Справа № 310/3023/18
РІШЕННЯ

Іменем України

16 серпня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

за участі: секретаря судового засідання Бевз О.А.,

представників відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання матері,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання матері у розмірі 1000 грн. на місяць.

У червні 2018 року позивач подала уточнений позов до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання матері у розмірі 500 грн. на місяць з кожного відповідача. В обґрунтування позову посилається на те, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 Від шлюбу мають двох доньок, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_4 ( зараз ОСОБА_5) Крістіну Володимирівну, ІНФОРМАЦІЯ_2. У 2011 році вона здобула право на пенсію за вислугу років, а тому з 2011 року стала непрацездатною. Отримує мінімальний розмір пенсії -1611 грн. Пенсії не вистачає на життя, оскільки вона проходить лікування у звязку з гіпертонічною хворобою 2 ступеня, гіпертонічна ангопатія високого ступеню ризику, підвищений артеріальний тиск. Лікуваня є дорогим. Всю свою пенсію вона витрачає на продукти харчування та на сплату комунальних послуг, а на лікування і харчування пенсії не вистачає. Дочка ОСОБА_4 офіційно не працевлаштована, але працює тренером-хореографом танців, отримує постійний високий дохід. Дочка ОСОБА_5 Крістіна з 2016 року є пенсіонером за вислугою років, зараз ніде не працює, але отримує пенсію. Вважає, що доньки мають змогу надавати їй матеріальну допомогу у розмірі 500 грн. на місяць.

Позивач ОСОБА_3 і її представник ОСОБА_7 в судове зсідання не зявилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.63,87,88). Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове зсідання не зявилася. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.63,90).

Представник відповідача ОСОБА_1 проти задоволення позову заперечує. Подала відзиви на позов (а.с.35-37, 77-78) в яких зазначила, що мати відповідача ОСОБА_3 дійсно з 2011 році у віці 45 років вийшла на пенсію. Пенсія у розмірі 1611,00 грн. не є мінімальною, а є вищою за прожитковий мінімум, встановлений ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет на 2018рік» для непрацездатних осіб, з 01 січня 2018 року 1373 грн. Надані позивачем в якості доказів наявності певного захворювання виписка з історії хвороби за період з 29.10.2016р.- 09.11.2016р., копії карток виїду невідкладної медичної допомоги №1 від 24.04.2018р. і №3 від 25.04.2018р., виписки з медичної картки від 26.04.2018р. з приводу перебування на прийомі у лікаря невропатолога, не свідчать про те, що захворювання позивача є особливо тяжким або таким, що має стійкий, тривалий характер та може суттєво і постійно впливати на її загальне самопочуття, знижувати здатність самостійно себе обслуговувати і працювати. Крім того зазначає, що позивачка не є непрацездатною особою в розумінні ст. 1 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки не досягла встановленого ст. 26 цього Закону пенсійного віку і не є особою інвалідом. Відповідач ОСОБА_4 постійної роботи немає, інколи підробляє на дому як тренер з танців. Має нестабільний дохід, який коливається від 800 до 2300 грн. на місяць. Проживає вона у квартирі батька разом з молодшим братом, фактично доглядає його, оскільки він відмовляється жити з матірю. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Відповідач ОСОБА_5 в судове зсідання не зявилася. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.70,89). Подала відзив на позов (а.с.93-94) в якому проти задоволення позову заперечує. В обґрунтування заперечень посилається на те, що обовязковою вимогою для стягнення аліментів на утримання батьків, відповідно до ст. 202 СК України, є непрацездатність особи і потреба в матеріальній допомозі. Позивачка не є непрацездатною особою в розумінні ст. 1 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки не досягла встановленого ст. 26 цього Закону пенсійного віку - 60 років, вона не є інвалідом, чи особою, яка отримує пенсію у звязку з втратою годувальника. Позивачем не надано доказів на підтвердження важкого матеріального стану та потреби в матеріальній допомозі, здійснення витрат на лікування. Вона також є пенсіонером за вислугою років, її пенсія становить 1435 грн. Крім того вона має на утриманні трьох дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5. Наразі перебуває у відпустці по догляду за дитиною, отримує одноразову допомогу при народженні у розмірі 860 грн. Тобто розмір її доходу є нижчим від розмір доходу позивача. Просила відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_11 в судовому засіданні підтримала позицію відповідача, викладену у відзиві на позов, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані сторонами докази, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, є пенсіонером з 2011 року, отримує пенсію за вислугу років у розмірі 1611,00 грн., інших доходів, як зазначає позивач, вона не має (а.с.8,9).

