АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2839/17 Номер провадження 22-ц/786/1996/18Головуючий у 1-й інстанції Даценко В. М. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Кривчун Т.О., Бондаревської С.М.

секретар Філоненко О.В.

за участі представника позивача ОСОБА_2

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_3

відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області, ухвалене 29 травня 2018 року у приміщенні суду у м. Лубни, у складі судді Даценка В.М.

по справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживача, повернення депозитних коштів,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором банківського вкладу № AMDN39610 від 16.10.2013 року в розмірі 10 530 Євро основного боргу та 1 598,49 Євро процентів та за договором банківського вкладу № SAMDN1294 від 16.10.2013 року в розмірі 17 000 грн. основного боргу та 7 924,99 грн. процентів.

В обґрунтування вказаних вимог вказував, що між ним та відповідачем було укладено договір вкладу № SAMDN39610 від 16.10.2013 року на суму 10 530 Євро та договір вкладу № SAMDN1294 від 16.10.2013 року на суму 17 000 грн. 00 коп. Наразі банк відмовляється повернути суми вкладів за цими договорами, а тому позивач змушений звернутися до суду щодо повернення цих коштів та нарахованих відсотків.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN39610 від 16.10.2013 року в розмірі 10 530 Євро основного боргу та 1 598,49 Євро процентів (що еквівалентно 370 277 грн 10 коп.).

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN1294 від 16.10.2013 року в розмірі 17 000 грн 00 коп. основного боргу та 7 924 грн 99 коп. процентів.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду вмотивоване тим, що повернення коштів вкладника є обов'язком банку, який ним не було виконано, а тому відповідні грошові кошти підлягають стягненню в судовому порядку.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржило АТ КБ «ПриватБанк», просило скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме відсутність доказів того, що банком не було виконано обов'язок з повернення вкладу позивачеві. Окрім того, апелянт вважає рішення суду незрозумілим в частині валюти стягнення вкладів з банку.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, позивачем та відповідачем було укладено договір вкладу № SAMDN39610 від 16.10.2013 року на суму 10 530 Євро, під 3,5 % річних, зі строком дії на 1 місяць. Договором передбачено автоматичну його пролонгацією на 1 місяць у випадку, якщо позивач не заявить вимогу про повернення коштів.

Вказаний факт підтверджено наданим суду оригіналом цього договору (а.с. 28).

Крім того, між позивачем та відповідачем було укладено договір вкладу № SAMDN1294 від 16.10.2013 року на суму 17 000 грн 00 коп., під 9,5 % річних, зі строком дії на 1 місяць. Договором передбачено його автоматичну пролонгацією на 1 місяць у випадку, якщо позивач не заявить вимогу про повернення коштів.

Вказаний факт підтверджено наданим суду оригіналом цього договору (а.с.30).

Факт зарахування цих коштів на рахунок банку підтверджено оригіналами квитанцій (а.с. 27, 29).

Укладання вказаних договорів та зарахування коштів на рахунок банку визнається АТ КБ «ПриватБанк».

19.11.2014 року ОСОБА_3 видав довіреність ОСОБА_4 представляти його інтереси в будь-яких банківських установах України, в тому рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк» з правом передоручення повноважень іншим особам строком до 19.11.2017 року (а.с. 13).

06.12.2016 року ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_2 представляти інтереси ОСОБА_3 в будь-яких банківських установах України, в тому рахунку в ПАТ «ПРИВАТБАНК» (а.с.12).

22.09.2017 року ОСОБА_2 звернувся в інтересах ОСОБА_3 щодо повернення коштів за договорами вкладу № SAMDN39610 від 16.10.2013 року та № SAMDN1294 від 16.10.2013 року на рахунок останнього № 7763 (а.с.11).

Листом від 19.10.2017 року № 20.1.0.0.0/7-20170922/5303 відповідач відмовив в задоволенні заяви представника ОСОБА_3 Відмова мотивована тим, що така форма звернення представника не дає можливості банку його ідентифікувати та перевірити повноваження.

Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» на виконання вимог законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 30 грудня 1998 року №566, Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Національного банку України від 01 червня 2011 року №174, а також вимог частини другої статті 27, статей 58, 59, 64 ЦПК України 2004 року не надало суду доказів, які б свідчили про те, що між позивачем та відповідачем не укладались зазначені договори банківського вкладу, не відкривалися рахунки за цими договорами, не надходили грошові кошти до банку, доказів на підтвердження припинення відповідних зобов'язань у зв'язку з їх виконанням тощо.

Окрім того, достовірно встановлено, що заява представника вкладника про видачу суми вкладів та процентів по ним була залишена банком без задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що суми банківських вкладів підлягають поверненню позивачеві у повному обсязі, оскільки такий висновок узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини.

Відповідно до пункту 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною першою статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя було припинено постановою Правління Національного банку України «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» від 06 травня 2014 року № 260, оскільки згідно з пунктом 5 цієї постанови банкам, серед яких зазначено й ПАТ КБ «ПриватБанк», визначено припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Матеріалами справи підтверджено, що на звернення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про повернення коштів, відповідач зобов'язання щодо повернення коштів не виконав.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що за договорами банківського вкладу, укладеними між сторонами, виникло зобов'язання щодо повернення коштів.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі Zolotas проти Греції (№ 2) Європейський суд з прав людини зазначив, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом.

Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини)».

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відмовляючи повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка відповідно до статті 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

У статті 1 Першого Протоколу зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Цей же принцип закріплено і в статті 41 Конституції України.

Однак, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. У конкретному випадку майном є грошові кошти позивача, які банк на виконання умов договору відмовляється йому повернути.

Посилання апелянта на те, що позивачем не доведено факт неотримання коштів від банком, є безпідставними, оскільки ОСОБА_3 заперечує отримання коштів за договорами банківського вкладу, а відмова у їх видачі підтверджується Листом від 19.10.2017 року № 20.1.0.0.0/7-20170922/5303. Доказів того, що банком було видано грошові кошти на вимогу вкладника, АТ КБ «ПриватБанк» не надало.

Посилання апелянта на те, що рішення суду є незрозумілим не є підставою для його скасування, а може бути підставою для звернення із заявою про роз'яснення судового рішення в порядку ст. 271 ЦПК України.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: --//-- О.Ю. Кузнєцова

Судді --//-- Т.О. Кривчун

--//-- С.М. Бондаревська

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: О.Ю. Кузнєцова