Справа №442/5719/16-ц
Провадження №2/442/100/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі головуючого судді Нагірної О.Б.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дрогобичі в прядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 442/5719/16за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 міської ради, третіх осіб : ОСОБА_7, відділу Держгеокадастру у м. Дрогобичі про визнання незаконною та скасування ухвали, визнання недійсними державного акту, визнання недійсним договору купівлі-продажу, усунення перешкод в користуванні проїздом,

учасники справи

представники позивача ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_10,

відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представник відповідача ОСОБА_3- ОСОБА_11,

представник відповідача ДМР ОСОБА_12,

третя особа ОСОБА_7,

суд -

ВСТАНОВИВ :

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів, третьої особи, в якому проситьвизнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 15.09.2006 р. ВЕВ № 652971 реєстраційний № 2605, по вул. І. Франка, 56 у м. Дрогобичі Львівської області та державний акт на право власності; на земельну ділянку серія ЯГ № 517531, виданий 04.01.2007 р., визнати незаконним та скасувати рішення ОСОБА_6 міської ради про передачу у приватну власність земельної ділянки по вул. І. Франка, 56 у м. Дрогобичі Львівської області.

Згодом, 10.02.2017 представник позивача уточнив позовні вимоги, просить суд визнати незаконною та скасувати ухвалу ОСОБА_6 міської ради за № 221 від 24.09.2003 року в частині п.1.29 щодо передачі ОСОБА_5, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 517531, виданий ОСОБА_5, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 15.09.2006 р. ВЕВ № 652971 реєстраційний № 2605, по вул. І. Франка, 56 у м. Дрогобичі Львівської області та державний акт на право власності; на земельну ділянку серія ЯГ № 517531, виданий 04.01.2007 року ОСОБА_3, усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні проїздом до будинку № 58 по вул. І.Франка в м. Дрогобич Львівської області, стягнути солідарно з відповідачів в користь ОСОБА_2 судові витрати.

Крім цього, 01.12.2017 представник позивача ОСОБА_13 подала заяву про додаткове обґрунтування та уточнення позову, в якій просить визнати незаконною та скасувати ухвалу ОСОБА_6 міської ради за .N 221 від 24.09.2003 року в частині п. 1.29 щодо передачі ОСОБА_5 у приватну власність земельної ділянки площею 329 кв.м. по вул. І.Франка, 56 у м. Дрогобичі Львівської області. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 512053, виданий ОСОБА_5, (кадастровий номер :01:011:0131). Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 15.09.2006 р. ВЕВ № 652971 реєстраційний № 2605. по вул. І. Франка. 56 у м. Дрогобичі Львівської області та державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 517531, виданий 04.01.2007р. ОСОБА_3, (кадастровий номер :01:011:0131). Усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні проїздом до будинку № 58 вул. 1. ОСОБА_14 у м. Дрогобичі Львівської області зобовязавши солідарно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 демонтувати ворота по вул. І. Франка, 56 у м. Дрогобичі Львівської області. Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13.07.2015 р. ОСОБА_2 є власником житлового будинку №58 вул. І. Франка у м. Дрогобичі та земельної ділянки, призначеної для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,0818 га, що розташована за цією ж адресою. Згадане нерухоме майно ОСОБА_2 успадкував після смерті його матері ОСОБА_15. До такого будинковолодіння є проїзд з вул. ОСОБА_14, який проходить повз земельну ділянку по вул. І. Франка, 56 у м. Дрогобичі. Даним проїздом завжди користувалися ОСОБА_2 та попередні власники житлового будинку № 58 по ОСОБА_14 у м. Дрогобичі. Іншого заїзду до вказаного будинку немає. Нещодавно ОСОБА_2 довідався про те, що проїзд до його будинковолодіння передано у приватну власність власнику житлового будинку № 56 по вул. І. Франка Біль О.М., яка встановивши браму на проїзді, закриває її, що створило перешкоди у доступі до належного йому житлового будинку. Пізніше відповідачка ОСОБА_3 повідомила, що проїзд до будинку № 58 по вул. І. Франка є її власністю, оскільки його приватизовано. Наведені обставини свідчать про порушення прав ОСОБА_2, оскільки останній позбавлений можливості доступу до належного йому будинковолодіння. Незаконність передачі проїзду у приватну власність стверджується планом меж земельної ділянки, відображеної у Державному акті на право власності на Земельну ділянку, де згідно опису меж зазначено, що межі А-Б - землі зального користування. Дані обставини, також вбачаються з кадастрового плану земельної ділянки :01:011:0040, а також з плану земельної ділянки розташованих на ній споруд, що знаходиться в інвентаризаційній справі будинку № 56 по вул. 1. ОСОБА_14 у м. Дрогобичі та рядом іншим документів, з яких чітко відслідковується незаконність передачі проїзду у приватну власність .

