_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/6014/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2018 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гниличенко М.В.

при секретарі Шпак К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд -

ВСТАНОВИВ:

14.09.2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.03.2008 року у розмірі 21170,26 гривень, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 гривень, посилаючись на те, що між сторонами був укладений кредитний договір № б/н від 06.03.2008 року, відповідно якого ОСОБА_1 отримала від відповідача кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконала належним чином, заборгованість не погасила. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач має заборгованість, яку в добровільному порядку сплачувати не бажає, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути суму заборгованості з відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 26.09.2018 року справа була відкрита за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, оскільки підпадає під ознаки малозначної справи, з повідомленням /викликом/ сторін за наявними у справі матеріалами.

Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.128, 131 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась, звернулась до суду з заявою, в якій просила розглянути справу у порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, належним чином повідомлялась, причини неявки суду не відомі.

До судового засідання зявилась представник відповідача ОСОБА_3, позовні вимоги не визнала, надала суду письмове клопотання про застосування строків позовної давності та просила у позові відмовити у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали вказаної цивільної справи та матеріали цивільної справи № 1512/5023/2012 рік, заслухавши представника відповідача, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06.03.2008 року ОСОБА_1 отримала від Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» кредит у розмірі 10000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

На підставі п.3.2,п.3.3. Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що банк в будь-який момент може змінити /зменшити або збільшити/ кредитний ліміт і клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3.Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підписується підписом у заяві.

При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України про договір приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Крім того, банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами банку».

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно до ст. 1048 ЦК України кредитор має право на одержання від позичальника відсотків нарахованих на суму боргу до дня його повернення. Розмір та порядок одержання відсотків встановлюється договором.

У порушення умов договору відповідач не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого 20.03.2012 року позивач звернувся з позовом до Київського районного суду м.Одеси про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 06.03.2008 року.

У позовній заяві банк посилається на норми ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України, якими передбачено наслідки порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту та право заявника /банку/ достроково вимагати повернення всієї суми кредиту, зокрема це право банку вимагати дострокового виконання боргових зобовязань передбачено п.5.7 Договору № б/н від 06.03.2008 року /а.с.47/.

До позову банком було надано розрахунок заборгованості за договором № б/н від 06.03.2008 року станом на 31.01.2012 року/а.с.48-51/, з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_1 має заборгованість у загальній сумі 24288,43 грн., яка складається з наступного

-9190 грн. заборгованість за кредитом

-6314,86 грн. заборгованість за процентами

-28,61 грн. несплачені проценти на поточну заборгованість

-6286,25 грн. несплачені проценти на прострочену заборгованість

-275,7 грн. нарахована комісія

-6875,09 грн. прострочена комісія

-500 грн. штраф /фіксована частина/

-1132,78 грн. штраф/відсоток від суми заборгованості/

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 20.11.2013 року позовні вимоги банку були задоволені у повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 06.03.2008 року станом на 31.02.2012 року у загальній сумі 24288,43 коп./а.с.5/

На вказане рішення відповідачем ОСОБА_1 була подана апеляційна скарга. Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 04.06.2014 року апеляційна скарга відповідача була відхилена, а рішення Київського районного суду м.Одеси від 20.11.2013 року залишено без змін/а.с.54-56/.

Відповідачем ухвалу апеляційного суду та рішення районного суду було оскаржено, проте ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05.11.2014 року відповідачу було відмовлено у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою та додані до скарги матеріали повернуто заявнику/а.с.57/.

11.02.2014 року старшим державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_4 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. З тексту постанови вбачається, що виконавчий лист по справі № 1512/5023/2012 рік було видано стягувачу ПАТ КБ «Приватбанк» 28.01.2014 року, заява про примусове виконання подана банком 08.02.2014 року, документ /рішення суду/ набрав чинності 03.12.2013 року./а.с.52/.

14.05.2014 року старшим державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_4 була винесена постанова про повернення виконавчого документу, з якого вбачається, що згідно ухвали Апеляційного суду Одеської області від 28.04.2014 року ОСОБА_1 поновлено строк на оскарження рішення Київського районного суду м.Одеси від 20.11.2013 року, тому виконавчий лист по справі № 1512/5023/2012 рік, який був виданий стягувачу ПАТ КБ «Приватбанк» 28.01.2014 року повернути в орган, що його видав. Копію постанови було направлено сторонам виконавчого провадження та органу, який видав документ/а.с.53/.

Судом встановлено, що з лютого 2014 року по 14.09.2018 року, дата звернення з даним позовом до суду, тобто на протязі більш 4 років, позивачем АТ КБ «Приватбанк» не було здійснено будь-яких дій з приводу виконання рішення Київського районного суду м.Одеси від 20.11.2013 року.

14.09.2018 року АТ КБ «Приватбанк» повторно звертається з позовною заявою до Київського районного суду м.Одеси, в якої зазначає, що у порушення умов кредитного договору, а також відповідно до норм ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконала та станом на 31.05.2018 року відповідно до наданого розрахунку відповідач ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 43974,39 грн./а.с.6-8/, яка складається з наступного:

- 9190,00 грн. заборгованість за кредитом;

- 16938,50 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 17845,89 грн. заборгованість за пенею та комісією.

