Єдиний унікальний номер справи 235/5939/18
Номер провадження2/235/2177/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2018 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого - судді: Клікунова А. С.,

за участю секретаря судового засідання: Ліпскіс О. О.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Бушинської Є. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків (професійне захворювання), -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» грошову суму у розмірі 50000, 00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків.

Судом порушено справу за правилами спрощеного позовного провадження (між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення судді).

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач ОСОБА_3 з 13.11.2000 року по 31.05.2011 року перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська». Робота на підприємстві є небезпечною та шкідливою для здоров'я, оскільки це постійний контакт із шкідливими речовинами, пилом та контрастними температурами. Здійснення такої трудової діяльності створює підвищену вірогідність спричинення шкоди здоров'ю працівника із-за неможливості підвищеного контролю людини за вказаними умовами і чинниками. Час роботи на підприємстві став причиною виникнення та розвитку у ОСОБА_3 професійного захворювання, а саме: хронічний бронхіт ІІ ступеню, дифузний пневмосклероз, легенева недостатність. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14.12.2012 року професійне захворювання позивача виникло в зв'язку з тривалим терміном праці в шкідливих умовах, обумовленої впливом шкідливого промислового фактору (пил). За результатами медичного освідчення в медико-соціальній експертній комісії з 25.02.2013 року позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 25 % за хворобою бронхіт. Саме за встановленням двадцяти п'яти відсоткового ступеню втрати професійної працездатності, ОСОБА_3 просить стягнути з «ДП «ВК «Краснолиманська» моральну шкоду. Моральна шкода полягає в тому, що позивач втратив професійну працездатність, має серйозні порушення здоров'я із стійкими розладами функцій організму, обумовленими наслідками професійного захворювання, все це призвело до порушення звичного способу його життя і потребує від позивача додаткових зусиль для організації, неможливості продовження активного особистого життя, порушення нормальних життєвих зв'язків; позивач вимушений відвідувати лікувальні установи, проходячи курси лікування (амбулаторно і стаціонарно), обстеження, консультації у фахівців охорони здоров'я позбавляє позивача можливості домашнього затишку, обмежує можливість спілкування з близькими, що також негативно впливає на душевний та емоційний стан. Моральну шкоду ОСОБА_3 оцінює у розмірі 50000,00 гривень.

Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_3 про дату, час проведення судового засідання повідомлений належним чином відповідно до ст. 130 ЦПК України, на виклик не з'явився, надав в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Представник позивача ОСОБА_1 (діючий на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру адвоката) в судовому засіданні підтримав заявлений позов, наполягав на присуджені до стягнення з відповідача грошової суми у розмірі 50000,00 гривень, яка компенсує невелику кількість завданих ОСОБА_3 моральних страждань (відчуття фізичного та душевного болю).

Представник Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» Бушинська Є.В. (діюча на підставі довіреності) в судовому засіданні заперечувала проти вимог ОСОБА_3, на позовну заяву подано відзив, з якого вбачається, що відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки позивачем не надано доказів наявності протиправної дії (поведінки) відповідача, що знаходиться в прямому причинному звязку з втратою 25 % професійної працездатності, чим викликано моральні страждання. Зауважено, що за весь період роботи на ДП «ВК «Краснолиманська» позивач жодного разу не звертався в службу охорони праці та медично-оздоровчу службу з питань порушень технологічних регламентів виробничого процесу, порушень техніки безпеки, гігієни праці, незабезпечення засобами індивідуального захисту. За роботу у шкідливих та небезпечних умовах праці позивач користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, пільговою пенсією. Позивач при укладанні трудового договору був обізнаний про умови праці, небезпечні і шкідливі виробничі фактори, тому усвідомлював ризик можливості ушкодження його здоров'я. Зі сторони відповідача проводилися найважливіші профілактичні заходи з охорони праці та профілактика професійних хвороб - попередній (при вступі на роботу) та періодичні медогляди в процесі виробничої діяльності, при цьому ніяких скарг щодо незадовільного стану здоров'я позивача не зафіксовано. Крім того, позиція представника відповідача по суті справи базується на відсутності висновку медичних органів з чітким фіксуванням факту спричинення позивачу моральної шкоди. Сумнівним, на думку представника відповідача, є посилання в обґрунтування розміру моральної шкоди на те, що з причини професійного захворювання позивача порушено нормальний перебіг його життя з причини потреби постійного лікування, прийому ліків. Такі посилання відповідачем розцінено як формальні, та акцентовано увагу суду, що з доданих до позову документів вбачається, що останній раз позивач проходив курс лікування з причини професійного захворювання в 2012 році, що може свідчити про недотримання приписаних рекомендацій під час огляду на МСЕК щодо спостереження у невропатолога, профпатолога, санаторно-курортного лікування в санаторіях пульмонологічного профілю. Наданий же епікриз від 31.03.2015 року вказує на звернення позивача за медичною допомогою до отоларинголога (ЛОР), що не пов'язано зі скаргами на стан здоров'я з причини профзахворювання, тобто не стосується виниклих спірних відносин сторін. Звернуто Бушинською Є.В. увагу суду й на те, що позивач обґрунтував моральну шкоду виключно словами та в супереч ч. 3 ст. 23 ЦК України, п. 4, п. 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували заподіяння моральної шкоди на суму 50000,00 гривень. Загалом представник відповідача просить відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_3 з причини необґрунтованості та недоказовості.

