ПОСТАНОВА

Іменем України

21 серпня 2018 року м. Кропивницький

справа № 401/2457/17

провадження № 22-ц/781/1552/18

Головуючий у суді І-ї інстанції Волошина Н.Л.

Апеляційний суд Кіровоградської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Дуковського О.Л., Кіселика С.А.,

секретар судового засідання Кравченко Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 травня 2018 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке на даний час змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 81717 грн. 99 коп., яка складається із: 5219,47 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 68451,88 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом; 3679,12 - пені та комісії, штрафів в розмірі - 500 грн. (фіксована частина) і 3867,52 грн. (процентна складова), а також судового збору в розмірі 1600 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 30 листопада 2012 року ОСОБА_2 підписала заяву, згідно умов якої вона приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг, тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://рrіvаtbаnk.uа, які разом зі заявою складають кредитний договір, та взяла на себе зобов'язання виконувати умови договору. Відповідно до умов договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на платіжну картку у розмірі 3700 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач умови кредитного договору не виконує, в результаті чого виникла вказана заборгованість.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 травня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 5219,47 грн., проценти за користування кредитом в сумі 2913,01 грн., всього - 8132,48 грн. та 1600 грн. судового збору. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, то отримані нею кредитні кошти підлягають поверненню на користь позивача. Оскільки розрахунок процентів за користування кредитом, пені та комісії банком здійснено на підставі редакції Умов та Правил надання банківських послуг, які не підписані особисто відповідачем, то суд вважав, що їх стягнення з відповідача у вказаному позивачем розмірі є безпідставним. В той же час суд на підставі ст.1048 ЦК України здійснив розрахунок процентів за користування кредитними коштами на рівні облікової ставки Національного банку України в межах строку позовної давності та в межах заявленого позову за період з 27 вересня 2014 року по 13 вересня 2017 року.

У липні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови у стягненні процентів у визначеному позивачем розмірі, пені та штрафів, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, змінити рішення, скасувавши його в частині відмови у стягненні заборгованості з частини процентів, пені та штрафів, та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог у цій частині в повному обсязі, а в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що є доведеним факт укладання між позивачем та відповідачем договору, який складається не лише із заяви позичальника, а також з Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки сама процедура укладення даного договору не передбачає підписання позичальником стандартних Умов та Правил надання банківських послуг, а факт ознайомлення з цими Умовами позичальника засвідчується відповідними записами та його підписом в заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами, не спростованими відповідачем, підтверджується факт укладення між сторонами договору та факт існування за ним заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків згідно умов договору, вимоги позивача про стягнення цієї заборгованості з відповідача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 не оскаржувала в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, відзив на апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» не направила.

Відповідач та її представник в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судове рішення не оскаржуються в частині стягнення заборгованості за кредитом (тіла кредиту) в розмірі 5219,47 грн., то в цій частині на предмет законності та обґрунтованості апеляційним судом не переглядається (стаття 367 ЦПК України).

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги і надав розрахунок заборгованості по кредитному договору в межах позовної давності і строку дії картки, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 30 листопада 2012 року ОСОБА_2 подала до ПАТ КБ «Приватбанк», який на даний час змінив назву на АТ КБ «Приватбанк», заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, в якій зокрема виявила бажання отримати кредит та оформити на її ім'я кредитну карту, що підтверджується її особистим підписом (а.с. 6).

29 жовтня 2013 року та 30 жовтня 2013 року ОСОБА_2 зверталась до позивача з Заявами на зміну персональних даних клієнта Приватбанку (а.с. 87, 88)

В межах даного кредитного договору одержала ще декілька кредитних карток, термін дії останньої з яких 30 липня 2017 року, що підтверджується довідкою банку (а.с. 84, 231), витягом з програмного комплексу банку із зображенням фото клієнта з карткою (а.с. 86), користувалась коштами у межах кредитного ліміту та до червня 2014 року погашала заборгованість відповідно до умов договору, що відображено у виписці по картковому рахунку на ім'я ОСОБА_2 (а.с. 78-83; 130-139).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором від 30 листопада 2012 року через невиконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань по кредитному договору станом на 13 вересня 2017 року утворилася заборгованість на суму 81717 грн. 99 коп., яка складається із: 5219,47 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 68451,88 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом; 3679,12 - пені та комісії, штрафів в розмірі - 500 грн. (фіксована частина) і 3867,52 грн. (процентна складова) (а.с. 4-5).

У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2. ст. 639 ЦК України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п. 1 ст. 30 ЦК України), якою підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв'язку, наприклад електронний.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк», керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг (далі - Умови та Правила).

Тобто, Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України, встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Підписавши 30 листопада 2012 року заяву, ОСОБА_2 погодилася з тим, що ця заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг,Тарифами становить між нею і банком Договір про надання банківських послуг. При цьому зазначено і підтверджено підписом, щоОСОБА_2 ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.6 зв.).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа.

Наявність вини позичальника, яка одержала кредитні кошти за кредитним договором та недовела, що вжила усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язань за цим договором згідно зі ст. 614 ЦК України, є підставою для покладення на неї цивільно-правової відповідальності за невиконання взятих на себе зобов'язань.

Представником відповідача в суді першої інстанції було заявлено про застосування позовної давності, термін якої почався з 26 червня 2014 року (а.с. 53-56)

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

ПАТ КБ «Приватбанк» (АТ КБ «Приватбанк») виконано взяті на себе зобов'язання та надано ОСОБА_2 кредитні кошти шляхом перерахування на картковий рахунок зі встановленням ліміту в сумі 3700 грн., які позичальник могла отримувати, користуючись кредитними картами, в тому числі «GOLD».

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Встановлено, що Банк кредитні кошти перерахував позичальнику на кредитну картку, ОСОБА_2 користувалась платіжними кредитними картками, знімала кошти і здійснювала платежі, кредит не сплачувала у встановлені строки, передбачені договором. Відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання у зв'язку з чим на 27 вересня 2014 року за нею рахувалась заборгованість в сумі 4619,47 грн. (тіло кредиту), на яку нараховані проценти за користування кредитом, розмір яких відповідно до процентної ставки по картам «GOLD» встановлений тарифами банку 27,60 % річних, що в межах строків позовної давності з 27 вересня 2014 року (чергова дата після останнього погашення) та строку дії картки по 31 липня 2017 року складає 3713 грн., підтверджується розрахунком позивача (а.с. 232).

Тобто стягненню підлягає визначена судом першої інстанції сума заборгованості за кредитом (тілу кредиту) разом з відсотками за користування цими кредитними коштами, нарахованими в межах строку кредитування у розмірі, передбаченому тарифами банку для кредитних карт «GOLD» , що безпідставно відхилено судом з посиланням на неузгодженість розміру процентної ставки з відповідачем.

Для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування - строк дії картки, термін закінчення кредитування - остання дата дії картки, а також термін щомісячного виконання зобов'язання.

Так, сторони уклали договір 30 листопада 2012 року, за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти у національній валюті у розмірі 3700 грн., які зобов'язувалася повернути зі сплатою відсотків у розмірі 27,6 % на рік (з розрахунку 360 днів у рік) на суму залишку заборгованості за кредитом.

Факт отримання ОСОБА_2 кредитних карток підтверджується витягом з програмного комплексу із зображенням фото клієнта та довідками банку, не спростовано відповідачем.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом у цій справі.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Виходячи із наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості та довідки банку, враховуючи, що строк дії останньої кредитної картки, одержаної ОСОБА_2 за умовами кредитного договору, закінчився 31 липня 2017 року, колегія суддів вважає, що на користь банка підлягають стягненню відсотки за користування кредитом в сумі 3713 грн., з розрахунку по 27,60 % річних, що в межах строків позовної давності, починаючи з 27 вересня 2014 року (за три роки до звернення до суду), та строку дії картки «GOLD» по 31 липня 2017 року.

Посилання суду першої інстанції на те, що сторони не дійшли згоди щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами і необхідність проведення розрахунку відсотків на рівні облікової ставки Національного банку України, є помилковим і суперечить наявним у матеріалах справи доказам та вимогам вказаних норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Також безпідставними є вимоги банку про стягнення суми відсотків за користування кредитними коштами поза строком кредитування (нараховані за період з 31 липня 2017 року по 13 вересня 2017 року) і у їх задоволенні необхідно відмовити з наведених вище підстав.

З урахуванням викладеного, через невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, відповідно до ст. 376 ЦПК України, оскаржене судове рішення в частині визначення розміру заборгованості з відсотків за користування ОСОБА_2 кредитними коштами підлягає зміні з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог та стягнення із ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» (ПАТ КБ «Приватбанк») заборгованості за кредитним договором № б/н від 30 листопада 2012 року в сумі 8933 гривні 35 копійок, з яких: 5219 гривень 47 копійок - по кредиту (тіло кредиту), 3713 гривень 88 копійок - за процентами за користування кредитом.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» (ПАТ КБ «Приватбанк») сплачений судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 490 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції щодо відмови у стягненні пені, комісії та штрафів, розмір яких не узгоджено сторонами договору, містить правильне обгрунтування, яке не спростоване доводами скарги, є законним і обгрунтованим, тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Апеляційний суд Кіровоградської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 травня 2018 року в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом та судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, інд. номер НОМЕР_1, місце проживання: 27552, АДРЕСА_1, на користь акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", , місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.11.2012 року в сумі 8933 гривні 35 копійок, з яких: 5219 гривень 47 копійок - по кредиту (тіло кредиту), 3713 гривень 88 копійок - за процентами за користування кредитом.

У відшкодування понесених судових витрат стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, інд. номер НОМЕР_1, місце проживання: 27552, АДРЕСА_1, на користь акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", , місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, сплачений судовий збір в сумі 490 гривень.

В іншій частині рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення (постанову) складено 23 серпня 2018 року.

Головуючий: С.М. Єгорова

Судді: О.Л. Дуковський

С.А. Кіселик