В позові вказується, що від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 24288,43 грн., яка була задоволена рішенням Київського районного суду м.Одеси від 20.11.2013 року, тому з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» просять стягнути різницю, яка становить 19685,96 грн.

А також відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг просять стягнути на користь банку:

- 500 грн. штраф (фіксована частина);

- 984,30 грн. - штраф (процентна складова).

Судом встановлено, що у зв'язку з порушенням умов Кредитного договору та утворенням заборгованості позивач у 2012 році звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про дострокове виконання грошових зобовязань за кредитним договором та посилається в позові на норми ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України, що не суперечить п.5.7 вищевказаного Договору № б/н від 06.03.2008 року про можливість банку вимагати дострокового виконання боргу. Із розрахунку заборгованості станом на 31.01.2012 року, який був доданий до позову/а.с.48/, вбачається, що банком була заявлена вимога про повне погашення боргу, нарахованих процентів та неустойки, зокрема вказано повний розмір заборгованості по всім позиціям - заборгованість за кредитом, заборгованість за процентами, несплачені проценти на поточну заборгованість, несплачені проценти на прострочену заборгованість, нарахована комісія, прострочена комісія, штраф /фіксована частина, /штраф /відсоток від суми заборгованості/, на загальну суму 24288,43 грн., яка в повному обсязі була стягнута рішенням Київського районного суду м.Одеси від 20.11.2013 року.

Пунктом 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами /з розстроченням/, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Таким чином, звернувшись до відповідача з вимогами про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, банк змінив строк виконання кредитного договору № б/н від 06.03.2008 року.

Згідно зі ст. 611 ЦК України - разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини другої ст. 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Після зміни строку виконання зобовязання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України. Однак, з позовними вимогами про стягнення компенсаторних платежів у межах позовної давності банк до суду теж не звертався.

У судовому засіданні було здійснено порівняльний аналіз двох розрахунків заборгованості станом на 2012 та 2018 роки, та встановлено, що остання оплата по кредиту відповідачем була здійснена 25.04.2012 року, заборгованість за кредитом у 2012 році складала 9190 грн., заборгованість за кредитом станом на 2018 рік повторно заявлено до стягнення 9190 грн., яка фактично вже була стягнута за рішенням суду у 2012 році.

Судом встановлено, що фактично банк, отримавши виконавчий документ 28.01.2014 року, протягом 4 років не здійснивши будь-яких дій по виконанню рішення Київського районного суду м.Одеси від 20.11.2013 року, подає повторно позов до суду, незважаючи на те, що АТ КБ «ПриватБанк» відомо про дату останньої оплати по кредиту, про дострокове стягнення заборгованості за рішенням суду, про отримання банком виконавчого документу, про строки позовної давності, намагається повторно стягнути заборгованість з відповідача.

Відповідно до ст. 261 ЦК України, за загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливість реалізації свого права в примусовому порядку через суд.

Позивачем не надано доказів, які б вказували на переривання строку позовної давності, не наведено поважних причин пропуску строку позовної давності та не заявлено клопотання про поновлення строків позовної давності, тому відповідно до статті 257 ЦК України суд застосовує загальну позовну давність, яка складає три роки.

Суд вважає, що в період з 2014 по 2017 роки позивач мав право звернутися до суду за захистом свого порушеного права шляхом виконання рішення суду або звернення з позовом на підставі ст.625 ЦК України, проте банком було обрано спосіб захисту у вигляді повторного звернення з позовом до суду 14.09.2018 року.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

В матеріалах справи є письмове клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про застосування строків позовної давності./а.с.42/.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ч.4 ст.267 ЦК України.

Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зазначено, що з урахуванням положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв`язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що рішенням Київського районного суду м.Одеси від 20.11.2013 року визначено сукупний розмір заборгованості відповідача перед АТ Комерційний банк «ПриватБанк» в розмірі 24288,43 грн. Зазначене рішення було ухвалено на підставі позовних вимог банку про дострокове стягнення заборгованості. Зазначене рішення набрало чинності 03.12.2013 року, що вбачається із постанови державного виконавця від 11.02.2014 року. Розмір заборгованості вказаний в рішенні суду має преюдиційне значення та не потребує доказування. Зазначений розмір заборгованості міг зростати у звязку з нарахуванням відсотків, пені, комісій, інфляційних витрат та трьох відсотків річних на підставі ст.625 ЦК України, однак рішення суду до наступного часу не виконано, оскільки банк виконавчий документ отримав, потім виконавчий документ постановою державного виконавця від 14.05.2014 року було повернуто до суду, однак після цієї дати банк не здійснив будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення суду, позовних вимог про стягнення компенсаторних платежів по ст.625 ЦК України банком не заявлялось, внаслідок чого строк позовної давності сплив, будь-яких перешкод для виконання рішення суду у 2014 році судом не встановлено.

За таких обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що у задоволенні заявлених вимог слід відмовити у повному обсязі у зв'язку зі спливом строку позовної давності, яку просить застосувати представник відповідача у заяві, поданої до винесення судом рішення.

Крім того, у відповідності зі ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у позовних вимогах судові витрати у вигляді судового збору покладаються на позивача, тому суд відмовляє у стягненні судового збору з відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 256,257,261,267, 509, 510, 526, 611, 612, 625, 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м.Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Повний текст рішення складений 12.12.2018 року.

Суддя Гниличенко М. В.