Представником третьої особи Покровського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області Пупченко А.В. (діюча на підставі доручення) на адресу суду подано письмові пояснення по суті позову ОСОБА_3 з наданням відомостей, що позивач перебуває на обліку Фонду з 04.03.2013 року, Покровським відділенням в 2013 році було виплачено позивачу одноразову допомогу у разі встановлення іншого вищого ступеня втрати професійної працездатності, з урахуванням іншої професійної хвороби або іншого каліцтва в розмірі 77996,00 гривень та призначено щомісячну страхову виплату в розмірі 1697,10 гривень. В судове засідання представник третьої особи не з'явилась, неявка в розумінні ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, дослідивши матеріали справи, належно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини.

ОСОБА_3 перебував в трудових відносинах з Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська»: з 13.11.2000 року обіймав посаду гірника по ремонту гірних видобутків 4 розряду з повним підземним робочим днем в шахті, з 31.05.2011 року звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП, в зв'язку з виходом на пенсію (підтверджено записами в трудовій книжці позивача а.с. 6-7).

30 жовтня 2012 року Центральною лікарсько-експертною комісією Клініки професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України» видано повідомлення за № 1045 про наявність вперше виявленого професійного захворювання у ОСОБА_3 За результатами засідання Центральної лікарсько-експертної комісії складено медичний висновок № 38/1558 від 30.10.2012 року про наявність у ОСОБА_3 професійного захворювання: хронічний бронхіт ІІ ступеню, фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз І-ІІ ступенів. При цьому в якості обґрунтування встановлення ОСОБА_3 діагнозу професійного захворювання в даному медичному висновку зазначено: дані клінічного обстеження, в тому числі рентгенологічні дані; динаміка захворювання, його розвиток під час роботи в шкідливих умовах; інформація про умови праці, представлена в інформаційній довідці № 881/03.3 від 05.04.2012 року, за якою позивач по справі підлягав дії пилу концентрація якого перевищувала ГДК, стаж в шкідливих умовах праці 29 (а.с. 15).

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» професійне захворювання - захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою.

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за Формою П-4, складеного 14 грудня 2012 року комісією з залученням завідуючого санітарно-гігієнічного відділу Красноармійськогої СЕС, страхового експерта з охорони праці Покровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, профпатолога Покровської центральної районної міської лікарні, начальника МОС ДП «ВК «Краснолиманська», голови профспілки ПАТ «Ш/у «Покровське» - професійне захворювання у позивача ОСОБА_3 виникло в зв'язку з тривалим терміном праці в шкідливих умовах, обумовленої впливом шкідливого промислового фактору пилу - 86,1 %, часу робочої зміни (а.с. 8-11).

Згідно виписки комунальної лікувально-профілактичної установи «Родинська міська лікарня» з амбулаторної карти ОСОБА_6, - позивач з 2004 року перебуває на «Д» обліку з хронічним бронхітом, проходив лікування амбулаторно, в тому числі в 2012 році (періодично в лютому - липні, загальна кількість днів 115), направлений в клініку професійних захворювань (а.с. 12 - 13).

25 лютого 2013 року ОСОБА_6 оглянутий в Обласному центрі медико-соціальної експертизи Обласної профілактичної медико-соціальної експертної комісії та встановлено ступінь ступень професійної працездатності за професійним захворюванням 25 % (20 % хронічний бронхіт), що підтверджується довідкою серійний номер 10ААА № 132795 (а.с. 5).

На підставі зазначених доказів позивач ОСОБА_6 ґрунтує заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, пов'язаної з розвитком професійного захворювання, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві.

Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом надано оцінку наданих ОСОБА_3 доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про часткове задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Приписами ст. 173 КЗпП України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, фати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку, мають право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого їм органу. Аналогічна правова позиція була зазначена Конституційним Судом України в рішенні від 08.10.2008р. по справі № 1-32/2008 та Верховним Судом у постанові від 04.07.2018р. по справі №210/5023/15-ц.

Згідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. №7, від 30 вересня 1994р. №11 та від 25 травня 1998 р. №15, від 24.10.2003р. №9), вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП).