В матеріалах справи міститься заперечення на позовну заяву від 07.11.2016 від відповідачки ОСОБА_3, в яких просить в позові відмовити у звязку з незаконністю вимог позивача, їх необґрунтованості, оскільки вважає, що у позивача не було та немає жодних правових підстав для звернення до суду з таким позовом, так як відсутні будь - які факти порушень вимог закону при укладенні нею з ОСОБА_5 договору купівлі продажу спірної земельної ділянки. Крім цього, відповідачка подала письмове заперечення від 30.03.2017, де також просить відмовити у позові з тих самих підстав.

Представник відповідача ОСОБА_6 міської ради ОСОБА_12 також подав письмове заперечення на позовну заяву, якою просить відмовити в задоволенні позову, оскільки спірна земельна ділянка ніколи не була власністю позивача, то відповідно і не були порушені його права.

До суду надійшла позовна заява від ОСОБА_10 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 міської ради, третіх осіб : ОСОБА_7, відділу Держгеокадастру у м. Дрогобичі про усунення перешкод в користуванні майном.

Ухвалою суду від 16.06.2017 в прийнятті такої заяви було відмовлено, оскільки в даному випадку вимоги позову заявниці, як третьої особи, яка звернулася з позовом, є тотожними вимогам за позовом щодо скасування рішення, визнання недійсними державного акту та договору купівлі-продажу.

Представник позивача в судовому засіданні заявив клопотання про витребування доказів з відділу Держгеокадастру, а саме оригінали рішення ОСОБА_6 міської ради та технічну документації, що були підставою для передачі земельної ділянки по вул. І.Франка,56 у м. Дрогобич Львівської області, оскільки такі документи необхідні в подальшому для проведення судової почеркознавчої експертизи. Таке клопотання було задоволено ухвалою суду від 05.10.2017. Крім цього, ухвалою суду від 22.01.2018 такі докази витребовувались повторно, оскільки ухвала суду від 05.10.2017 не була виконана. Держгеокадастр у м. Дрогобичі Львівської області повернув таку ухвалу без розгляду, оскільки така надіслана судом не за адресою, а тому судом постановлено ухвалу від 27.03.2018 про зобовязання Управління Держземагенства у ОСОБА_6 районі Львівської області надати суду оригінали технічного звіту про виконані роботи по підготовці та видачі Державного ОСОБА_16 на право власності на земельну ділянку по вул. І.Франка,56 у м. Дрогобич Львівської області.

Крім цього, представником позивача ОСОБА_8 заявлено клопотання про забезпечення доказів, в якій він просить витребувати з Першої ОСОБА_6 нотаріальної контори та/або зі Львівського державного нотаріального архіву спадкову справу після смерті ОСОБА_17 (помер 24.08.2004р., свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.03.2015р., зареєстровано в реєстрі № 542), в якій містяться оригінали документів за підписами та рукописним текстом виконані ОСОБА_18; нотаріальну справу за спадковим договором від 13.05.2005р. реєстраційний № 1382, укладений між ОСОБА_18-І.А. та ОСОБА_2, в якій містяться оригінали документів за підписами та рукописним текстом виконані ОСОБА_18; з виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради оригінали заяви та інших документів, які виконані ОСОБА_18-І.А. та слугували підставою для видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.08.2003р. серія САА № 706467. Ухвалою суду від 22.01.2018 таке клопотання представника позивача було задоволено.

