Номер провадження: 22-ц/785/4285/18
Номер справи місцевого суду: 499/579/17-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Калараша А.А., Заїкіна А.П.

при секретарі: Томашевській К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю, припинення права спільної сумісної власності, про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток у спільній сумісній власності, визнання права власності та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 08 лютого 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду до ОСОБА_3 з позовом про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток у спільній сумісній власності, визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна, а також на 1/2 частину меблів, побутової техніки та побутого обладнання та визнання частини меблів, побутової техніки та побутого обладнання його особистою приватною власністю.

Позивач посилався на ті обставини, що у 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який на час розгляду справи не розірвано, однак подружжя разом не проживає та має намір розлучитися. За час шлюбу ними спільно було придбано житловий будинок, загальною площею 64,9 кв. м. із земельною ділянкою площею 1070 кв. м., що розташовані за адресою: Одеська область Іванівський район смт. Петрівка, вул. 8 Березня 27. Даний будинок купувався ними під чистове оздоблення. Після його придбання були виконанні усі внутрішні роботи та проведені необхідні для проживання комунікації, в чому безпосередньо приймав участь позивач ОСОБА_2 При оформленні договору купівлі-продажу будинку, за домовленістю сторін, покупцем виступила відповідач ОСОБА_3 На даний час відповідач приховує від позивача усі правовстановлюючі документи на спірний будинок та земельну ділянку, та не бажає добровільно здійснити поділ майна, яке було придбано під час шлюбу, що відповідно до ст.60 СК України є спільною власністю подружжя.

У звязку з чим позивач просить суд визнати житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область Іванівський район смт. Петрівка вул. 8 Березня 27, а також земельну ділянку площею 0,107 га в тому числі 0,076 га ріллі, 0,031 га під будівлями та спорудами, кадастровий номер :02:001:0071, його спільним сумісним майно із відповідачем, припинити право спільної сумісної власності на житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область Іванівський район смт. Петрівка вул. 8 Березня 27, а також земельну ділянку площею 0,107 га в тому числі 0,076 га ріллі, 0,031 га під будівлями та спорудами, кадастровий номер :02:001:0071, здійснити поділ житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область Іванівський район смт. Петрівка вул. 8 Березня 27, а також земельну ділянку площею 0,107 га в тому числі 0,076 га ріллі, 0,031 га під будівлями та спорудами, кадастровий номер :02:001:0071 між ним та відповідачем в рівних долях по 1/2 частині кожному, визнати за ним право власності на 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область Іванівський район смт. Петрівка вул. 8 Березня 27, а також земельну ділянку площею 0,107 га в тому числі 0,076 га ріллі, 0,031 га під будівлями та спорудами, кадастровий номер :02:001:0071 та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати та витрати на проведення оціночних робіт.

Також, позивач заявляв вимогу про поділ рухомого майна, проте ухвалою суду від 10.01.2018 року було затверджено мирову угоду між сторонами та закрито провадження по справі в цій частині.

Не погоджуючись з заявленим позовом, відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом про визнання нерухомого майна, а також частини меблів, побутової техніки та побутого обладання особистою приватною власністю.

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 04.12.2017 року зустрічний позов обєднаний з первісним позовом в одне провадження.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач по зустрічній позовній заяві посилалася на наступне.

06.03.2004 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб., який на даний момент не розірвано, однак сторони мають намір розлучитися. 19.04.2006 року було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, загальною площею 64,9 кв. м. що розташований на земельній ділянці площею 1070 кв. м., що розташований за адресою: Одеська область Іванівський район смт. Петрівка, вул. 8 Березня 27, загальна сума вартості житлового будинку із земельною ділянкою склала 17850,00 грн. Дане нерухоме майно було придбане за її власні кошти, які вона отримувала від заробітної плати та які вона позичила на придбання майна, тоді як відповідач не працював та жодним чином сімю не утримував. Таким чином, позивач по зустрічній позовній заяві вважає, що спірне майно придбане лише за її особисті кошти, а тому відповідно до ст.57 СК України належить їй на праві приватної власності.