В обґрунтування потреби в отриманні матеріальної допомоги від дітей позивач посилається на те, що її дохід є мінімальним і не забезпечує їй нормальної життєдіяльності. Її пенсії не вистачає на життя, оскільки вона проходить лікування у звязку з гіпертонічною хворобою 2 ступеня.

На підтвердження проходження лікування позивачем надано копію виписки з історії хвороби №10629 за період лікування з 29.10.2016р. по 09.11.2016р. в кардіологічному відділенні, результати ехо-кардіоскопії від 07.11.2016р., копії карток виїзду невідкладної допомоги №1 від 24.04.2018р., №3 від 25.04.2018р., витяги з медичної картки про відвідування лікаря невропатолога 26.04.2018р. (а.с.10-17).

Відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 є дочками ОСОБА_3

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, офіційно ніде не працевлаштована (а.с.38,39,59). Неофіційно підробляє тренером з танців, отримуючи дохід від 800,00 до 2300,00 грн. на місяці.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 2015 року є пенсіонером за вислугою років, отримує пенсію у розмірі 1435,00 грн. (а.с.101-103,106).

ОСОБА_5 має трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.98-100). Зараз перебуває у відпустці по догляду за молодшою дитиною, отримує одноразову допомогу при народженні у розмірі 860 грн. на місяць (а.с.104-105).

У відповідності до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Частиною 1 ст. 205 СК України унормовано, що розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) визначається з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

За ч. 2 ст. 205 СК України при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Відповідно до ст. 206 СК України у виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, інвалідами, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов'язаних з лікуванням та доглядом за ними.

В п. 21 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено судам, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним.

Згідно зі ст..1 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни це особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у звязку з втратою годувальника, відповідно до закону.

Відповідно до ст. 26 цього Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

З аналізу змісту вищенаведених норм і їх розяснення вбачається, що право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги, стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Потреба у матеріальній допомозі означає брак коштів, необхідних для підтримки нормальної життєдіяльності особи. З урахуванням закріпленого у ч. 1 ст. 10 СК України положення про можливість застосування аналогії закону до сімейних відносин, не врегульованих цим Кодексом, при визначенні потреби у матеріальній допомозі треба виходити з критеріїв, закріплених у ч. 4 ст. 75 СК України.

За приписами ч. 4 статті 75 СК України особа потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленому законом. Тобто критерієм є прожитковий мінімум, визначений законом.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018рік» розмір прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність, встановлено з 01 липня 2018 року у розмірі 1435,00 грн., а для працездатних осіб 1841,00 грн.

Таким чином, судом встановлено, що позивач на час розгляду справи в суді не набула статусу непрацездатної особи, у розумінні ст.1, ст.26 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а відтак не набула права вимагати сплати аліментів на її утримання довічно.

Розмір її пенсії за вислугу років -1611,00 грн. є більшим від встановленого прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб 1435,00 грн.

Належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що позивач страждає на тяжку хворобу і потребує у звязку з цим постійного лікування, вартості такого лікування, суду не надано.

Крім того, суд бере до уваги, що позивачем заявлено позов з підстав ст. 202 СК України, позовних вимог про стягнення витрат на лікування, передбачених статтями 203, 206 СК України, позивач не заявляла.

Згідно з приписами ч.1, ч.3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_3 необхідно відмовити за їх безпідставністю і недоведеністю.

Керуючись ст.ст.4,10-13,263-265,268,273,354 ЦПК України, ст.202 СК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання матері відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 23.08.2018р.

Суддя ОСОБА_12