Справа № 462/68/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2018 року Залізничний районний суд м. Львова в складі головуючого - судді Румілової Н.М., при секретарі Ящук К.В., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 5.01.2017 року звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому зазначив, що 05 травня 2010 року між ним та відповідачем ОСОБА_5 був укладений договір позики, згідно до умов якого відповідач - ОСОБА_5 отримав у позику від нього грошові кошти у розмірі 238500 гривень, що є еквівалентом 30 000 доларів США за курсом НБУ станом на 05.05.2010 року. Отримані кошти відповідач ОСОБА_5 зобов'язувався повернути в повному обсязі на першу вимогу позикодавця разом зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами, обумовленими в договорі. На підтвердження укладеного договору та взятих на себе зобов'язань відповідачем ОСОБА_5 надано розписку (гарантійне зобов'язання).Цього ж дня 05.05.2010 року, з метою забезпечення виконання умов договору позику, між ним та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки згідно якого ОСОБА_4 поручився за виконання зобов'язання ОСОБА_5 у повному обсязі. 8 серпня 2015 року позивачем на адресу відповідача направлено претензію з вимогою повернути позичені кошти та сплатити проценти за користування у відповідності до умов Договору позики. Грошові кошти не повернені, а тому існує заборгованість у розмірі 142 500 дол. США, що складається з основного боргу та відсотків.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 проти позову заперечив.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 позовні вимоги не визнав, в судовому засіданні надав копію розписки ОСОБА_3 від 8.08.2011 року про виконання гарантійного зобов'язання від 5 травня 2010 року 8.08.2011 року, згідно до якої ОСОБА_3 повідомляє, що фінансові зобов'язання згідно гарантійних зобов'язань виконані, йому кошти в сумі 30000 дол.США з відсотками.

Представник відповідача ОСОБА_5 -ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, зазначив, що позивач сам звертався до відповідача у 2010 році під час виборчої компанії на посаду голови держадміністрації з пропозицією фінансувати вибори, а у випадку перемоги відповідач протягом місяця поверне кошти, та , будучи на посаді голови, в майбутнього підтримувати його інтереси, фактично відповідач ОСОБА_5 кошти не отримував, вибори він не виграв. Крім того зазначив, відповідач ОСОБА_5 не знайомий з відповідачем ОСОБА_4, ніяких стосунків з ним не має, про договір поруки йому невідомо, слід врахувати, що відповідач ОСОБА_4 є родич позивача. Крім того, просив застосувати строк позовної давності. Просив у позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома.

Суд, вислухавши пояснення осіб, що приймали участь у справі, дослідивши докази та надавши їм оцінку в сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші

речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов'язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1 та 2 ст.207 ЦК (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважає-ться таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Цивільним процесуальним кодексом України.

З копії гарантованого зобов'язання, наданого позивачем як підстави звернення до суду, вбачається, що відповідач ОСОБА_5 отримавши у позивача 238500 грн, що еквівалентно 30000 дол.США зобов'язується витратити їх на витрати, пов'язанні з призначенням на посаду голови Миколаївської РДА Львівської області і повернути їх на першу вимогу ( протягом 1 місяця) з відсотками за весь період користування в розмірі 5% за один місяць, також перебуваючи на посаді голови лобіювати інтереси позикодавця ОСОБА_3 в межах повноважень визначених займаною посадою.

З наданої копії розписки про виконання гарантійного зобов'язання від 8.08.2011 року за підписом ОСОБА_3 вбачається, що гарантоване зобов'язання від 5 травня 2010 року на суму 30000 дол.США виконано, втратило чинність, оригінал гарантійного зобов'язання зобов'язується повернути ОСОБА_7, претензій фінансового та майнового характеру до ОСОБА_7 не має.

Враховуючи пояснення сторін та досліджуючи надані вищезазначені копії гарантованого зобов'язання та розписки про виконання гарантійного зобов'язання, суд приходить до висновку , що вони не містять справжньої природи укладання договору позики . Також суд враховує, що позивач не заявляв клопотання про проведення судової експертизи з метою встановлення справжності підпису у розписці про виконання гарантійного зобов'язання від 8.08.2011 р., наданої відповідачем ОСОБА_5

Крім того, відповідно до ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності становить 3 роки з моменту коли особа дізналася про порушення свого права.

У відповідності до п.4 ст.267 ЦК України сплив строку позовної давності є підставою для відмови в позові.

Таким чином, оскільки позивач зазначив, що надав кошти 5 травня 2010 року, а звернувся до суду 5.01.2017 року - у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 247, 259, 263-265, ЦПК України, суд

Ухвалив :

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений 3 грудня 2018 р.

Суддя: Н.М.Румілова