Враховуючи вищенаведене, позивач по зустрічній позовній заяві просила суд визнати за нею право приватної власності на будинок №27, що розташований за адресою вул. 8 Березня смт. Петрівка Іванівського району Одеської області та на земельну ділянку (кадастровий номер ділянки :02:001:0071), що знаходиться за адресою вул. 8 Березня 27, смт. Петрівка Іванівського району Одеської області.

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 08 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю задоволено в повному обсязі.

Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на будинок №27, що розташований за адресою вул. 8 Березня смт. Петрівка Іванівського району Одеської області.

Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на земельну ділянку (кадастровий номер ділянки :02:001:0071), що знаходиться за адресою вул. 8 Березня 27, смт. Петрівка Іванівського району Одеської області.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Іванівського районного суду Одеської області від 08 лютого 2018 року та ухвалити нове, яким його вимоги задовольнити у повному обсязі, а у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) не відповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обовязковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обовязки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання житлового будинку та земельної ділянки спільним майном подружжя, поділу майна, припинення права спільної сумісної власності, суд першої інстанції виходив з того, що у судовому засіданні не знайшли своє підтвердження обставини на які посилався позивач по первісному позову та було встановлено, що на час придбання спірного будинку ОСОБА_2 офіційно не працював, наявність іншого джерела доходу не підтверджена, не доведено, що в період перебування у шлюбі та купівлі спірного майна він навчався, займався веденням домашнього господарства чи то хворів, що стало поважною причиною відсутності власного доходу, посилання позивача на ту обставину, що спірне майно купувалося на кошти, які йому надала в борг його мати ОСОБА_4 спростовується матеріалами справи.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3 про визнання житлового будинку та земельної ділянки особистою приватною власністю, суд першої інстанції виходив з того, що у судовому засіданні не знайшов своє підтвердження той факт, що спірне нерухоме майно є обєктом спільної сумісної власності подружжя, позивачем за зустрічним позовом доведено у судовому засіданні той факт, що на час придбання будинку та земельної ділянки вона мала стабільний дохід, а також те, що ОСОБА_3 брала позики в банку та у ОСОБА_5 на купівлю та облаштування будинку, а матеріалами справи та відповідачем дане твердження не спростоване.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

- з 06.03.2004 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на час розгляду справи перебувають у зареєстрованому шлюбі, що сторонами не заперечувалося;

- 19.04.2006 року ОСОБА_3, перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_2, придбала за договором купівлі-продажу у ОСОБА_6 будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: вул. 8 Березня 27 смт. Петрівка Іванівський район Одеська область за 13850,00 грн.;

- 19.04.2006 року ОСОБА_3, перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_2, придбала у ОСОБА_6 земельну ділянку (кадастровий номер ділянки :02:001:0071), що знаходиться за адресою вул. 8 Березня 27, смт. Петрівка Іванівського району Одеської області, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за 4000,00 грн., що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 19.04.2006 року;

- ОСОБА_2, відповідно до довідки, наданої Центральним обєднаним управлінням ПФУ в м. Одесі, офіційно був працевлаштований з 02.2004 по 06.2004 рік у ДП «Портовик», сумарна заробітна плата за шість місяців становить 2053,49 грн. (відомості з застрахованого реєстру осіб у період з 2004 року по теперішній час);

- відповідно до розписки від 10.04.2006 року ОСОБА_2 взяв в борг у своєї матері ОСОБА_4 2500,00 дол. США;

- відповідно до виписки з реєстру застрахованих осіб, наданої Центральним обєднаним управлінням ПФУ в м. Одесі, ОСОБА_3 з 2002 року має офіційний заробіток, сумарна сума якого за 2002 рік складає 1500,00 грн., за 2003 рік 8492,57 грн., за 2004 рік 11688,17 грн., за 2005 рік 13236,56 грн., за 2006 рік 16838,45 грн., 2007 рік 25188,53 грн., 2008 рік - 30192,11 грн., 2009 рік 31581,04 грн., 2010 рік 37581,34 грн., 2011 рік 46597,30 грн., 2012 рік 52315,03 грн., 2013 рік 59454,73 грн., 2014 рік 61662,41 грн., 2015 рік 78524,71 грн., 2016 рік 94904,39 грн., 2017 рік 80189,35 грн.;

