Провадження № 22-ц/772/1009/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2018 рокуСправа № 127/13276/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

головуючого Панасюка О.С. (суддя доповідач),

суддів: Ковальчука О.В., Зайцева А.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_3,

представник позивача адвокат ОСОБА_4,

відповідач ОСОБА_5,

представник відповідача адвокат ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у складі судді Баряка А.С. 21 лютого 2018 року в м. Вінниці о 15 год. 27 хв. (дата складання повного тексту рішення: 23 лютого 2018 року),

встановив:

В червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_5, відповідно до якого, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив виділити йому 9/20 часток земельної ділянки площею 0,01 га., кадастровий номер: :03:034:0365, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по вул. Костя Широцького у м. Вінниці, 16/20, відповідно до варіанту 3 висновку судової земельно-технічної експертизи № 379 від 30 листопада 2017 року, виділивши у власність частину земельної ділянки, позначену на плані зеленим кольором площею 0,0442 га.

Вказував, що він є власником 9/20 часток жилого будинку з прибудовами та відповідною часткою господарських будівель і споруд, що розташований у м. Вінниця по вул. Костя Широцького (колишня Щорса), 16 (20), власником іншої частки: 11/20 часток зазначеного будинку є ОСОБА_5 Сторонам також на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка площею 0,01 га, на якій розташоване це нерухоме майно.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 лютого 2018 року позов задоволено повністю.

Виділено ОСОБА_3 у натурі 9/20 часток земельної ділянки площею 0,10 га., кадастровий номер: :03:034:0365, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по вул. Костя Широцького, 16 (20) в м. Вінниці, відповідно до варіанту 3 додатку 4 висновку земельно-технічної експертизи ТОВ «Подільський центр судових експертиз» № 379 від 30 листопада 2017 року, наступну частину земельної ділянки, а саме: земельну ділянку площею 0,0442 га, позначену салатовим кольором в межах, зазначених згідно з варіантом 3 додатку 4 висновку земельно-технічної експертизи ТОВ «Подільський центр судових експертиз» № 379 від 30 листопада 2017 року.

Залишено у спільному користуванні на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 частину земельної ділянки по вул. Костя Широцького, 16 (20) в м. Вінниці, відповідно до варіанту 3 додатку 4 висновку земельно-технічної експертизи ТОВ «Подільський центр судових експертиз» № 379 від 30 листопада 2017 року, а саме: земельні ділянки площею 0,0016 га. (0,0012 га та 0,0004 га), позначені фіолетовим кольором, в межах, зазначених згідно з варіантом 3 додатку 4 висновку земельно-технічної експертизи ТОВ «Подільський центр судових експертиз» № 379 від 30 листопада 2017року (Додаток 4 варіант 3 висновку земельно-технічної експертизи ТОВ «Подільський центр судових експертиз» № 379 від 30 листопада 2017 року є невідємною частиною рішення).

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 10 340 грн 00 к. понесених судових витрат, в тому числі: 640 грн 00 к. за сплату судового збору, 5700 грн 00 к. за оплату судової експертизи та 4000 грн 00 к. за оплату правничої допомоги.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки сторонам на прав спільної часткової власності належать, відповідно 9/20 та 11/20 часток жилого будинку у м. Вінниці по вул. Костя Широцького, 16/20, то й передана у їх спільну сумісну власність земельна ділянка площею 0,10 га підлягає поділу між ними пропорційно до часток у праві власності жилого будинку у відповідності до частини четвертої статті 120 ЗК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, просив рішення скасувати, ухвалити нове про відмову у позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд помилково застосував до спірних правовідносин норми частини четвертої статті 89, частин першої, другої, четвертої статті 120 Земельного кодексу України (далі ЗК України) у редакції чинній на час вирішення спору, тобто здійснив виділення часток земельної ділянки пропорційно до частко у праві власності сторін на житловий будинок, хоча мав би виходити із редакції статті 120 ЗК України, що діяла на час набуття права власності ОСОБА_3 на частину будинку, за якою при переході права власності на будівлю або споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Однак, суд взагалі не зясовував питання вартості часток сторін у праві власності на будинок на час набуття ними цього права.

Представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, за яким заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вказуючи, що суд повно встановивши обставини, що мають значення для справи, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми матеріального права, якими ці правовідносини регулюються.

Частиною першою статті 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди , у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином справа підлягає апеляційному розгляду апеляційним судом Вінницької області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває Бершадський районний суд Вінницької області, за правилами, що діють після набрання чинності ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 31 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 1382, ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_3 придбав 9/20 часток жилого будинку з прибудовами з відповідною часткою господарських споруд, розташованого в м. Вінниці по вул. Щорса (тепер ОСОБА_8), № 16 (20). Відчужувана частка складається з: кухні 1-1, кімнат 1-2, 1-3, житловою площею 30,2 кв.м., вбиральні літ. «Г». Загальна площа складає 36,4 кв.м. Відповідне право власності ОСОБА_3 03 квітня 2008 року зареєстроване в Вінницькому обласному обєднаному бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером № 8304 ( а. с. 5, 6).

Згідно із технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 16 (20) по вул. Щорса у м. Вінниці, виготовленим станом на 23 серпня 2006 року та зі змінами станом на 23 квітня 2008 року власниками даного будинку є ОСОБА_3 з правом власності на 9/20 часток відповідного майна та ОСОБА_5 з правом власності на 11/20 часток відповідного майна (а. с. 7 10).

Рішенням Вінницької міської ради від 30 вересня 2016 року № 421 11 сесії 7 скликання затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 і передано їм безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку, кадастровий номер: :034:0365, площею 1000 кв.м., для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, із них 662 кв.м, що знаходиться в межах санітарно-захисної зони без права забудови на вул. Костя Широцького, 16 (20) за рахунок земель комунальної власності, що перебувають у користуванні (а. с. 12).

Згідно з копіями Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 13 жовтня 2016 року № 70421926 ОСОБА_3, ОСОБА_5 є власниками земельної ділянки кадастровий номер: :034:0365, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Костя Широцького, 16 (20). Форма власності приватна, вид власності спільна сумісна ( а.с. 11).

З копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 16 (20) по вул. Щорса у м. Вінниці, виготовленого станом на 18 січня 2017 року, видно, що власниками будинку є ОСОБА_3 з правом власності на 9/20 часток відповідного майна, та ОСОБА_5 з правом власності на 11/20 часток відповідного майна. Технічний паспорт містить відомості про самочинно збудовані будівлі, а саме: гараж літ. Д, літня кухня літ. Е, сарай літ. Ж (а. с. 126 131).

Рішенням Вінницької міської ради від 27 квітня 2017 № 997 затверджено ОСОБА_1 комісії про прийняття в експлуатацію обєктів нерухомого майна від 20 квітня 2017 року, забудовником яких є ОСОБА_5Д,. по вул. Костя Широцького, 16 в м. Вінниці, а саме: влаштування дверного прорізу в капітальній стіні між приміщеннями 2-1 та 2-3 в житловому будинку літ. «А»; гараж літ. «Д» розміром: 6,17м. х 3,30м; літня кухня літ. «Е» розміром: 8,82м. х 3,80м.; сарай літ. «Ж» розміром: 2,34м. х 2,06м. (мат. інвент. справи № 9365 а. с. 220, 223).

У висновку судової земельно-технічної експертизи № 379, проведеної ТОВ «Подільський центр судових експертиз» від 30 листопада 2017 року, відображено фактичний порядок користування сторонами відповідною земельною ділянкою, фактично існуючий паркан (Додаток 1), та запропоновано декілька варіантів (Додаток 2 Додаток 4) розподілу земельної ділянки площею 1000,0 кв.м. по вул. Костя Широцького, № 16 (20) в м. Вінниці між співвласниками відповідно до належних їм розмірів часток у праві власності на жилий будинок, а саме: 9/20 та 11/20 відповідно, виділено фіолетовий кольором частину земельної ділянки спільного користування співвласників. (а. с. 73 90).

Відповідно до частини першої статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність), або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Згідно з частинами другою пятою статті 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема співвласників жилого будинку (пункт «в»).

Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або виділ з неї окремої частки крім випадків, установлених законом.

Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Отже, оскільки сторони набули земельну ділянку у спільну сумісну власність на підставі рішення Вінницької міської ради від 30 вересня 2016 року, то позивач мав право вимагати виділення йому рівної за розміром з відповідачем частки земельної ділянки.

При цьому, хоча й суд помилково застосував до спірних правовідносин положення частини четвертої статті 120 ЗК України, тому що поділ ділянки відбувся не у звязку із набуттям права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, а у порядку поділу земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності відповідно до частини четвертої статті 89 ЗК України, але з урахуванням встановленого статтею 13 ЦПК України принципу диспозитивності дійшов правильного по суті висновку про виділення позивачу частки земельної ділянки пропорційно до його частки у праві власності на будинок, яка є меншою за частку відповідача.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин положень частини четвертої статті 120 ЗК України у редакції, що діяла на час придбання ОСОБА_3 9/20 частин будинку 30 березня 2008 року, за якою при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 79 Земельного кодексу України (далі ЗКУ) Земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Формування земельної ділянки як обєкта права передбачає визначення її площі, меж, цільового призначення та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Статтею 79-1 ЗКУ визначено, що формування земельних ділянок здійснюється:

- у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

- шляхом поділу чи обєднання раніше сформованих земельних ділянок;

- шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

- шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом;

- за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Земельна ділянка може бути обєктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Статтями 39 та 40 цього ж Кодексу встановлено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Норма безоплатної приватизації таких земель визначена частиною першою статті 121 ЗКУ.

Так, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)

- у селах не більше 0,25 га;

-в селищах не більше 0,15 га;

-в містах не більше 0,10 га.

Тобто, Земельним кодексом передбачена можливість безоплатної приватизації земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) громадянами України за умови, що:

земельна ділянка «привязується» до житлового будинку, а не до його частин, квартир чи до його власників;

заяву до місцевої ради подає власник житлового будинку (якщо він один) про передачу йому в одноосібну власність цієї присадибної ділянки або ж співвласники будинку (якщо їх декілька) про передачу ділянки їм у спільну власність;

граничний розмір земельної ділянки незалежно від кількості співвласників будинку визначається на загальних засадах щодо єдиного житлового будинку відповідно до містобудівної документації або існуючої забудови;

земельна ділянка за аналогічним цільовим призначенням власнику (власникам) житлового будинку безоплатно раніше не передавалася.

Отже, оскільки жилий будинок у м. Вінниці по вул. Костя Широцького, 16 (20) перебував у спільній власності сторін і, відповідно, залишався єдиним обєктом нерухомості, не залежно від того, що частки сторін у праві власності на нього були виділені (спільна часткова власність, частина перша статті 356 ЦК України), то приватизована (безоплатно передана) ця ділянка могла бути лише як єдиний обєкт права, після визначення її площі, меж, цільового призначення та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру, з моменту присвоєння їй кадастрового номера, площею не більше 0,10 га за спільною заявою співвласників будинку.

До цього часу 10 жовтня 2016 року дати державної реєстрації права власності на земельну ділянку згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка перебувала у користуванні сторін, не мала ознак обєкта права і відповідно не підлягала поділу відповідно до частини четвертої статті 120 ЗК України. При цьому, в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_5

Апеляційний суд не бере до уваги заяву ОСОБА_5 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції про те, що він не подавав заяви про приватизацію земельної ділянки, тому що ця обставина не була предметом дослідження судом першої інстанції, законність рішення Вінницької міської ради від 30 вересня 2016 року про передачу сторонам безоплатно у спільну сумісну власність цієї земельної ділянки відповідач не оспорював.

Таким чином, хоча суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин норму матеріального права, яка не підлягала застосуванню, але правильно вирішив спір по суті, то підстав для скасування чи зміни рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 лютого 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

(Повне судове рішення складено 5 червня 2018 року)

Головуючий /підпис/ ОСОБА_2

Судді: /підпис/ ОСОБА_9

/підпис/ ОСОБА_10

Згідно з оригіналом ОСОБА_2