АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 687/1593/17
Провадження № 22-ц/792/885/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енселко Агро», третя особа: державний реєстратор Соколівська сільська рада Ярмолинецького району Хмельницької області, про визнання договору оренди землі недійсним та скасування його державної реєстрації за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Енселко Агро» на рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 26 березня 2018 року,

встановив:

У грудні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енселко Агро» (далі ТОВ «Енселко Агро»), третя особа: державний реєстратор Соколівська сільська рада Ярмолинецького району Хмельницької області (далі ОСОБА_2), про визнання договору оренди землі недійсним та скасування його державної реєстрації.

ОСОБА_5 зазначив, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 лютого 2014 року він є власником земельної ділянки площею 2,075 га (кадастровий номер :08:003:0036), розташованої на території Шидловецької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За договором оренди землі від 23 лютого 2014 року позивач передав земельну ділянку в оренду ТОВ «Енселко Агро» строком на 5 років. 11 жовтня 2016 року ОСОБА_2 зареєструвала за відповідачем право оренди земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згодом зясувалося, що на той час існував договір оренди землі, укладений 1 серпня 2012 року між спадкодавцем, ОСОБА_6, і ТОВ «Енселко Агро» та зареєстрований 4 грудня 2012 року в Управлінні Держкомзему у Чемеровецькому районі Хмельницької області, за умовами якого відповідач набув право користування спірною земельною ділянкою строком на 5 років. Договір оренди землі від 23 лютого 2014 року є недійсним і підлягає скасуванню, оскільки цей правочин укладений сторонами під час дії договору від 1 серпня 2012 року та без врахування переважного права позивача на його продовження.

За таких обставин ОСОБА_5 просив суд визнати договір оренди землі від 23 лютого 2014 року, укладений між ним і ТОВ «Енселко Агро», недійсним і скасувати його державну реєстрацію.

Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 26 березня 2018 року позов задоволено та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд виходив з того, що оспорюваний правочин не відповідає вимогам закону та є недійсним, а тому його державна реєстрація підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі ТОВ «Енселко Агро» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що після смерті ОСОБА_6 право орендодавця за договором оренди землі від 1 серпня 2012 року перейшло до ОСОБА_5, який вправі був укласти з відповідачем договір оренди на нових умовах, після чого первісний договір втратив чинність. Висновок суду про одночасну дію двох договорів є помилковим, отже відсутні підстави для визнання договору оренди землі від 23 лютого 2014 року недійсним. Суд послався на норми чинного законодавства, які не регулюють спірні правовідносини, до того ж позов ОСОБА_5 не підлягає задоволенню через сплив позовної давності.

ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що висновок суду першої інстанції про недійсність оспорюваного правочину відповідає фактичним обставинам справи та є правильним.

Рада не скористалася правом на відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши учасника процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Суд першої інстанції встановив обставини справи повно та правильно, проте висновки з установлених обставин зроблено ним неправильно. Крім того, суд не застосував закон (ст.ст. 15, 16, 1218 ЦК України; ст. 4, 31, 32 Закону України від 6 жовтня 1998 року №161-ХІV «Про оренду землі» (далі Закон №161-ХІV); ст. 93 ЗК України), який підлягав застосуванню, неправильно витлумачив норми ст. 152 ЗК України та помилково застосував положення ст. 116 ЗК України, ст. 13, 525 ЦК України, які не регулюють спірні правовідносини.

У звязку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильним застосуванням судом норм матеріального права оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд має змінити розподіл судових витрат.

Встановлено, що земельна ділянка площею 2,075 га (кадастровий номер :08:003:0036), яка розташована на території Шидловецької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належала ОСОБА_6 на праві власності.

1 серпня 2012 року між ТОВ «Енселко Агро» і ОСОБА_6 укладено договір оренди землі, за умовами якого остання передала ТОВ «Енселко Агро» вказану земельну ділянку у строкове платне користування строком на 5 років. 4 грудня 2012 року Управління Держкомзему у Чемеровецькому районі Хмельницької області зареєструвало цей договір у Державному реєстрі земель за №07600.

ОСОБА_6 померла 4 червня 2013 року. ОСОБА_5 є її спадкоємцем.

23 лютого 2014 року приватний нотаріус Чемеровецького районного нотаріального округу Хмельницької області ОСОБА_7 видав ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за заповітом. До складу спадщини увійшла спірна земельна ділянка.

