до уваги те, що договір застави рухомого майна, яким є автомобіль, обов'язково повинен бути укладений у письмовій формі та посвідчений нотаріально, а обтяження, що виникає на підставі такого договору реєструється в Державному реєстрі обтяжень, між сторонами не було укладено такого договору, обтяження не було зареєстровано в реєстрі. Також суд першої інстанції не звернув уваги на положення Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає порядок звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Відзиви на апеляційну скаргу учасниками справи не надано.

В судове засідання учасники справи не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчить підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

ОСОБА_3 надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 надав суду заяву з проханням відкласти судове засідання в зв'язку з хворобою.

На підставі ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

До заяви ОСОБА_5 не додано доказів, які свідчать про поважність причин відкладення розгляду справу.

Отже, враховуючи, що строки розгляду апеляційної скарги обмежені, колегія суддів вважає, що причини неявки представника позивача, не є поважними, тому розгляд справи належить проводити у відсутність учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції під час розгляду справи було встановлено, що 08 липня 2011 року відповідач, який є власником автомобіля BMW 730 L, реєстраційний номер НОМЕР_2, на підставі письмового договору позики він взяв в борг у позивача 30000,00 доларів США, зобов'язався повернути його не пізніше 30 квітня 2016 року. 31 травня 2016 року ОСОБА_2 написав розписку та продовжив термін дії попередньої боргової розписки до 31 травня 2017 року та виявив бажання про видачу позивачу другої нотаріально посвідченої довіреності на право користування, експлуатації та продажу (з правом отримання грошей) вищезазначеного автомобіля.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено договір позики, відповідач розписки не оспорив, в силу застави кредитор має право в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов'язання одержати з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Але такі висновки суду не відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що 8 липня 2011 року ОСОБА_2 взяв в боргу у ОСОБА_1 та ОСОБА_6 30000 доларів, зобов'язався повернути їх до 30 квітня 2016 року. До повного повернення боргу видав довіреність на експлуатацію, використання та продаж автомобіля, належного йому (арк..спр.14).

31 травня 2016 року сторони подовжили строк дії розписки від 8 липня 2011 року до 31 травня 2017 року, про що вдруге видана нотаріальна довіреність на експлуатацію, використання та продаж автомобіля, належного ОСОБА_2 (арк..спр.13).

На теперішній час зобов'язання щодо повернення грошових коштів не виконано.

Дані обставини сторонами не оспорюються.

Отже, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли правовідносини з приводу виконання договору позики.

На підставі ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилався на те, що володіє спірним автомобілем з 8 липня 2011 року, має повне право користування та розпорядження, між ним та ОСОБА_2 існувала домовленість, що у разі неповернення до 31 травня 2017 року грошових коштів, він отримує право власності на автомобіль - у рахунок погашення боргу. В обґрунтування підстав позову посилався на ст. 317, 328, 392 ЦК України (арк..спр.1 «а»).

На підставі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В той же час позовна заява взагалі не містить підстав, з яких ОСОБА_1, на його думку, набув право власності на автомобіль.

Як вбачається зі змісту розписок, вони передбачають лише те, що відповідач надав позивачу довіреність на експлуатацію, використання та продаж автомобіля, жодних умов щодо передачі автомобіля у власність позивачу, вказані розписки не містять.

В позовній заяві ОСОБА_1 посилався на те, що у відносинах з відповідачем мало місце альтернативне зобов'язання.

Відповідно до ст. 539 Цивільного кодексу України, альтернативним є зобов'язання, в якому боржник зобов'язаний вчинити одну з двох або кількох дій. Боржник має право вибору предмета зобов'язання, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Апеляційний суд вважає, що твердження позивача в обґрунтування заявленого позову про існування альтернативного зобов'язання безпідставні, оскільки предметом укладеного сторонами договору є позика грошової суми, а належним виконанням зобов'язання з боку позичальника є повернення саме грошових коштів.

В той же час зі змісту позовної заяви вбачається, що автомобіль було передано позивачу в забезпечення виконання зобов'язання про повернення грошових коштів за договором позики.

Але згідно із ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Отже, оскільки правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання між сторонами вчинений із недодержанням письмової форми, він є нікчемним, тому не породжує жодних правових наслідків.

Крім того, виходячи з положень ст. 572 ЦК України, ст.1 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом, за яким кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

На підставі ст.13 Закону України, від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII "Про заставу" договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна, транспортних засобів провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін договору, договору застави космічних об'єктів - за місцем реєстрації цих об'єктів.

Сторонами не дотримано вимог закону щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договору.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Суд першої інстанції на зазначені положення законів уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в п.58 Рішення від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Рішення суду першої інстанції взагалі не містить обґрунтування його висновків, а обмежується лише переліком норм права та висновком про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

На підставі ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; висновки, викладені в рішенні суду, не відповідають обставинам справи; судом неправильно застосовано норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 09 серпня 2018 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про визнання права власності на нерухоме майно в рахунок погашення боргу відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді: