РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/8360/17

пр. № 2/759/1388/18

07 серпня 2018 року Святошинський районний суд м. Києва у складі :

головуючого судді Миколаєць І.Ю.

за участю секретаря Шелудько В.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

31.05.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з вимогами стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 16.11.2012 року у розмірі 150 000,00 (сто п'ятдесят тисяч) грн. та заборгованості за договором позики від 14.07.2014 року у розмірі 25 000 (двадцять п'ять тисяч) Доларів США. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.07.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, шляхом складання розписки, за умовами якого ОСОБА_2, взяв у борг у ОСОБА_1 25 000 (двадцять п'ять тисяч) у Доларів США та зобов'язався повернути до 20 серпня, 16.11.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, шляхом складання розписки, за умовами якого ОСОБА_2, взяв у борг у ОСОБА_1 150 000,00 (сто п'ятдесят тисяч) грн. 06.08.2015 року та 28.12.2015 року ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 направив вимоги про повернення боргу за борговими розписками, які відповідач не виконав.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений в установленому законом порядку. Відзив на позов не надав, про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглянути справу за його відсутності, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити по справі заочне рішення за згодою позивача.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

14.07.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, шляхом складання розписки, за умовами якого ОСОБА_2, взяв у борг у ОСОБА_1 25 000 (двадцять п'ять тисяч) у Доларів США та зобов'язався повернути до 20 серпня. Підтвердженням чого суду надана розписка ОСОБА_2 про отримання вказаних грошових коштів, яка міститься в матеріалах справи та оригінал якої було оглянуто судом в судовому засіданні /а.с. 7/.

16.11.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, шляхом складання розписки, за умовами якого ОСОБА_2, взяв у борг у ОСОБА_1 150 000,00 (сто п'ятдесят тисяч) грн. Підтвердженням чого суду надана розписка ОСОБА_2 про отримання вказаних грошових коштів, яка міститься в матеріалах справи та оригінал якої було оглянуто судом в судовому засіданні /а.с. 8/.

06.08.2015 року та 28.12.2015 року ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 направив вимогу про повернення боргу за борговою розпискою /а.с.4-6, 9-10/.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним в письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв'язку.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальник) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договорами позики, а відтак зобов'язаний повернути позивачу заборгованість за договором позики від 14.07.2014 року у розмірі 25 000 (двадцять п'ять тисяч) Доларів США, заборгованість за договором позики від 16.11.2012 року у розмірі 150 000,00 (сто п'ятдесят тисяч) грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.

Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи з встановлених судом обставин справи, умов договору позики між сторонами та положень законодавства України, яким регламентовано спірні правовідносини і те, що відповідач свої зобов'язання за договором позики перед позивачем не виконав, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 16.11.2012 року у розмірі 150 000,00 (сто п'ятдесят тисяч) грн., заборгованість за договором позики від 14.07.2014 року у розмірі 25 000 (двадцять п'ять тисяч) Доларів США.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 7 485,61 грн.

Повернути ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: 01034, м.Київ, вул.Володимирська, буд.33 надлишково сплачений судовий збір у розмірі 514,39 грн.

Керуючись ст.ст. 207, 525, 526, 610, 612, 625, 1046, 1050, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81,141, 258, 264, 265, 268, 280, 352-353 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: 01034, АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: 01034, м.Київ, вул.Володимирська, буд.33 заборгованість за договором позики від 16.11.2012 року у розмірі 150 000,00 (сто п'ятдесят тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: 01034, АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: 01034, м.Київ, вул.Володимирська, буд.33 заборгованість за договором позики від 14.07.2014 року у розмірі 25 000 (двадцять п'ять тисяч) Доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: 01034, АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: 01034, м.Київ, вул.Володимирська, буд.33, сплачений судовий збір у розмірі 7 485,61 грн.

Повернути ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: 01034, м.Київ, вул.Володимирська, буд.33 надлишково сплачений судовий збір у розмірі 514,39 грн.

Заочне рішення може бути оскаржене шляхом подання позивачем в загальному порядку апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до або через суд першої інстанції.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя І.Ю. Миколаєць