Ухвалою суду від 27.03.2018 визнано обов'язковою явку у судове засідання приватного нотаріуса ОСОБА_6 районного нотаріального округу ОСОБА_19 та зобовязано надати в судове засідання оригінал нотіральної справи по відчуженню 15.09.20106 року земельної ділянки по вул..Франка,56 в м.Дрогобичі згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.09.20106 року, ВЕВ№652971, реєстраційний номер №2605.

Допитаний в судовому засіданні як свідок позивач ОСОБА_20 суду показав, що є власником будинку № 58 вул. 1. ОСОБА_14 у м. Дрогобичі Львівської області, який успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_18 Пояснив, що проживає в США, однак час від часу приїжджає в Дрогобич. Востаннє, приїхавши додому, виявив, що не може потрапити на подвіря будинку, оскільки закрита брама на сусідському подвір ї, через яке мав би бути проїзд на подвіря до його будинку. Вважає такі дії відповідачів незаконними, оскільки іншого проходу до його будинку інакше як через подвіря відповідачів немає. Тому просив позовні вимоги задовольнити.

Представники позивача ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_10А в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали з підстав, викладених письмово. Позов просили задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що будинки № 56 та 58 по вул. І.Франка складали одну садибу (№ 20 і 20а). Згідно документів інвентаризаційних справ є прохід, топографічні ознаки. ОСОБА_5 подав заяву про виділення йому 323 кв.м. земельної ділянки, схематичний план, де є територія проїзду. Технічний звіт по виготовленню документації, висновок про те, що є обмеження, єдиний проїзд до будівлі, заява про надання згоди на користування проїздом, висновок про наявність обмежень і далі висновок інший, інструкція державних актів 04.05.1999 № 43 вказані обтяження переносяться на бланк державного акту, п. 28 інструкції державного акту та копія кадастрового плану і акт загальних обтяжень. Державний акт ОСОБА_5 є незаконним так як відповідно до ст. 83 ч.4 ЗК України проїзди не передаються у приватну власність.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову, просили також про застосування строку позовної давності. Крім цього, відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що у вересні 2016 року придбав спірну земельну ділянку з будинком, така ділянка була без земельного сервітуту і обмежень. Відповідачі поміняли браму і позивач та його покійна мати мали ключі від неї, однак, у липні 2016, коли замок на брамі вийшов з ладу, відповідачем було здійснено заміну серцевини замка, за ключами від нового замка ніхто не звертався, як позивач проходив до свого будинковолодіння йому не відомо.

Представник відповідача ОСОБА_3- ОСОБА_11, в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив, пояснив, що у позивача не було та немає жодних правових підстав для звернення до суду з таким позовом, так як відсутні будь - які факти порушень вимог закону при укладення не з ОСОБА_5 договору купівлі продажу спірної земельної ділянки

Представник відповідача ДМР ОСОБА_12, в судовому засіданні пояснив, що оскаржуване рішення 2003 року відповідає вимогам ст. 118 ЗК України, в 2006 році позивач знав про це рішення, ОСОБА_21 підписувала акт узгодження меж. Дозволили приватизацію разом з обтяженнями, оскільки сторони погодили між собою варіант користування.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що купив будинок та земельну ділянку, офіційно оформив документи. Ворота були і до того як купив, по добросусідськи всі користувались з 2003 по 2006 рік. ОСОБА_2 ніколи не бачив.

Третя особа ОСОБА_7 в судовому засіданні подала суду оригінал справи з оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки, та зазначила, що при укладенні спірного договору було подано довідку від 15.09.2006 про відсутність сервітутів та обмежень.