У той же день ТОВ «Енселко Агро» та ОСОБА_5 уклали договір оренди землі, за умовами якого останній передав земельну ділянку в оренду ТОВ «Енселко Агро» строком на 5 років. Рада на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31834012 від 12 жовтня 2016 року зареєструвала право ТОВ «Енселко Агро» на оренду земельної ділянки (номер запису 16865652).

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються письмовими доказами у справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 9 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини повязані з орендою землі, регулюються законом.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (ч. 4 ст. 124 ЗК України).

Законом №161-ХІV визначається порядок укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

В силу ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 14 Закону №161-ХІV договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

За змістом ч. 8 ст. 93 ЗК України та ч. 1 ст. 4 Закону №161-ХІV орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.

Як передбачено ч. 3 ст. 31, ч. 4 ст. 32 Закону №161-ХІV, договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_6 до позивача ОСОБА_5 перейшли усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, в тому числі й відносно зданої в оренду земельної ділянки.

ОСОБА_5 став власником спірної земельної ділянки, внаслідок чого він набув право сторони (орендодавця) за договором оренди землі, укладеним 1 серпня 2012 року між ТОВ «Енселко Агро» і ОСОБА_6

Цим договором було передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема за взаємною згодою сторін, а перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання цього договору (п.п. 12.3, 12.5).

Отже після смерті ОСОБА_6 дія договору оренди землі від 1 серпня 2012 року не припинилася. В подальшому ОСОБА_5 і ТОВ «Енселко Агро», скориставшись правом на свободу договору, 23 лютого 2014 року уклади договір оренди землі на нових умовах.

У пункті 14.2 сторони визначили, що із дня набрання чинності цим договором (із дня державної реєстрації права оренди) усі раніше укладені між сторонами даного договору угоди (договори оренди), предметом яких є зазначена в цьому договорі земельна ділянка або її частина, втрачають юридичну силу для сторін, а відносини сторін будуть регулюватися виключно положеннями даного договору.

Таким чином, із дня державної реєстрації права ТОВ «Енселко Агро» на оренду земельної ділянки (11 жовтня 2016 року) раніше укладений договір оренди землі від 1 серпня 2012 року втратив юридичну силу, а відносини сторін почали регулюватися виключно положеннями договору оренди землі від 23 лютого 2014 року.

Висновок суду першої інстанції про одночасне існування двох правочинів щодо одного обєкта оренди не відповідає фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В силу ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих правових норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За змістом ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Один із способів захисту цивільних прав та інтересів, у тому числі прав на земельні ділянки, є визнання правочину недісйним (п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України; п. «в» ч. 3 ст. 152 ЗК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як передбачено ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Матеріали справи не містять достатніх та обєктивних доказів про те, що укладений між ОСОБА_5 і ТОВ «Енселко Агро» договір оренди землі від 23 лютого 2014 року не відповідає вимогам закону. При цьому відсутні докази порушення прав орендодавця, передбачених ст. 24 №161-ХІV, а положення ст.ст. 13, 525 ЦК України, ст. 116 ЗК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Посилання ОСОБА_5 на те, що договір оренди землі від 23 лютого 2014 року суперечить нормам чинного законодавства, є необґрунтованими.

Обидва договори оренди землі, стороною у яких є ОСОБА_5, були укладені з одним орендарем ТОВ «Енселко Агро» та за однакових істотних умов, тому підстави вважати, що укладення сторонами оспорюваного правочину та припинення у звязку з цим первісного договору призвело до порушення прав та інтересів позивача, відсутні.

Оскільки в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, і не встановлено, чи дійсно порушуються права ОСОБА_5 у спірних правовідносинах, то позов останнього не підлягає задоволенню.

Неврахувавши вказаних обставин і норм чинного законодавства, суд першої інстанції помилково виходив з того, що позов ОСОБА_5 є обґрунтованим.

Позов ОСОБА_5 не може бути задоволений із-за безпідставності вимог, а тому у суду немає потреби вирішувати питання щодо спливу позовної давності у спірних правовідносинах.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що в позові ОСОБА_5 слід відмовити. У звязку з цим на ТОВ «Енселко Агро» не можуть бути покладені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 375, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енселко Агро» задовольнити.

Рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 26 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_5 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 травня 2018 року.

Судді: /підпис/ ОСОБА_1

/підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 23