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14.12.2012 року вбачається, що підприємством, з яким позивач перебував в трудових відносинах, та на якому отримав захворювання з втратою 25 % професійної працездатності є Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська», відповідач по справі. Суд вказує на помилковість доводів представника відповідача про те, що вимоги ОСОБА_3 є безпідставними, оскільки позивач працював на підприємстві свідомо, добровільно, знаючи, що специфіка роботи по його професії передбачає працю в шкідливих умовах для здоров'я. Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» позивач мав право відмовитися від виконання роботи, якщо створилася виробнича ситуація чи навколишнє середовище небезпечне для його життя чи здоров'я. Суд акцентує увагу, що якщо засоби виробництва прийнято в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, то умови праці мають бути безпечними. В Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14.12.2012 року вказано висновок про наявність шкідливих умов праці, вплив виробничого фактора - пил; згідно атестаційної карти умов праці ДП «ВК «Краснолиманська» № 17 від 30.07.2003 року запиленість повітря робочої зони переважно фіброгенної дії склала 13,3 мг/куб.м при гранично допустимому - 4 мг/куб.м (а.с. 8-11). Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Актом про проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання стверджується, що наявна вина працедавця.

Суд також не приймає викладене в письмовому відзиві посилання представника відповідача про те, що позивачем не доведено наявність причинного зв'язку між спричиненою моральною шкодою та діями ДП «ВК «Краснолиманська». Так, згідно ст. 76 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сукупність наданих позивачем доказів: трудова книжка позивача, медичний висновок Центральної лікарсько-експертної комісії клініки професійних захворювань Акти розслідування хронічного професійного захворювання, довідка МСЕК, - підтверджують факт завдання позивачу моральної шкоди.

Згідно роз'яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відсутність причинного зв'язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду. Більш того, Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 14 грудня 2012 року засвідчено, що причиною розвитку у позивача професійного захворювання є тривалий період роботи у шкідливих умовах праці, провину позивача не встановлено.

Суд вважає, що з причини розвитку професійного захворювання, позивач ОСОБА_3 зазнав фізичну біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв'язку з ушкодженням свого здоров'я, лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, як наслідок беззаперечно настали зміни у його життєвих і виробничих зв'язках, неможливість їх поновлення.

Не заслуговують на увагу також посилання відповідача на те, що позивач за роботу у шкідливих та небезпечних умовах праці користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, правом на пільгове пенсійне забезпечення та іншими компенсаціями, які надаються в порядку визначеному законодавством. Суд зазначає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди та не пов'язана з розміром цього відшкодування, що узгоджується з положенням ч. 3 ст. 23 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про охорону праці».

По суті інших доводів представника відповідача (недоведеність позивачем факту існування на час розгляду справи невідновного стійкого ушкодження здоров"я, відсутність даних, що позивачем дотримуються приписи лікарів, та рекомендації про проходженні курсів відновлювалюючого лікування), - суд реагує наступним. Згідно ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення «Проніна проти України»). Доводи відповідача в зазначеній частині не дають підстави вказати на їх суттєвість в розгляді справи.

Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач в період виконання трудових обов'язків на підприємстві відповідача, внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів зазнав професійного захворювання із втратою професійної працездатності ступенем 25 %, що, на думку суду свідчить про наявність у позивача моральних страждань у зв'язку з порушенням життєвих зв'язків, фізичним болем, наявністю потреби у лікуванні, незручністю та дискомфортом, і все це вимагає докладання певних зусиль для організації свого життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з того, що життя і здоров'я людини найвища соціальна цінність, невід'ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров'я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров'ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, - моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави (Мельниченко проти України); деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства»).

Суд, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи глибину фізичних (згідно позову: біль в грудній клітці, задуха навіть при помірному фізичному навантаженні при виконанні побутової роботи) та душевних страждань позивача (порушення нормального перебігу життя), ступінь втрати професійної працездатності, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, - вважає необхідним задовольнити вимоги щодо компенсації моральної шкоди, стягнувши з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь позивача ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 7500,00 гривень.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивач ОСОБА_3, в порядку п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судових витрат, тому передбачений п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного закону розмір мита підлягає стягненню в дохід держави з Державного акціонерного товариства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (розмір визначено з урахуванням дати подачі позову до суду).

Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно Акту виконаних робіт № 11-ц/п-18 від 25.09.2018 року адвокатом ОСОБА_1 надано позивачу ОСОБА_3 юридичні послуги загальною вартістю 2600 гривень (вивчення документів та складання позовної заяви - 1000 гривень, участь в судових засіданнях - 1600 гривень). Вимоги позивача, щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню частково пропорційно до задоволення вимог про стягнення моральної шкоди, а саме в сумі 390 гривень (15 % від суми присудженого відшкодування відносно заявленого).

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України, керуючись ст. ст. 13, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків (професійне захворювання)

задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (ЄДРПУО 31599557) на користь позивача ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків (професійне захворювання) 7500 (сім тисяч п'ятсот) гривень.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (ЄДРПУО 31599557) в дохід держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (ЄДРПУО 31599557) на користь позивача ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 390 (триста дев'яносто) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська» (ЄДРПУО 31599557).

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні 30 листопада 2018 року. Дата складання повного судового рішення 10 грудня 2018 року.

Суддя: А. С. Клікунова