АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1255/18Головуючий по 1 інстанції - Льон О.М.
Категорія: 27 Доповідач в апеляційній інстанції - Бородійчук В.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2018 року апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Бородійчука В.Г.

суддів Василенко Л.І., Фетісової Т.Л.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олени Леонідівни на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 травня 2018 року (ухвалене 14 травня 2018 року в приміщенні Канівського міськрайонного суду Черкаської області під головуванням судді Льон О.М.) у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Вивчивши матеріали справи, апеляційний суд, -

в с т а н о в и в :

19 лютого 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В обґрунтовування позовних вимог позивач вказав, що 25 травня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 був укладений договір б/н, згідно умов якого, останній отримав встановлений кредитний ліміт на платіжну картку в сумі 3 700 грн. зі сплатою 30 % на рік на залишок заборгованості з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач не здійснив належного погашення кредиту та незаконно не виконує власних зобов'язань за кредитним договором, в зв'язку з чим, станом на 31 грудня 2017 року виникла заборгованість, загальний розмір якої склав 106 673,39 грн., у тому числі:

- 2 310,94 грн. - заборгованість за кредитом;

- 94 456,57 грн. - заборгованість за процентами;

- 5 350 грн. - заборгованість по пені;

- 500 грн. - штраф (фіксована частина);

- 5 055,88 грн. - штраф (процентна складова).

На підставі вищевикладеного, ПАТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 25 травня 2011 року в грошовій сумі 106 673,39 грн. та судові витрати в розмірі 1 762 грн.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 травня 2018 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» було відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що право позивача є порушеним, однак знаючи про факт порушення свого права позивач протягом всього часу не вживав жодних дій спрямованих на його захист, при цьому продовжував нараховувати проценти, штрафи та пеню по даному зобов'язанню. Таке право позивача не підлягає захисту, оскільки з часу виникнення у нього права на звернення з позовом щодо стягнення вказаної заборгованості сплив встановлений ст.ст. 257, 258 ЦК України строк загальної позовної давності тривалістю три роки та спеціальної позовної давності тривалістю один рік, який застосовується судом за заявою відповідача, за відсутності клопотання позивача про поновлення строку позовної давності пропущеного з поважних причин.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, ПАТ КБ «Приватбанк» оскаржив його в установленому порядку до суду апеляційної інстанції.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги, представник ПАТ КБ «Приватбанк» - Литвиненко О.Л. вказала, що висновки суду ґрунтуються на тій обставині, що позивач пропустив строк для звернення до суду за захистом своїх прав. Однак, судом не враховано, що сторони, підписуючи анкету-заяву приєднуються і зобов'язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, тарифах банку - договорі банківського обслуговування вцілому.

Згідно п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг сторони погодили, що строк позовної давності відносно вимог банку щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів складає 50 років.

За таких обставин, рішення суду підлягає до скасування як незаконне, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняття нової постанови про задоволення позову.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 травня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 3 700 грн. зі сплатою 30 % за користування грошовими коштами зі строком повернення, що відповідає строку дії кредитної картки. Зазначений кредитний договір складається із анкети-заяви позичальника, заяви про відкриття карткового рахунку, Умов і правил банківських послуг.

З анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 25 травня 2011 року (а.с. 7), яка містить у собі форму розписки про ознайомлення з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і одночасно є розпискою про узгодження таких умов, вбачається що між ОСОБА_4 та банком було досягнуто згоди про укладення договору відповідно до Умов і правил надання банківських послуг.

Крім того, як вбачається з довідки про умови кредитування від 25 травня 2011 року (а.с. 8), яка містить особистий підпис ОСОБА_4, останньому було роз'яснено умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна». Зокрема, роз'яснено, що місячні платежі сплачуються до 25 числа місяця наступного за звітним, а розмір щомісячних платежів складає 7 % від суми заборгованості.

Згідно п. 2.1.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг у випадку наявності простроченого кредиту строком повернення кредиту у повному розмірі є 211-й день з моменту виникнення заборгованості.

Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 74) вбачається, що термін дії картки № НОМЕР_1, рахунок на яку відкрито 25 травня 2011 року та яку видано ОСОБА_4 закінчується 11/14.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме наявного розрахунку заборгованості (а.с. 5-6) ОСОБА_4 частково виконував вимоги за договором, здійснюючи погашення заборгованості окремими платежами, внісши за період з 25 травня 2011 року по 14 лютого 2013 року суму 20 200 грн. на погашення кредиту та відсотків.

