Справа № 567/204/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2018 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

секретар - Гічиновська Я.В.

з участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання такими, що втратили право на користування житловим приміщенням

в с т а н о в и в :

в Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання такими, що втратили право на користування житловим приміщенням житловим будинком № 4, що в с. Хорів Острозького району по вул. Островського звернулась ОСОБА_1

В обґрунтування позову вказує, що їй на праві приватної власності, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, укладеного 16.07.2015 року, належить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані в с. Хорів вул. Островського, 4 Острозького району Рівненської області.

Зазначає, що після укладення вище вказаного договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та набуття права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані в с. Хорів вул.Островського, 4 Острозького району Рівненської області, нею було виявлено, що в даному будинку також зареєстровані відповідачі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 не проживає у належному їй будинку вже більше 10 років та ОСОБА_4 не проживає у даному будинку з 2014 року, просить визнати їх такими, що втратили право на користування житловим будинком № 4, що в с. Хорів Острозького району по вул. Островського.

Ухвалою Острозького районного суду від 07.03.2018 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи в порядку загального позовного провадження, відповідачам було встановлено строк протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подачі відзиву на позовну заяву.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися без повідомлення причин, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України та ч.11 ст.128 ЦПК України. Клопотань про відкладення розгляду справи, заперечень проти позову відповідачі не подали, як не подали і відзиву на позов.

ОСОБА_5 ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Пояснили, що згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями укладеного 16.07.2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованим в реєстрі за № 632, позивачу на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в с. Хорів по вул.Островського,4 Острозького району Рівненської області.

Вказують, що після укладення вказаного вище договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та набуття позивачем права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані в с. Хорів по вул.Островського, 4 Острозького району Рівненської області, позивачем було виявлено, що у ньому також є зареєстрованими відповідачі - ОСОБА_3, який не проживає у даному будинку вже більше 10 років та ОСОБА_4, який не проживає у даному будинку з 2014 року.

Договір найму житла житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані в с. Хорів вул. Островського, 4, Острозького району Рівненської області, між позивачем та відповідачами не укладався, та у виконавчому комітеті Хорівської сільської ради Острозького району Рівненської області не реєструвався.

Таким чином, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживали та не проживають у даному житловому будинку вже більше одного року до набуття позивачем права власності на нього, але не знялися з реєстрації у ньому до 17 липня 2015 року, як було передбачено договором купівлі-продажу житлового будинку та не є членами сімї позивача.

Вказують, що реєстрація відповідачів створює позивачу значні незручності, як власнику житла, оскільки вона з ними не знайома, та ніколи їх не бачила, в належному їй житловому будинку постійно проживає її малолітня дочка, водночас юридично реєстрація відповідачів надає їм право на проживання у належному їй житлі. Також реєстрація відповідачів створила позивачу незручності при отриманні субсидії, оскільки вона була змушена доводити обставини щодо їх не проживання у належному їй житловому будинку, та саме тоді нею було виявлено факт їхньої реєстрації у вказаному житловому будинку. Крім того, на її адресу надходили вимоги від фінансових установ на імя відповідачів.

В звязку з вказаним, 31 січня 2018 року позивач звернулася до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з письмовою пропозицією до 12 лютого 2018 року знятися з реєстрації із належного їй житлового будинку з надвірними будівлями, але відповідачі дану пропозицію проігнорували та у запропонований нею термін з реєстрації не знялися.

Зазначили, що відповідач ОСОБА_3 не проживає у даному будинку вже більше 10 років, відповідач ОСОБА_4 не проживає у даному будинку з 2014 року, а є лише зареєстрованими за місцем проживання в ньому. Вони не проживають та не користуються будинком, не беруть участі у витратах на його утримання. Зазначили, що особистих речей відповідачів у вказаному житловому будинку немає, договору найму житлового приміщення між сторонами не укладалося та наміру укладати такий договір позивач не має.

