АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/9090/15-ц

Провадження № 22-ц/787/1333/2018

Апеляційний суд Рівненської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання - Москалик Т.В.

учасники справи:

позивач за первісним позовом/

відповідач за зустрічним позовом - ПАТ КБ "ПриватБанк",

відповідач за первісним позовом/

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 травня 2018 року (у складі судді Куцоконя Ю.П.) у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и в :

26 червня 2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 22.05.2012 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ "ПриватБанк" укладено кредитний договір № б/н згідно умов якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 13000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_3 своїх кредитних зобов'язань виникла заборгованість у розмірі 28082,29 грн.

Просили суд, з урахуванням зменшених позовних вимог, стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 22 травня 2012 року в розмірі 7945,71 грн, яка складається зі заборгованості за відсотками за період з 25 вересня 2014 року по 20 квітня 2015 року в розмірі 7345,71 грн та заборгованість за пенею та комісією за цей же період у розмірі 600 грн.

07 червня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним.

Зустрічний позов мотивовано тим, що укладений з позивачем кредитний договір у вигляді анкети-заяви, був укладений ним під впливом обману та внаслідок нечесної підприємницької діяльності з боку позивача. Наміру укладати з відповідачем кредитний договір він не мав, та кредитний договір не укладав.

Просив суд надану позивачем до суду в якості кредитного договору анкету-заяву від 22 травня 2012 року визнати недійсним та нікчемним договором, а також стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" на його користь 120000 грн моральної та 118506,60 грн матеріальної шкоди.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 травня 2018 року задоволено позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 22 травня 2012 року в розмірі 7945 грн 71 коп, яка складається з заборгованості за відсотками в розмірі 7345 грн 71 коп., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 600 грн та 79 грн 46 коп судових витрат по справі, що складаються з судового збору.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним відмолено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

26 червня 2018 року ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу, у якій він просить скасувати рішення місцевого суду про задоволення позову ПАТ КБ "ПриватБанк" та ухвалити нове про задоволення зустрічного позову, або направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції у іншому складі суддів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішенням Рівненського міського суду від 12 серпня 2015 року у справі № 569/16392/14-ц вже задоволено позов ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором у розмірі 19621,85 грн.

ПАТ КБ "ПриватБанк" грубо порушені вимоги Закону щодо письмової форми договору, щодо надання банком повної інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, щодо наявності письмового підтвердження про ознайомлення споживача із зазначеною інформацією, порушено принцип рівності сторін договору та свободи договору.

Умови та Правила надання банківських послуг не відповідають існуючому законодавству, грубо порушушено принцип рівності сторін та вимоги ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Відзиву на апеляційну скаргу до апеляційного суду подано не було.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавшипояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про її часткове задоволення.

Судом встановлено, що 22 травня 2012 року ОСОБА_3 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Особистим підписом ОСОБА_3 підтвердив, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (том 1 а.с. 8 зворот).

Згідно з підпунктом 2.2.пункту 2 Постанови Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 "Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах", чинної на час виникнення спірних правовідносин, ідентифікація клієнта не є обов'язковою, якщо клієнт уже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України.

Таким чином, приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг надало йому право на користування банківськими послугами без укладення окремого договору.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ "ПриватБанк", звернувшись з позовом до ОСОБА_3 просив про стягнення заборгованості, яка виникла по картці НОМЕР_1.

З поданої ПАТ КБ "ПриватБанк" виписки по особовому рахунку боржника, яка відповідно до положень статей 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є первинним документом та підтверджує здійснення сторонами операції за кредитом, вбачається що ОСОБА_3 користувався кредитною карткою, отримував кредитні кошти, здійснював погашення заборгованості (том 1 а.с. 73-74).

Вказане підтверджує виникнення договірних правовідносин між сторонами з приводу отримання ОСОБА_3 у ПАТ КБ "ПриватБанк" кредиту у розмірі 13499,39 грн.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Посилання позивача на те, що ПАТ КБ "ПриватБанк", укладаючи оспорюваний кредитний договір порушив положення Закону України "Про захист прав споживачів", не знайшли свого підтвердження з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору включає вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників.

Укладаючи договір, сторони досягли згоди з усіх його істотних умов. Договір укладено у письмовій формі, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Згідно ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав передбачених ст.ст. 11, 19 Закону України "Про захист прав споживачів", позивач в силу положення ч. 3 ст. 12 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх позовних вимог.

Однак жодних належних та допустимих доказів, які б підтвердили укладення договору під впливом обману, внаслідок нечесної підприємницької діяльності з боку позивача, чи з порушенням вимог закону, позивачем не надано, а судом не встановлено.

Таким чином місцевим судом правомірно відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3

Разом з тим, задовольняючи позов ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення кредитної заборгованості суд першої інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, якими вони регулюються, не перевірив і не встановив строк дії кредитного договору.

У зв'язку з порушенням боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка рішенням Рівненського міського суду від 12 серпня 2015 року у справі № 569/16392/14-ц була стягнута з ОСОБА_3 у загальному розмірі 19621,85 грн, яка складається з: 13499,39 грн - заборгованість за кредитом; 4261,90 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 450 грн - заборгованість по комісії; 1410,56 - штраф (а.с. 92).

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ("Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З аналізу змісту наведених можна дійти висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Тобто, зі спливом строку кредитування припиняється право позивача нараховувати проценти за кредитом.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.

Однак вищезазначені вимоги закону залишились поза увагою суду першої інстанції.

Оскільки ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з вимогою про повернення кредитних коштів за договором, кредитні правовідносини між сторонами припинилися, як і право нараховувати передбачені договором проценти за кредитом.

Окрім того, штраф за порушення зобов'язання уже було стягнуто з ОСОБА_3 рішенням Рівненського міського суду від 12 серпня 2015 року у справі № 569/16392/14-ц, а застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення суперечить статті 61 Конституції України.

Таким чином відсутні правові підстави для задоволення позову ПАТ КБ "ПриватБанк".

З вимогами про стягнення сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України ПАТ КБ "ПриватБанк" у цьому спорі не зверталося.

Ураховуючи те, що, в частині задоволення позову ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, судом неповно з'ясовано фактичні обставини справи, висновки суду, у цій частині, не відповідають обставинам справи, постановлене ним рішення у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк".

На підставі ч. 2 ст. 1054, ч. 1 ст. 1048, ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 625 ЦК України, керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Апеляційний суд Рівненської області, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 травня 2018 року в частині задоволення позову публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 28 серпня 2018 року.

Головуючий суддя С.С. Шимків

Судді: С.В. Боймиструк

С.В. Хилевич