Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Л. М. ,

при секретарі Вангородська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засідання, в залі суду № 4 м. Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики посилаючись на те, що 11 січня 2016 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно з яким ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в борг 10 000 доларів США, які зобовязався повернути до 11 лютого 2016 року. Відповідач зобовязувався повернути позичені кошти до грудня 2015 року, однак у зазначений строк кошти не повернув. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість в гривні, еквівалентній 10 000,00 доларів США, та суму сплачених судових витрат.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2018 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

05 березня 2018 року ухвалою суду заочне рішення скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку. Підставою для скасування заочно рішення стало те, що доводи ОСОБА_2 про повернення суми позики ОСОБА_1 мали істотне значення для правильного вирішення справи.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання 27 березня 2018 року, 20 квітня 2018 року не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, поштову кореспонденцію за адресою реєстрації та проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 свідомо не отримує, що підтверджується зворотними рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою відділення поштового звязку з про повернення поштового відправлення до суду за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно відомостей УДМС України в Київській області, місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси 9п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

ОСОБА_2 не повідомляв суд про зміну свого місце проживання, підтвердив її і у заяві про перегляд заочного рішення, тому суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи 27 березня 2018 року та 20 квітня 2018 року, однак не зявився до суду без поважних причин.

В судове засідання 14 травня 2018 року відповідач також не зявився, подав заяву про відкладення розгляду справи з тих підстав, що адвокат ОСОБА_3, з яким відповідач уклав угоду, переніс операцію.

Відповідно до п.5,6 ст.183 ЦПК України, будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити підстави заяви (клопотання, заперечення); перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (клопотання, заперечення).

Подана ОСОБА_2 заява жодним доказом не підкріплена, докази перенесення операції адвокатом ОСОБА_3 та того, що така операція позбавляє адвоката можливості приймати участь у розгляді справи до заяви не додано. Крім того, відповідач не був позбавлений можливості скористатись правовою допомогою іншого фахівця у галузі права чи адвоката, чого зроблено не було. В звязку з цим, суд вважає що підстави для відкладення розгляду справи відсутні

Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Позивач ОСОБА_1 не надав свою згоду на ухвалення заочного рішення у справі, тому з врахуванням того, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи однак втретє не зявився до суду без поважних причин, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в загальному порядку.

Дослідивши обставини справи та перевіривши наявні у справі докази суд прийшов до наступних висновків.

Встановлено, що 11 січня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно з яким ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 кошти в сумі 10 000 доларів США, які зобовязався повернути до 11 лютого 2016 року, що підтверджується доданою до матеріалів справи розпискою. У вказаний строк відповідач борг не повернув, прохання позивача про добровільне повернення боргу ігнорує.

Відповідач у заяві про перегляд заочного рішення вказував на те, що повернув суму позики позивачу.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 524 ЦК України передбачає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, отримавши грошові кошти у розмірі - 10 000 доларів США, ОСОБА_2 зобовязаний повернути позику визначену в національній валюті, гривні, що еквівалентно 10 000 доларів США по курсу НБУ на день передачі коштів.

Матеріали справи не містять доказів належного виконання ОСОБА_2 зобовязання з повернення суми позики. Розписка про отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 спірної суми суду не надана, як і не наданий будь-який інший доказ на підтвердження відсутності боргових зобовязань у відповідача перед позивачем.

Тому, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості, що еквівалентна 10 000 доларів США по курсу НБУ, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Курс гривні до долара США станом на дату ухвалення рішення, складає 26,19 грн. за 1 долар США, тому до стягнення з відповідача підлягає сума в розмірі 261 900 грн. (26,19 * 10 000,00).

Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 626,00 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 192,533,1047,1049, ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 133, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, 05.05 ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_4, суму боргу за договором позики від 11 січня 2016 року в розмірі 261 900,00 грн., що еквівалентно 10 000 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2, 05.05 ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_4, судовий збір на користь в розмірі 2 626,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 14.05.2018 року.

СуддяОСОБА_4