Вказуючи на те, що відповідачі протягом тривалого часу не проживають в зазначеному житловому приміщенні без поважних причин і позивач не чинила їм перешкод в праві користування житлом, а факт реєстрації місця проживання відповідачів у належному позивачу житловому приміщенні створює для позивача, як власника, незручності, в тому числі в оформленні субсидії та реалізації її прав як власника будинку, просять визнати відповідачів такими, що втратили право на користування зазначеним житловим приміщенням.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню.

До зазначеного висновку суд дійшов на підставі аналізу показів свідків та письмових доказів.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що її бабусі ОСОБА_8 належав житловий будинок з надвірними будівлями в с.Хорів по вул. Островського, 4 Острозького району Рівненської області. ОСОБА_5 заповіту, зазначений житловий будинок та земельну ділянку ОСОБА_8 заповіла для неї. Зазначає, що вона належним чином прийняла спадщину після смерті ОСОБА_8 та зареєструвала за собою право власності на зазначений житловий будинок.

Пояснила, що 16.07.2015 між нею та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, згідно умов якого вона продала, а ОСОБА_1 купила житловий будинок з надвірними будівлями під №4, розташований по вул.Островського в с.Хорів Острозького району Рівненської області.

Вказує, що до моменту продажу зазначеного будинковолодіння відповідач ОСОБА_4 не проживав в ньому більше двох років, а ОСОБА_3 більше десяти років. Зазначила, що особистих речей відповідачів у вказаному житловому будинку немає. Договору найму житлового будинку вона з відповідачами не укладала. Перешкод в користуванні будинком вона їм не чинила. Вказує, що востаннє зустрічалась з відповідачами в 2014 році. Зазначає, що пропонувала ОСОБА_4 добровільно знятись з реєстрації, а з ОСОБА_3 звязку в неї немає.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що з 1969 року постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Пояснив, що знайомий з позивачем та проживає з нею по сусідству. Окрім того, був знайомий з відповідачами та знає їх з народження. Йому відомо, що відповідач ОСОБА_4 не проживає в зазначеному будинку більше чотирьох років, а ОСОБА_3 більше семи років. Факти, які б вказували на те, що відповідачам чинили перешкоди в користуванні будинку йому не відомі.

Зазначив, що востаннє бачив відповідача ОСОБА_4 близько двох років тому та під час зустрічі ОСОБА_4 йому повідомив, що на зазначений будинок не претендує.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що з 1988 року проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 та є сусідом позивача. Йому відомо, що позивач купила будинковолодіння, що в с.Хорів по вул.Островського,4 в 2015 році. Вказує, що в зазначеному будинку також зареєстровані сини попередньої власниці - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Пояснив, що не зустрічав відповідачів в с.Хорів протягом останніх 3-4 років. Йому відомо, що ОСОБА_3 переїхав на постійне місце проживання в Хмельницьку область. Зазначив, що ОСОБА_3 не проживав в зазначеному будинку тривалий час ще до смерті попередньої власниці - його матері, лише іноді навідувався. Факти, які б вказували на те, що відповідачам чинили перешкоди в користуванні будинку йому не відомі.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_5 договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, посвідченого 16.07.2015 приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого за №632, ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_1 купила житловий будинок з надвірними будівлями під №4, розташований по вул.Островського в с.Хорів Острозького району Рівненської області.

ОСОБА_5 умов договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями укладеного 16.07.2015 року, продавець (тобто ОСОБА_7М.) засвідчила, що особи, котрі проживають і (або) зареєстровані в житловому будинку, що відчужується, на момент укладення цього договору, не заперечують проти виселення (зняття з реєстрації) з цього будинку в строки, встановлені цим договором; внаслідок продажу житлового будинку не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, яких продавець зобовязаний утримувати за законом чи договором; житловий будинок не наданий в користування наймачам (орендарям); обтяжень, а також будь-яких прав у третіх осіб щодо будинку немає (п. 6 договору).

Також продавець зобовязалася сплатити заборгованість з комунальних послуг, звільнити житловий будинок від речей і передати житловий будинок покупцю (тобто позивачу), а також зобовязується знятися з реєстраційного обліку, разом з іншими особами, що проживають у вказаному житловому будинку до 17 липня 2015 року (п. 11 договору).