- відповідно до розписки від 12.04.2006 року ОСОБА_3, взяла у борг грошові кошти у розмірі 5000,00 грн. у ОСОБА_5, яка будучи допитаною в якості свідка, підтвердила вказані обставини;

- згідно з кредитним договором від 14.08.2008 року ОСОБА_3 отримала кредит в Одеській філії АБ «Експрес-Банк»;

- згідно з довідкою ПАТ «АБ «Експрес - Банк», 09.08.2005 року ОСОБА_3 брала в банку кредит на суму 5600,00 грн., на даний момент заборгованості перед банком ОСОБА_3 не має.

Сторонами не заперечувалося, що спірні будинок та земельна ділянка придбані за договорами купівлі-продажу у період спільного проживання сторін в зареєстрованому шлюбі.

Суд вірно зазначив, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, слід установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:

1) час набуття такого майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначав, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

За загальним правилом застосування презумпції згідно з ст. 60 СК України майно, одержане одним з подружжя як набувачем за договором купівлі-продажу, що укладений під час спільного проживання набувача у зареєстрованому шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той з подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобовязаний довести ті обставини, які її спростовують.

Зокрема, за ч. 3 ст. 61 СК України довести, що майно придбавалося за власні кошти, або хоча і за сімейні, проте справжньою метою укладення договору купівлі-продажу були не інтереси сімї, а власні, особисті інтереси одного з подружжя, не повязані з сімейними.

Як пояснила в засіданні судової колегії відповідач ОСОБА_3, спірний жилий будинок та земельна ділянка були придбані саме для проживання сімї і що відповідач приймав участь у веденні домашнього господарства.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони уклали мирову угоду, визнану ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 10.01.2018 року, за частиною вимог щодо поділу рухомого майна у вигляді домашніх меблів, побутової техніки та обладнання. З 60 позицій, зазначених в акті огляду від 11.07.2017 року ОСОБА_3 передано у власність 17 найменувань, а ОСОБА_2 решта. При цьому сторони визнали, що кухонне начиння підлягає поділу у рівних частках.

Вказана ухвала Іванівського районного суду Одеської області від 10.01.2018 року, якою визнано мирову угоду сторін щодо спірного рухомого майна, набрала чинності і сторонами не оскаржена.

Тобто сторонами визнано право кожної із сторін на побутові меблі, техніку та обладнання, яке знаходиться в спірному будинку.

При цьому право власності на вказані речі могло виникнути або внаслідок дарування особисто одному з подружжя або внаслідок купівлі майна одним з подружжя за власні особисті кошти, що передбачає наявність власних особистих заощаджень або ж внаслідок набуття за рахунок спільного сімейного бюджету за згодою обох подружжя.

Подарунки батьків кожної із сторін майна в інтересах сімї і для сімї є підставою для виникнення у відношенні цього майна спільної сумісної власності обох подружжя.

Отже, сторонами визнано право кожної із сторін на частину речей, вказаних у переліку, в порядку поділу спільного сумісного майна.

З матеріалів справи, які узгоджуються з поясненнями сторін, вбачається, що спірний жилий будинок та земельна ділянка були придбані саме для проживання сімї, тобто в інтересах сімї, і сторони більше 10 років разом прожили у придбаному будинку, разом користуючись при цьому у спільних сімейних інтересах земельною ділянкою.

Тому немає підстав для висновку, що ОСОБА_2 не будучи офіційно працевлатованим, не приймав участь у веденні домашнього господарства, що, до речі, не заперечувала в засіданні судової колегії і сама ОСОБА_3 і що узгоджується з тими фотокарками, які представлені ОСОБА_2 у додатках до апеляційної скарги.