Вислухавши вступне слово учасників справи, перевіривши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних міркувань.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Як стверджується матеріалами справи, відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 13.07.2015р. ОСОБА_2 є власником житлового будинку № 58 по вул. І. Франка у м. Дрогобичі та земельної ділянки, призначеної для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0.0818 га (а/с 5-7 т.1 ).

Як встановлено в судовому засіданні та не оспорюється сторонами єдиний проїзд, який зєднує земельну ділянку будинковолодіння № 58 по вул. І.Франка проходить вздовж будинку № 56 по вул. І.Франка у м. Дрогобич. Позивач завжди користувався вказаним проїздом до своєї земельної ділянки, інших проходів та проїздів з вул. ОСОБА_14, окрім зазначеного проїзду, до будинковолодіння № 58 по вул. Франка немає.

Свідок ОСОБА_22Ф.Є. в судовому засіданні пояснила, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_2 є її зятем, який проживає в США. Знає, що він не може користуватись проїздом, який там був завжди, оскільки відповідачі поставили браму і не дають від неї ключів.

Свідок (одночасно представник позивача) ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що проїзд та прохід до подвіря будинку 58 по вул.Франка закритий, ключа від брами їй ніхто не дав та на прохання такий дати було відмовлено. ОСОБА_2 приїжджає в Україну один раз на рік, і коли приїхав востаннє доступу не мав, бо не мав ключа. Наразі вона проживає в данному будинку і проводить там ремонт, бо позивач має намір повернутись.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснив, що сусід ОСОБА_3 чинив перешкоди ще покійній матері позивача.

Як вбачається з ухвали ОСОБА_6 міської ради від 24 вересня 2003р. ОСОБА_5 у приватну власність було надано земельну ділянку площею 329 кв. м. по вул. І Франка, 56 у м. Дрогобич Львівської області (а/с 53253-58 т.1) та видано Державний акт про право власності на земельну ділянку № 512053 (а/с 71 т. 1 ). При цьому частина такої земельної ділянки, складають землі проїзду, який проходить до будинковолодіння по вул. І.Франка, 58.

Відповідно до частин 1, 6, 7 статті 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу; громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15 вересня 2016 р. ОСОБА_5 продав земельну ділянку по вул. І. Франка, 56 у м. Дрогобич Біль ОСОБА_24 (а/с 70 т.1) та на підставі цього ОСОБА_3 було видано Державний акт про право власності на земельну ділянку 517531 від 04.01.2007 р.(а/с 93 т. 1).

Згідно Державного акту серія ЯГ 512217 про право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:011:0040, по вул. І.Франка, 58 у м. Дрогобич ОСОБА_18І.А. земельна ділянка у точках від А до Б межує із землями загального користування, проїзду(а/с 8 т. 1).

Відповідно до Схематичного плану земельної ділянки будинковолодіння по вул. І. Франка, 56 у м. Дрогобич, який було додано ОСОБА_5 до Заяви до ОСОБА_6 міської ради про надання земельної ділянки у приватну власність впритул до будинку прилягає проїзд, який зєднує сусідню ділянку із вулицею ОСОБА_14. При цьому ширина проїзду складає 2,7м. (а/с 60 т.1).

Відповідно до Висновку ОСОБА_6 міського управління земельних ресурсів від 19 вересня 2006р. (є складовою Технічного звіту по підготовці та видачі Державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 по вул. Франка, 56) на земельній ділянці ОСОБА_5 площею 0,0329га, яка розташована за адресою м. Дрогобич, вул. І. Франка, 56 на території ОСОБА_6 міської ради наявні обмеження на використання та вона обтяжена сервітутом на земельній ділянці площею 0,0078 га.(а.с 103 т.1).

Заява ОСОБА_5 від 13 вересня 2006р., що є складовою Технічного звіту по підготовці та видачі Державного акта на право вланості на земельну ділянку ОСОБА_5, підтверджує факт використання ОСОБА_18-І.А. земельної ділянки площею 0, 0078га по вул. Франка, 56 в якості проїзду до будинковолодіння по вул. Франка, 58 у м. Дрогобич.