ОСОБА_5 про реєстрацію права власності на нерухоме майно №40715194 від 16.07.2015 року, житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с.Хорів по вул. Островського, 4 Острозького району Рівненської області належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

З довідки Хорівської сільської ради № 146 від 26.08.2018 року, акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 26.01.2018 року вбачається, що ОСОБА_4, ОСОБА_3 зареєстровані за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3, але фактично там не проживають, ОСОБА_4 з 2014 року, а ОСОБА_3 більше 10 років.

Крім того, факт реєстрації відповідачів у належному позивачу житловому будинку з надвірними будівлями, що розташовані в с. Хорів вул. Островського, 4 Острозького району Рівненської області підтверджується довідками Хорівської сільської ради Острозького району Рівненської області № 109/02-22, № 110/02-22 від 23.02.2018 року.

Суд, розглянувши справу за правилами загального позовного провадження, вислухавши пояснення позивача та її представника, свідків, визначивши юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідачі є зареєстрованими за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4, який на праві власності належить позивачу.

Право власності у позивача на спірний житловий будинок виникло на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями від 16.07.2015 року, укладеного між ОСОБА_7, яка була власницею даної нерухомості та ОСОБА_1

В судовому засіданні встановлено, що між позивачем, яка є власником майна, і відповідачами не існує договірних відносин щодо цього майна, договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався та у виконавчому комітеті Хорівської сільської ради Острозького району Рівненської області не реєструвався, про що свідчить довідка Хорівської сільської ради Острозького району Рівненської області № 220 від 06.02.2018 року.

Таким чином відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживали та не проживають у даному житловому будинку вже більше одного року до набуття позивачем права власності на нього, але не знялися з реєстрації у ньому до 17 липня 2015 року, згідно умов договору купівлі-продажу, та не є членами сімї позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

У відповідності до ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст. 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому положення ст. 391 ЦК України підлягають застосуванню у тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

В судовому засіданні встановлено, що факт реєстрації місця проживання відповідачів у належному позивачу житловому приміщенні порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, в тому числі оформлення субсидії та реалізації її майнових прав як власника будинку.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України, до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі не є членами сімї позивача.

Разом з тим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Окрім того, Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі №6-709цс16 зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.

ОСОБА_5 з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом.

В судовому засіданні з пояснень позивача, свідків, досліджених письмових доказів, які не викликають сумніву у їх об'єктивності, встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не проживає в належному позивачу будинковолодінні більше десяти років, а відповідач ОСОБА_4 більше чотирьох років, в тому числі і на момент набуття позивачем права власності на будинок у липні 2015 року, тобто понад один рік, договору на користування житлом з власником будинку відповідачі не укладали, підстав для продовження терміну зберігання за ними права користування спірним житловим будинком не встановлено, особисті речі відповідачів в житловому приміщенні відсутні, участі в оплаті комунальних послуг за житловий будинок відповідачі не приймають, що свідчить про втрату ними інтересу до спірного житлового будинку як до свого постійного місця проживання, тому відповідачі підлягають визнанню такими, що втратили право користування житловим будинком № 4 по вул. Островського в с.Хорів Острозького району Рівненської області, на підставі статей 383 та 391 ЦК України.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд враховує, що виникнення у членів сімї власника жилого будинку права на користування житлом є похідним від виникнення у власника права власності на будинок, а тому припинення права власності особи на будинок припиняє право членів його сімї на користування житлом.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Одночасно, суд вважає, що визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в цілому відновить порушене право позивача.

У зв'язку із задоволенням позову з відповідачів відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню на користь позивача понесені і документально підтвердженні судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору, по 342 грн. 40 коп. з кожного.

На підставі ст.ст. 383, 391 ЦК України, керуючись ст. 10, 12, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 (жит. ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП відсутній), ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2) про визнання такими, що втратили право на користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням будинком №4 по вул.Островського с.Хорів Острозького району Рівненської області.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 342 грн. 40 коп. з кожного витрат на сплату судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28.08.2018.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_11