1Справа № 335/3055/16-ц 2/335/31/2018
РІШЕННЯ
22 травня 2018 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Шалагінової А.В.,
за участю секретаря судового засідання Войтович Г.В.,
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача-3 ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107Б, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання протиправною та скасування реєстраційної дії, визнання недійсним договору дарування частини житлового будинку,
ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання протиправною та скасування реєстраційної дії, визнання недійсним договору дарування частини житлового будинку.
В обґрунтування позову (з урахуванням змін та уточнень) зазначав, що 17.05.2013 між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання, за яким позивач став власником 73/100 частин житлового будинку № 107 по бульвару Гвардійському у місті Запоріжжі. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 9 липня 2015 р. вказаний договір було розірвано, та 73/100 частин будинку повернуто у власність ОСОБА_7 28 вересня 2015 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 було припинено право власності ОСОБА_3 на спірну частину будинку. Такі дії приватного нотаріусу позивач вважає протиправними та такими, що вчинені з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 868 від 17.10.2013. 02.10.2015 державним реєстратором було проведено реєстраційну дію державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на спірну частину будинку.
08.10.2015 між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був укладений договір дарування 73/100 частин вказаного будинку, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 Позивач зазначає, що приватний нотаріус ОСОБА_5 не пересвідчилась належним чином у відсутності психічних розладів ОСОБА_7, хоча остання мала такі розлади, та не витребувала відповідної довідки про це. Позивач вказує, що він з дружиною ОСОБА_8 проживав у спірному будинку з ОСОБА_7, яка доводиться йому матірю. Мати позивача страждала на хронічні захворювання, а саме ішемічну хворобу серця, енцефалопатію, стан після перенесеного інсульту, трофічні язви обох гомілок тощо. У 2014 р. ОСОБА_7 стала вчиняти дії, які, на думку позивача, свідчать про психічні розлади. Так, у ОСОБА_7 часто змінювався настрій, вона лаялась нецензурно, поводилась неадекватно, ображала дружину позивача, погрожувала йому та їй. 20.04.2015 ОСОБА_7 після судового засідання була розлючена та намагалась спричинити собі тілесні ушкодження ножом (порізати вени на руці) в присутності позивача, внаслідок чого позивач викликав швидку допомогу. В травні 2015 р. ОСОБА_7 намагалась вдарити позивача ножом. Коли позивач був у відрядженні, йому зателефонувала ОСОБА_7 та кричала, що відкриє газ та підірве будинок. ОСОБА_7 тоді заспокоїла сусідка ОСОБА_9 21 липня 2015 р. ОСОБА_7 намагалась спричинити тілесні ушкодження дружині позивача, яка перебувала у стані вагітності, а саме намагалась вдарити дружину металевим совком, яким розбила скляну шибку в дверях. ОСОБА_7 кричала та погрожувала, у звязку із чим позивач викликав їй швидку допомогу. Проте, ОСОБА_7 не надавала можливості лікареві її оглянути, лікар викликав бригаду психіатричної допомоги. Після приїзду ОСОБА_7 оглянута лікарем, який встановив їй діагноз: «Судинна деменція, ускладнена галюцинаціями, маячнею». Було надано рекомендації з медикаментозного лікування та звернення до дільничного лікаря-психіатра, на що ОСОБА_7 категорично відмовилась. Після цього, ОСОБА_7 забрав з будинку відповідач ОСОБА_10, який доводиться їй сином, та з того часу вона у будинку не мешкала. Позивач звертався до КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» щодо проведення психіатричного огляду ОСОБА_7 без її усвідомленої згоди, але через її відсутність за місцем проживання, огляд проведено не було. 27 жовтня 2015 р. ОСОБА_7 померла.
Позивач вказує, що договір дарування було укладено ОСОБА_7 08.10.2015 у той час, коли вона не усвідомлювала значення своїх дії та не могла керувати ними, а тому цей договір має бути визнаний недійсним на підставі ст. 225 Цивільного кодексу України.
З наведених підстав, позивач просив позовні вимоги задовольнити (том № 1 а.с. 209214).
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.03.2016 відкрито провадження у даній справі та справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні (том № 1 а.с. 31).
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2016 задоволено частково клопотання позивача про витребування доказів, а саме: витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 копію реєстраційної справи щодо проведення реєстраційної дії повернення у власність ОСОБА_7 73/100 частини будинку № 107 по бульвару Гвардійському у місті Запоріжжя після ухвалення рішення Апеляційного суду Запорізької області від 9 липня 2015 року; витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 копію реєстраційної справи щодо нотаріального посвідчення договору дарування частини житлового будинку, укладеного 8 жовтня 2015 р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, реєстраційний № 1675; витребувано в Комунальній установі «Центральна лікарня Орджонікідзевського району» медичні картки, історії хвороби, виписні епікризи (які зберіглись) відносно ОСОБА_7; витребувано в Запорізькій станції екстреної (швидкої) медичної допомоги журнал реєстрації викликів за 21 липня 2015 р. щодо виклику за адресою м. Запоріжжя, бульвар Гвардійський, 107 з інформацією про результати виїзду бригади; витребувано в Комунальній установі «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради медичну картку, історію хвороби (за наявності) щодо ОСОБА_7; витребувано в Комунальній установі «6-та міська клінічна лікарня» медичну картку, історію хвороби та посмертний епікриз щодо ОСОБА_7. В іншій частині вимог клопотання про витребування доказів відмовлено. Також задоволено заяву позивача про виклик свідків ОСОБА_9, ОСОБА_8 (том № 1 а.с. 5859).
21.04.2016 на виконання ухвали від 07.04.2016 надійшла медична карта № 8800 на ОСОБА_7 з КУ «6-а міська клінічна лікарня» (том № 1 а.с. 70).
21.04.2016 на виконання ухвали від 07.04.2016 надійшли медичні карти №№ 1023-350; 1446-642 на ОСОБА_7 з КУ «Центральна лікарня Орджонікідзевського району» (том № 1 а.с. 71).
21.04.2016 на виконання ухвали від 07.04.2016 надійшла амбулаторна карта на ОСОБА_7 з КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» (том № 1 а.с. 72).
22.04.2016 на виконання ухвали від 07.04.2016 надійшла копія амбулаторної картки на ОСОБА_7 з КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» (том № 1 а.с. 7395).
05.05.2016 надійшов лист від приватного нотаріуса ОСОБА_4 про передачу матеріалів реєстраційної справи до Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Запорізького міського управління юстиції (том № 1 а.с. 121).
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2016 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, внаслідок чого витребувано в Департаменті реєстраційних послуг Запорізької міської ради належним чином засвідчені копії реєстраційної справи щодо проведення реєстраційної дії скасування/припинення права власності ОСОБА_3 на 73/100 частини будинку № 107 по бульвару Гвардійському у місті Запоріжжя, проведеної 28 вересня 2015 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4 (том № 1 а.с. 172).
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2016 до участі у справі як співвідповідача залучено приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, виключивши її з кола третіх осіб по справі, вирішено питання про прийняття зміненої та уточненої позовної заяви ОСОБА_3 (том № 1 а.с. 182).
В судовому засіданні від 26.09.2016 задоволені клопотання представника позивача про виклик свідка ОСОБА_11, та клопотання відповідача ОСОБА_12 про виклик свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16
В судовому засіданні від 02.11.2016 задоволено заяву представника позивача про виклик свідка ОСОБА_17
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2016 прийнято до розгляду змінену та уточнену позовну заяву ОСОБА_3О, у цій справі (том № 1 а.с. 240).
19.01.2017 на виконання ухвали суду про витребування доказів надійшли копії карток виїзду бригад швидкої медичної допомоги № 5/26 від 21.07.2015, № 8 від 21.07.2015 до ОСОБА_7 (том № 2 а.с. 1820).
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2017 задоволено частково клопотання представника позивача та призначено у справі посмертну судово-психіатричну експертизу ОСОБА_7, яка померла 27.10.2015. На вирішення експертів постановлені такі питання: 1) Чи була здатна ОСОБА_7 на час укладання договору дарування частини житлового будинку 8 жовтня 2015 року правильно розуміти та усвідомлювати значення своїх дій, їх наслідки та керувати ними? 2) Чи вплинув психічний стан ОСОБА_7 на час укладання договору дарування частини житлового будинку 8 жовтня 2015 року на правильність сприйняття фактів, що мають значення для його укладання? В задоволенні частини вимог клопотання (щодо формулювання питання перед експертами) відмовлено. Проведення експертизи доручено експертам КУ «Запорізька обласна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради, попередивши експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України (том № 2 а.с. 106108).
06.02.2018 надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 618 від 04.12.2017 (том № 2 а.с. 112126).
Ухвалою від 16.02.2018 провадження у справі поновлено, розгляд справи продовжено в порядку загального позовного провадження з урахуванням набрання чинності 15.12.2016 нової редакції ЦПК України (том № 2 а.с. 127).
У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги. Після поновлення провадження у справі в судове засідання не зявлявся, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, у звязку із чим суд вважав за можливе закінчити розгляд справи за його відсутності.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з викладених у ньому підстав.
Відповідач-1 приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила, що вона зареєструвала припинення права власності ОСОБА_3 на спірну частину будинку відповідно до чинного на той час законодавства та на підставі рішення Апеляційного суду Запорізької області. Порушень вимог закону не допустила. Просила у позові відмовити. Після поновлення провадження у справі в судове засідання не зявлялась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином, у звязку із чим суд вважав за можливе закінчити розгляд справи за її відсутності.
Представник відповідача-2 приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що ОСОБА_7 самостійно зявилась до нотаріуса, вчинків, які б могли викликати сумнів у адекватності ОСОБА_7 остання не вчиняла, нотаріус їй розяснила наслідки укладання договору, та вчинила нотаріальну дію відповідно до закону. Просив у позові відмовити. Після поновлення провадження у справі в судове засідання не зявлявся, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, у звязку із чим суд вважав за можливе закінчити розгляд справи за його відсутності.
Відповідач-3 ОСОБА_10 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначив, що ОСОБА_7 не була хворою, оскільки їй позивач створив нестерпні умови для життя в будинку, за яких в неї виникала агресія, насильно викликав їй психіатра, що зробив укол. Вони зафіксували розмову із ОСОБА_7 на відео, щоб вона самостійно пояснила з приводу будинку (диск з відеозаписом долучено до матеріалів справи том № 1 а.с. 52). Договір дарування був укладений саме за ініціативою ОСОБА_7, яка усвідомлювала свої дії. Останнім часом ОСОБА_7 мешкала у сестри відповідача, у відповідача та в себе вдома. Просив у позові відмовити. В судове засідання, що відбулось 22.05.2018 не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, з огляду на що суд вважав за можливе закінчити розгляд справи за його відсутності.
Представник відповідача-3 у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що ОСОБА_7 станом на час укладання договору усвідомлювала значення своїх дій та могла ними керувати. Просив у позові відмовити.
Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
08.10.2015 між ОСОБА_7 як Дарувальником та ОСОБА_6 як Обдаровуваним укладено договір дарування частини житлового будинку, за яким Дарувальник, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, подарувала, а Обдаровуваний прийняв в дар 73/100 частин житлового будинку № 107 по бульвару Гвардійському в місті Запоріжжі загальною площею 236,9 кв.м, житловою площею 111,4 кв.м, розташований на земельній ділянці 0,1000 га. Договір посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 1675 (том № 1 а.с. 1011).
08.10.2015 ОСОБА_6 видано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (том № 1 а.с. 113).
Спірна частина будинку належала ОСОБА_7 на праві власності на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № 351 від 27.07.1994 (том № 1 а.с. 101102), що також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших Реєстрів № 46531570 від 29.10.2015. Цією ж довідкою підтверджено реєстрацію права власності 08.10.2015 за ОСОБА_6 на підставі вищезазначеного договору дарування (том № 1 а.с. 12).
Позивач оспорює договір дарування спірної частини будинку на підставі ч. 1 ст. 225 ЦК України, посилаючись на те, що ОСОБА_7 на час його укладання не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними внаслідок її захворювань (ішемічної хвороби серця, енцефалопатії, стану після інсульту, трофічних язв обох гомілок тощо).
Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що за життя ОСОБА_7 не була визнана недієздатною чи обмежено дієздатною.
Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнано судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, цивільні права або інтереси яких порушені.
За розясненнями, наданими у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).
Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.
Як зазначено судом вище, ухвалою від 02.11.2017 була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза ОСОБА_7
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 618 від 04.12.2017 відповісти на питання: чи була здатна ОСОБА_7 на час укладання договору дарування частини житлового будинку 08.10.2015 правильно розуміти та усвідомлювати значення своїх дій, їх наслідки та керувати ними не представляється можливим у звязку з відсутністю опису психічного стану на період, що цікавить суд (том № 2 а.с. 112126).
Крім того, в судовому засіданні за клопотанням сторін було допитано свідків, які надали суду наступні пояснення.
Так, у судовому засіданні 28.09.2017 свідок ОСОБА_17, який є фельдшером Запорізької станції екстреної та швидкої медичної допомоги, Лівобережної підстанції, пояснив, що будинок № 107 по бул. Центральному в м. Запоріжжі знаходився в зоні його обслуговування. 21.07.2015 він приїхав за викликом до жінки, як він зрозумів до ОСОБА_7 У будинку на той час знаходився її син та невістка. Зі слів сина ОСОБА_7 кидалася з ножом та сокирою. Він побачив побите скло на дверях, ніж лежав у коридорі. ОСОБА_7 поводила себе неадекватно, розмахувала руками, кричала, та відмовилась від огляду. Тоді було вирішено викликати спеціальну бригаду психіатричної допомоги. Зазначив, що причиною такої поведінки міг бути конфлікт із сином. Пояснив, що ОСОБА_7 страждала ІБС, дискуляторною енцефалопатією, кардіосклерозом, гіпертонічною хворобою, а діагноз «деменція» було їй визначено попередньо лікарем зі спеціальної бригади психіатричної допомоги.
Свідок ОСОБА_11, лікар-психіатр підстанції спеціальної бригади швидкої медичної допомоги № 1 міста Запоріжжя, будучі допитаним у судовому засіданні 02.12.2016, пояснив, що у липні 2015 р. він отримав виклик на адресу: м. Запоріжжя, бул. Центральний, 107, з приводу галюцинацій у ОСОБА_7, 73 років, від фельдшерської бригади. Коли він приїхав, фельдшерської бригади вже не було. У будинку знаходився син ОСОБА_3 та сусідка. Вони пояснили, що змінився характер хворої, вона страждає на гіпертонічну хворобу та діабет типу ІІ. Вказали, що ОСОБА_7 намагалась побити дружину ОСОБА_3 Тоді він опитав хвору, та визначив, що в неї деменція та галюцинації, вона була неконтактна, агресивна по відношенню до сина. Заявляла, що бачить сторонніх людей, які забирають її речі. В неї були ознаки слабоумства, обтяжені галюцинаціями та маячнею. Він зробив їй укол галоприлом 5 мг + сібазол 10 мг (нейролептик та транквілізатор), надав рекомендації звернутися до психіатричної лікарні на вул. Сєдова, 6. Діагноз «деменція» він визначив попередньо, та направив її до дільничного психіатра. Про судові тяжби йому ніхто не повідомляв. Вказав, що ОСОБА_7 негативно реагувала на присутність сина.
Свідок ОСОБА_16, сімейний лікар КУ «ЦПМСД № 10», будучі допитаним у судовому засіданні 02.12.2016, пояснив, що він відвідував ОСОБА_7 на дому кілька разів, про що робив відмітки у медичній картці. Він з нею спілкувався, вона була у свідомості, без агресії, поводилася адекватно. ОСОБА_7 скаржилася на головні болі, підвищений тиск, набряк ніг. Він їй надавав відповідні рекомендації щодо медичних препаратів.
Допитана у судовому засіданні 02.12.2016 свідок ОСОБА_9, яка доводиться сусідкою ОСОБА_7, пояснила, що влітку 2015 р. ОСОБА_7 поводилася неадекватно, у них із ОСОБА_3 були суперечки з приводу будинку. ОСОБА_7 зазначала, що в неї болять ноги. Вказала, що у ОСОБА_7 був складний характер, свідок із нею постійно судилися щодо підвалу. ОСОБА_7 завжди сильно сварилася з дружиною ОСОБА_3 Дружина скаржилась свідкові, що ОСОБА_7 її ненавидить. ОСОБА_7 розбила скло на дверях, кричала, вела себе агресивно, тому їй викликали швидку допомогу. Приїхав медичний працівник, і вона була при цьому присутня. Також свідок зазначила, що у ОСОБА_7 зі свідком були неприязні стосунки, також ОСОБА_7 була проти знаходження у будинку ОСОБА_3 та його дружини, погрожувала дружині вбивством.
Аналізуючи показання даних свідків, суд зазначає, що ними в цілому підтверджується негативне відношення ОСОБА_7 до сина ОСОБА_3 та його дружини, наявність із ними конфліктів. Разом із тим, обєктивних даних, що станом на 08.10.2015 ОСОБА_7 не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, з показань свідків не здобуто. Пояснення свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_11, які приїжджали за викликом до ОСОБА_7, не можуть бути доказом вказаного факту, оскільки на виклик вони приїжджали у липні 2015 р., а спірний договір було укладено пізніше 08.10.2015. Крім того, діагноз «деменція» був виставлений ОСОБА_7 попередньо, та в подальшому у медичній документації, яка була надана суду на виконання ухвали про витребування доказів, він не значиться.
При цьому, суд критично відноситься до показань свідка ОСОБА_8, яка доводиться дружиною ОСОБА_3, наданих нею у судовому засіданні 02.12.2016 про неадекватний стан свідомості ОСОБА_7, оскільки вона є зацікавленою особою у результаті розгляду справи.
Крім того, в судовому засіданні були допитані і інші свідки, які пояснили про відсутність психічних розладів у ОСОБА_7
Так, допитана у судовому засіданні 02.12.2016 свідок ОСОБА_13, яка доводиться донькою ОСОБА_7, пояснила, що її мати ОСОБА_7 відмовилась від догляду ОСОБА_3, з приводу чого і виник конфлікт між ними. Мати нормально спілкувалася з усіма. У ОСОБА_7 з ОСОБА_3 в липнісерпні 2015 р. виник конфлікт, оскільки ОСОБА_3 не став виконувати зобовязання за договором довічного утримання, і цей договір було розірвано в судовому порядку. ОСОБА_3 створив ОСОБА_7 нестерпні умови для життя, забирав в неї ліки, з будинку вивіз майно. Потім ОСОБА_3 викликав матері психіатра, на що вона дуже злякалась, і попрохала, щоб свідок її забрала до себе жити. З приводу цієї ситуації ОСОБА_7 переживала та знервувалась, вказувала, що побоюється ОСОБА_3, також розповідала, що порізала вени. Спиртні напої ОСОБА_7 не вживала. У 2015 р. в ОСОБА_7 не було ніяких психічних розладів. ОСОБА_3 розповідав, що вона кидалась на нього з ножом, та кинула совком в його дружину, але дружина сама провокувала ОСОБА_7 на такі дії. Близько двох місяців ОСОБА_7 жила зі свідком, поводила себе адекватно.
Свідок ОСОБА_14, яка доводиться сусідкою свідку ОСОБА_13, у судовому засіданні 02.12.2016 пояснила, що їй відомо про складні стосунки між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, оскільки їй про це розповідала ОСОБА_13 ОСОБА_3 звинувачував мати в неадекватності. ОСОБА_7 скаржилась на підвищений тиск. Вона приїхала до ОСОБА_13 на початку вересня 2015 р., і свідок в цей час з нею спілкувалась кілька разів. ОСОБА_7 при розмовах поводила себе адекватно, в неї була добра пам'ять. У другій половині жовтня 2015 р. ОСОБА_7 потрапила до лікарні, після чого померла. Вказала, що ОСОБА_7 важко переносила конфлікт із сином, розповідала, що ОСОБА_3 ховав від неї ліки, доводив її, і вона не могла знаходитися вдома з ОСОБА_3 та його дружиною. Оскільки ОСОБА_7 подарувала будинок ОСОБА_6, ОСОБА_3 почав вивозити все з будинку.
Допитаний у судовому засіданні 02.12.2016 свідок ОСОБА_15, який був сусідом ОСОБА_6, зазначив, що він допомагав ОСОБА_6 доглядати за матірю ОСОБА_7, а саме привозив ОСОБА_6 до матері ввечері. Потім привозив ОСОБА_7 до будинку, щоб вона могла покупатися. Також він відвозив ОСОБА_7 після судових засідань додому. Вона себе поводила спокійно та адекватно. Також він бачив ОСОБА_7 у жовтні 2015 р., вона також себе поводила адекватно, скаржилась на підвищений тиск та на болі в ногах.
Допитаний у судовому засіданні 07.06.2017 свідок ОСОБА_18, який близько 25 років був сусідом ОСОБА_7, пояснив, що коли помер чоловік ОСОБА_7 у родині почалися конфлікти з приводу будинку. З ОСОБА_7 спілкувався до літа 2015 р., бесідував із нею на лавочці біля будинку. Зазначив, що вона завжди була конфліктною людиною, сварилась з сусідами з приводу поділу земельної ділянки та підвалу. Під час розмов із нею, вона поводилася адекватно, нічого не забувала, розмовляла на різні теми із ним. Знав, що вона сварилася із ОСОБА_3 навесні 2015 р. з приводу будинку, а до цього в них були нормальні стосунки. Протягом 20142015 р.р. свідок бачив ОСОБА_7 майже щодня, а спілкувався 1-2 рази на тиждень. Декілька разів ОСОБА_7 приходила до нього додому.