Відповідно до Плану території земельної ділянки, погодженого ОСОБА_6 міським управлінням земельних ресурсів 28.11.2006р., що є складовою частиною Технічного звіту ОСОБА_3 (а.с. 87 т.1 ), на території земельної ділянки ОСОБА_3 виділену смугу, яка веде від вул. ОСОБА_14 до земельної ділянки ОСОБА_21

Як вбачається з Кадастрового плану, погодженого ОСОБА_6 міським управлінням земельних ресурсів 28.11.2016р., що є складовою частиною Технічного звіту ОСОБА_3 (а.с.88 т. 1 ), на території земельної ділянки ОСОБА_3 виділену смугу шириною 3,06 м, яка зєднує вул.. ОСОБА_14 із земельною ділянкою ОСОБА_18-І.А.

Заява ОСОБА_3 від 01.12.2016 р., що є складовою частиною Технічного звіту ОСОБА_3, якою остання дає дозвіл на користування земельною ділянкою 0,0078 га по вул. І.Франка 56 в м. Дрогобич ОСОБА_21 для користування проїздом до будинковолодіння по вул. І.Франка 58 в м. Дрогобич (а/с 90 т. 1) підтверджує факт використання ОСОБА_18-І.А. земельної ділянки площею 0. 0078 по вул. Франка, 56 в якості проїзду до будинковолодіння по вул. Франка, 58 у м. Дрогобич.

На Державному акті ОСОБА_3 від 04 січня 2007 р. від літер Б та В позначені точки на відстані 3.00 та 3.05 м, які свідчать про наявність проїзду до земельної ділянки по вул. Франка, 58 (а/с 11-12 т.1).

Відповідно до витягу з Генерального плану щодо будинковолодіння №58 ( міститься у матеріалах інвентаризаційної справи будинковолодіння № 58 по вул. Франка) передбачено проїзд (позначений топографічними позначками) зі сторони будинковолодіння № 20 ( на даний момент 56) по вул. Франка.

Відповідно до ч. 4 Земельного кодексу України у редакції 1990р. (діяв до 01.01.2002р.) не можуть передаватись у колективну та приватну власність землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, пасовища, сінокоси, набережні, парки, міські ліси, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів).

Також відповідно до ч. 4.ст. 83 чинного Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні).

Отже, землі проїзду до будинковолодіння по вул. Франка, 58 у м. Дрогобич, які були передані у приватну власність ОСОБА_5 завжди належали та належать до земель загального користування, які заборонено передавати у приватну власність відповідно до Земельного кодексу України, а ОСОБА_6 міська рада при винесенні рішення про надання земельної ділянки ОСОБА_5 порушила вимоги ст. 83 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та іншими законами України.

Судом встановлено, що державний акт виданий на ім»я ОСОБА_16 складений із порушенням вимог щодо складання Державних актів про право власності на землю, це підтверджується наступними обставинами.

Відповідно до п.1.16. Інструкції про порядок видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі від 04.05.99р. технічна документація зі складання державного акта на право приватної власності на землю включає: висновок органу у справах будівництва і архітектури про наявні обмеження на використання земельної ділянки.

Натомість у Технічному звіті по підготовці та видачі Державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 по вул. Франка, 56 відсутній такий документ, як висновок органу у справах будівництва і архітектури про наявні обмеження на використання земельної ділянки.

Відповідно до п. 2.6 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі N 43 від 04.05.99 кадастровий план земельної ділянки складається в масштабі, який забезпечує чітке зображення всіх елементів і написів. На план наносяться: межі земельної ділянки з описом суміжних землевласників і землекористувачів; поворотні точки меж земельної ділянки; лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки; ( Абзац п'ятий пункту 2.6 виключено) річки, озера, канали, шляхи, лісосмуги, інші елементи ситуації межі будинків і споруд, розташованих на земельній ділянці; межі вкраплених земельних ділянок сторонніх землевласників і землекористувачів (додається їх список); межі угідь та зон обмежень щодо використання земельної ділянки.