В розумінні ст. 60 СК України кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто право спільної сумісної власності презюмується.

Сам по собі факт отримання ОСОБА_3 стабільної заробітної плати під час шлюбу у період, що передував придбанню будинку та земельної ділянки у квітні 2006 року, не є належним та достатнім доказом спростування презумпції, предбаченої ч. 2 ст, 60 СК України і набуття ОСОБА_3 зазначених обєктів нерухомості у приватну власність.

Отримані ОСОБА_3 на споживчі цілі у 2005 та 2008 роках грошових коштів у кредит, не є доказом, що вказані кошти дійсно були витрачені саме на придбання будинку та земельної ділянки і що ціллю такого отримання вказаних коштів були саме власні, а не сімейні інтереси.

Отримання ОСОБА_3 у позику 5000 грн. 12.04.2006 року не є достатнім доказом, що вказані кошти були витрачені виключно у власних (не сімейних) інтересах і саме на придбання спірного будинку та земельної ділянки.

Крім того, необхідно враховувати, що при укладенні договорів одним з подружжя, вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина та чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що укладений другим з подружжя без її (його) згоди. Якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 2 ст. 65 СК України).

ОСОБА_2 не звертався до суду з вимогами про визнання недійсними укладених ОСОБА_3 договорів, як таких, що укладені нею без його згоди.

Договір укладений одним з подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використано в інтересах сімї.

Належних, допустимих та достатніх доказів, що вказані договори були укладені ОСОБА_3 виключно у власних особистих інтересах і не стосувалися інтересів сімї, і що придбане майно (зокрема побутова техніка) не використовалося в інтересах сімї, ОСОБА_3 не надано.

Оскільки ОСОБА_3 не доведено належність спірного будинку та земельної ділянки, придбаних під час спільного проживання з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, до приватної власності та не спростовано належність спірного нерухомого майна до спільної сумісної власності, то суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо наявності підстав для відмови у задоволенні вимог ОСОБА_2 про визнання житлового будинку та земельної ділянки спільним майном подружжя, поділу майна, припинення права спільної сумісної власності та про задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання житлового будинку та земельної ділянки особистою приватною власністю.

Оскільки в матеріалах справи відсутні посилання та докази, а апеляційним судом не встановлено про існування між сторонами відповідної домовленості або укладення ними шлюбного контракту з відповідними умовами про відступлення від рівності часток у праві спільної сумісної власності при поділі спірного майна, вимоги ОСОБА_2 про визнання за кожною із сторін в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,107 га в тому числі 0,076 га ріллі, 0,031 га під будівлями та спорудами, кадастровий номер :02:001:0071 та жилого будинку, розташованих за адресою Одеська область Іванівський район смт. Петрівка, вул. 8 Березня 27 та про припинення між сторонами права спільної сумісної власності підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 08 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати житловий будинок та земельну ділянку площею 0,107 га в тому числі 0,076 га ріллі, 0,031 га під будівлями та спорудами, кадастровий номер :02:001:0071 за адресою Одеська область Іванівський район смт. Петрівка, вул. 8 Березня 27 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя:

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,107 га в тому числі 0,076 га ріллі, 0,031 га під будівлями та спорудами, кадастровий номер :02:001:0071 за адресою Одеська область Іванівський район смт. Петрівка, вул. 8 Березня 27;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,107 га в тому числі 0,076 га ріллі, 0,031 га під будівлями та спорудами, кадастровий номер :02:001:0071 за адресою Одеська область Іванівський район смт. Петрівка, вул. 8 Березня 27;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою Одеська область Іванівський район смт. Петрівка, вул. 8 Березня 27;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою Одеська область Іванівський район смт. Петрівка, вул. 8 Березня 27.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,107 га в тому числі 0,076 га ріллі, 0,031 га під будівлями та спорудами, кадастровий номер :02:001:0071 за адресою Одеська область Іванівський район смт. Петрівка, вул. 8 Березня 27.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01.06.2018 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

ОСОБА_7