Останній платіж, що був зарахований на погашення заборгованості по кредиту було здійснено 14 лютого 2013 року в сумі 200 грн.

Банк вважає, що перебіг позовної давності починається з моменту останньої сплати коштів з боржником, а оскільки строк позовної давності визначено 50 років, тому він позивачем не порущений..

На вказану обставину вказала також і представник ПАТ КБ «Приватбанк» в апеляційній скарзі, зазначивши при цьому, що районний суд необґрунтовано не звернув на дану обставину уваги.

З наданого ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач станом на 31 грудня 2017 року має заборгованість 106 673,39 грн., у тому числі:

- 2 310,94 грн. - заборгованість за кредитом;

- 94 456,57 грн. - заборгованість за процентами;

- 5 350 грн. - заборгованість по пені;

- 500 грн. - штраф (фіксована частина);

- 5 055,88 грн. - штраф (процентна складова).

Зазначену суму заборгованості позивач просив стягнути на свою користь з відповідача.

Відмовляючи в задоволення позовних вимог, суд першої інстанції встановивши, що право позивача порушене, відмовив в задоволенні позову з підстав пропуску останнім строку позовної давності.

Суд апеляційної інстанції, розглядаючи спір враховує, що він виник між сторонами і стосується стягнення заборгованості за договором, а саме заборгованості за кредитом, відсотками та пенею, а також штрафу (фіксованої часини та процентної складової) після спливу передбаченого договором строку кредитування.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» і термін «Виконання зобов'язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина 1 статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею обов'язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і термін «виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

Здійснення розрахунків за операціями з використанням платіжних карток на момент укладення договору між сторонами по справі регулювалось Положенням про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженим Постановою Правління НБУ № 137 від 19 квітня 2005 року.

Пунктом 2.9 вказаного Положення встановлено, що кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та у межах установленого ліміту кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під платіжні картки, визначається договором між клієнтом та емітентом.

Тому, виходячи з тих правовідносин, що випливають з договору, лімітом кредитування можливо скористатися тільки за наявності діючої кредитної картки.

Як вже було зазначено вище, строк дії кредитної картки закінчився 11/14.

Згідно Умов та правил надання банківських послуг (п.п. 2.1.1.2.1, 2.1.1.2.12, 2.1.1.2.3) та п. 2.9 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затверджених постановою НБУ від 19 квітня 2005 року № 137 вбачається, що кредитний договір може бути продовжений на наступний строк лише за певних умов: належного виконання відповідачем положень договору та пере випуску позивачем картки.

З матеріалів справи вбачається, що після закінчення строку дії картки, відповідач не користувався картковим рахунком.

Оскільки, строк дії картки закінчився в листопаді 2014 року, строк позовної давності на вимогу про повернення заборгованості за кредитним договором закінчився в листопаді 2017 року, однак позивач звернувся до суду з позовом лише в лютому 2018 року.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що строк позовної давності збільшено до 50 років, а отже він не пропущений позивачем, то суд апеляційної інстанції повністю погоджується з висновком районного суду про те, що Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається особа, що подає апеляційну скаргу не містять підпис відповідача, тому вказані умови не можна вважати частиною договору, що стверджується також правовою позицією ВСУ, що викладена 11 березня 2015 року під час розгляду справи № 6-16цс15.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно вимог ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Нормами ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною.

Сторони не надали суду доказів того, що ними був укладений та підписаний окремий договір про збільшення позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов'язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов'язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першої статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина друга та четверта статті 267 ЦК України).

Як вбачається з заяви ОСОБА_4 від 14 травня 2018 року (а.с. 75) він просив суд та наполягав на застосуванні строку позовної давності до заявлених позовних вимог банку.

Доводи банку про те, що перебіг позовної давності не закінчився, не можуть бути визнано судами як обгрунтовані, оскільки вони спростовуються встановленими обставинами по справі та наданими сторонами доказами.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову з підстав пропуску строку на звернення для захисту своїх прав. Такий висновок суду є правильним, апеляційний суд вважає, що районний суд правильно визначився з характером правовідносин, що виникли між сторонами, дав належну оцінку всім іншим доводам по справі, а тому висновок районного суду про відмову в задоволенні позову скасуванню чи зміні не підлягає.

Доводи апеляційної скарги були належним чином оцінені судом апеляційної інстанції і визнані такими, що не дають підстав для визнання рішення суду першої інстанції незаконним.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд Черкаської області, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 травня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий -

Судді -

Повний текст постанови виготовлено 23 серпня 2018 року.