Відповідно до п. 2.16 Інструкції про порядок-видачі, реєстрації і зберігання державних актів N 43 від 04.05.99 при наявності обмежень на використання земельної ділянки до примірника державного акта на право постійного користування земельною ділянкою або на право власності на земельну ділянку, який видається власнику або користувачу земельної ділянки, додаються: копія кадастрового плану; акт перенесення на місцевість меж зон обмежень.

Відповідно до п. 2.8 вищевказаної Інструкції на плані меж земельної ділянки в бланку державного акта показуються всі елементи, вказані в пункті 2.6, крім елементів, зазначених в абзацах п'ятому, шостому та восьмому. Таким чином при наявності обмежень на використання земельної ділянки, зони обмежень переносяться на бланк державного акту і до нього додається ОСОБА_16 перенесення обмежень на місцевість та копія кадастрового плану.

Обмеження на використання земельної ділянки передбачено відповідно до Висновку ОСОБА_6 міського управління земельних ресурсів від 19 вересня 2006р. (є складовою Технічного звіту по підготовці та видачі Державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 по вул. Франка, 56), згідно якого на земельній ділянці ОСОБА_5 площею 0,0329га, яка розташована за адресою м. Дрогобич, вул. І. Франка, 56 на території ОСОБА_6 міської ради, наявні обмеження на використання та вона обтяжена сервітутом на земельній ділянці, площею 0,0078 га. Земельна ділянка площею 0,0078 га - це землі проїзду до будинковолодіння № 58 по вул. Франка.

При цьому у бланку Державного акту ОСОБА_5 всупереч п. 2.16, 2.8 Інструкції не показано межі зон обмежень щодо використання земельної ділянки та не додано копії кадастрового плану та акту перенесення на місцевість меж зон обмежень

Таким чином на Державному акті ОСОБА_5І безпідставно не відображено зони обмеження використання земельної ділянки - проїзду та не додано копії кадастрового плану та ОСОБА_16 перенесення на місцевість меж зон обмежень.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частина 1 ст. 155 ЗК України, гласить, що в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до статті 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Так, відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Процедура передачі у власність громадянам земельних ділянок станом на 2003 регулювалася ст. 118 Земельного кодексу України, згідно якої районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

В силу п.п. д, е, ч. 1 ст. 184 Земельного кодексу України зміст землеустрою передбачає встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок, складення проектів відведення земельних ділянок.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до пункту 2.8 Інструкції Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 376, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає перелік обмежень у використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути ... акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Згідно пункту 3.12 та пункту 3.13 даної Інструкції, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Межі вкраплених у земельну ділянку інших земельних ділянок встановлюються та закріплюються межовими знаками в тому самому порядку, що і зовнішні межі такої земельної ділянки.

Відповідно до п. а ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, відносяться землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що у порушення вимог статті 198 ЗК України, без погодження межі земельної ділянки позивача та відповідача, ухвалою ОСОБА_6 міської ради № 221 від 24.09.2003 року було розглянуто та задоволено заяву ОСОБА_5 щодо передачі останньому у приватну власність земельної ділянки площею 329 кв. м. по вул. І.Франка у м. Дрогобич

У відповідності до статті 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Пунктом 7 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» також розяснено, що земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині визнання неправомірною та скасування ухвали ОСОБА_6 міської ради Львівської області №221 від 24.09.2003року щодо передачі ОСОБА_5 у приватну власність земельної ділянки площею 329 кв.м. по вул.. Івана Франка,56 в м.Дрогобичі Львівської області та визнання недійсним державного акту на право власності на таку є обґрунтовані та підставні, а, отже, підлягають задоволенню.

Крім цього, представник позивача в уточненому позові просить визнати зокрема договір купівлі - продажу спірної земельної ділянки недійсним.

Згідно з ч.3 ст.215 ЦК, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зі змісту цих статей вбачається, що заперечувати дійсність правочину в судовому порядку вправі одна із сторін договору або інша заінтересована особа.