Таким чином, з урахуванням висновку посмертної судово-психіатричної експертизи та показань допитаних в судовому засіданні свідків, суд дійшов висновку, що в ході судового розгляду не підтверджено такий стан ОСОБА_7 станом на час укладення спірного правочину 08.10.2015, який би не дозволяв їй усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Виходячи з того, що під час судового розгляду не було спростовано правомірності спірного договору, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача ОСОБА_3 про визнання цього договору недійсним.
Крім того, позивачем ОСОБА_3 заявлено вимоги про визнання протиправною реєстраційної дії припинення права власності ОСОБА_3 на 73/100 частин будинку № 107 по бульвару Гвардійському в місті Запоріжжі, проведену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 28.09.2015, та скасування рішення вказаного нотаріуса про припинення права власності ОСОБА_3 на 73/100 частин цього будинку, які гуртуються на тому, що нотаріус прийняла до виконання рішення суду, яким не приймалось рішення про припинення права власності на спірну частину будинку.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
З письмових пояснень приватного нотаріуса ОСОБА_4 випливає, що саме на підставі рішення Апеляційного суду Запорізької області від 09.07.2015, яким розірвано договір довічного утримання між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 та повернуто спірну частину будинку у власність ОСОБА_7, а також вимог ст. 182 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141, Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, нею було прийнято відповідне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та проведено державну реєстрацію припинення права власності ОСОБА_3 на спірну частину будинку.
Відповідно до вимог статті 124 Конституції України (в редакції станом на час проведення спірної реєстраційної дії) судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. Аналогічні вимоги встановлені й у діючій редакції статті 129-1 Основного Закону.
Отже, рішення Апеляційного суду Запорізької області від 09.07.2015, яке набрало законної сили з моменту його проголошення відповідно до чинної на той час редакції ч. 1 ст. 223 ЦПК України (нині ч. 2 ст. 273 ЦПК України), було обовязковим для виконання, зокрема, і приватним нотаріусом ОСОБА_4, яка діяла як реєстратор, що проводить державну реєстрацію прав відповідно до вимог вищезазначених нормативно-правових актів.
При цьому, пп. 10 п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 (чинного станом на час проведення спірної реєстраційної дії), визначено, що документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
Отже, приватним нотаріусом ОСОБА_4 правомірно було прийнято для проведення державної реєстрації вказане рішення суду, яким повернуто вказане нерухоме майно у власність ОСОБА_7, та вчинено на його підставі відповідну реєстраційну дію.
Слід зауважити, що статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на час проведення спірної реєстраційної дії) передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав. Позивач у позові таких підстав не навів. Не було їх встановлено і в судовому засіданні.
Доводи позивача ґрунтуються на тому, що рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 09.07.2015 не ухвалювалось припинити право власності на спірний будинок за ОСОБА_3 Разом із тим, позивач не вказує посилання на відповідні норми законодавства, яке б встановлювало обовязок суду вказувати про необхідність припинення права власності за дійсним власником, в разі повернення нерухомого майна попередньому власнику. Як вже зазначалось судом вище, Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень чітко визначено, що документом, який підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
На переконання суду, є цілком очевидним, що повернення за рішенням суду ОСОБА_7 у власність 73/100 частин житлового будинку № 107 по бульвару Гвардійському в м. Запоріжжі припиняє власність ОСОБА_3 на це нерухоме майно. До того ж, ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28.10.2015 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_7 про розяснення рішення цього суду від 09.07.2015, в якій вона просила зазначити в рішенні окремо про те, що скасовується державна реєстрація права власності за ОСОБА_3 та зобовязується нотаріус зареєструвати право власності за ОСОБА_7 (том № 1 а.с. 151).
Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 є необґрунтованими та недоведеними, а тому у задоволенні його позову слід відмовити повністю.
На підставі статті 141 ЦПК України судові витрати на користь позивача стягненню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 19, 89, 141, 244245, 259, 264, 265, 272273, пп. 9 п. 1 Перехідних положень ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити повністю.
Вступна та резолютивна частини рішення постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 22 травня 2018 р.
Повне судове рішення складене 31 травня 2018 р.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В. Шалагінова