Під час вирішення спорів вказаної категорії у суддів виникає питання, чи будь-яка заінтересована особа вправі предявляти позов про визнання недійсним правочину, укладеного іншими сторонами. ЦК не містить визначення поняття «заінтересована особа», тобто залишає його оціночним. Тому слід враховувати, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів. У звязку з цим виділяють декілька критеріїв визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; 2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно).

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред'явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб'єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України (зокрема: постанова Верховного Суду України від 25 грудня 2013 у справі № 6-78цс13; постанова Верховного Суду України від 11 травня 2016 у справі № 6-806цс16).

Отже, вказівка в ч.3 ст.215 ЦК на те, що правочин може бути визнаний судом недійсним не лише за позовом однієї із сторін договору, а й за позовом заінтересованої особи, стосується тих випадків, коли заінтересована особа домагається відновлення порушеного договором її права, не вимагаючи повернення їй переданого на виконання цього договору майна, а вимагаючи повернути сторони договору до первісного стану.

Оскільки позивач домагається відновлення порушеного договором його права, не вимагаючи повернення йому переданого на виконання цього договору майна, а вимагаючи повернути сторони договору до первісного стану, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо питання про застосування до позовних вимог позовної давності слід зазначити наступне.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.Втім, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України). Отже, фактично сплив позовної давності є підставою для відмови у позові лише коли про її застосування заявлено стороною у спорі і суд не визнає поважними причини пропущення позовної давності.

Про застосування позовної давності щодо заявленої позивачем вимоги відповідачем та її представником було заявлено в ході судового розгляду.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом наведеної норми закон пов'язує початок перебігу позовної давності не лише з днем коли особа достовірно довідалася про порушення свого права, а й з днем, коли вона в силу очевидних причин та факторів могла довідатись про таке порушення.

У 2015 році ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку за адресою вул..Івана Франка,58 в м.Дрогобичі , отже саме тоді дізнався про порушення його права, тому саме з цього часу у позивача почався відлік трирічного строку позовної давності на захист порушеного права. Звернувся до суду з позовом про відновлення порушеного права 30.08.2016 року.

Відтак, суд вважає, що позивач безумовно не пропустив визначений законом трирічний строк для звернення до суду з вищевказаним позовом.

На підставі наведеного, оцінюючи дослідженні судом докази в їх сукупності, їх належність, допустимість та достатність, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі, оскільки судом встановлено порушення прав позивача .

Також на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, що були ним понесені.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст. ст. 12, 13, 81,259 , 263-265 ЦПК України, ст..ст.203,209,215,216, 261,267,638 ЦК України, суд -

ухвалив:

Визнати неправомірною та скасувати ухвалу ОСОБА_6 міської ради Львівської області №221 від 24.09.2003 року в частині п.1.29 щодо передачі ОСОБА_5 у приватну власність земельної ділянки площею 329 кв.м. по вул.. Івана Франка,56 в м.Дрогобичі Львівської області.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 15.09.2006 серія ЯГ № 512053, виданий ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 329 кв.м. по вул.. Івана Франка,56 в м.Дрогобичі Львівської області, кадастровий номер :01:011:0131).

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 15.09.2006 ВЕВ № 652971, реєстраційний номер №2605, по вул.. Івана Франка,56 в м.Дрогобичі Львівської області.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 04.01.2007 серія ЯГ № 517531, виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 329 кв.м. по вул.. Івана Франка,56 в м.Дрогобичі Львівської області, кадастровий номер :01:011:0131).

Зобовязати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2) усунути ОСОБА_2 (проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3) перешкоди в користуванні проїздом до будинку №58 по вул..І.Франка у м.Дрогобичі Львівської області шляхом демонтажу воріт по вул..І.Франка,56 в м.Дрогобичі.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 по 551 грн. 20 коп. судового збору з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлено та підписано 22.05.2018.

Суддя: О.Б.Нагірна