Провадження №2/760/5859/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2018 р. суддя Солом'янського районного суду м. Києва Оксюта Т.Г. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» про зобов'язання здійснити перерахунок за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 09.07.2018 року позивачам наданий строк для виправлення недоліків заяви терміном п'ять днів з моменту отримання копії ухвали, у зв'язку з тим, що позивачами не було сплачено судовий збір та не надано доказів звільнення їх від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачі як на підставу для звільнення від сплати судового збору посилались на ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

При цьому було зазначено наступне.

Закон України «Про судовий збір» є спеціальним законом, яким визначаються правові засади справляння судового збору та звільнення від сплати судового збору.

Так, в статті 5 Закону України «Про судовий збір» міститься вичерпний перелік пільг щодо сплати судового збору, коло осіб та підстав їх звільнення від сплати судового збору.

З аналізу зазначеного закону вбачалось, що позивачі не відносяться до кола осіб звільнених від сплати судового збору.

З матеріалів позовної заяви вбачалось, що позивачі заявляли чотири вимоги немайнового характеру.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 вказаного закону, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відтак, позивачам слід було сплатити судовий збір за подачу позову відповідно до вищезазначених норм закону.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Було звернуто увагу позивачів на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов'язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо документ, що підтверджує сплату судового збору, не буде поданий у строк, установлений судом, - визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві або залишення заяви без розгляду.

Станом на 01.01.2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1762,00 грн. та 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 704,80 грн.

Враховуючи те, що позовна заява містила чотири вимоги немайнового характеру, то загальна сума судового збору становила 2819,20 грн.

Таким чином, відповідно до ставок Закону України «Про судовий збір» позивачу ОСОБА_1 необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 704,80 грн. (за вимогу немайнового характеру), позивачу ОСОБА_2 необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 704,80 грн. (за вимогу немайнового характеру), позивачу ОСОБА_3 необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 704,80 грн. (за вимогу немайнового характеру) та позивачу ОСОБА_4 необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 704,80 грн. (за вимогу немайнового характеру) на рахунок зазначений в ухвалі суду від 09.07.2018 року.

З матеріалів заяви вбачається, що ухвала про виправлення недоліків від 09.07.2018 року позивачами отримана 17.08.2018 року та станом на 23.08.2018 року ними не виправлено недоліків викладених в ухвалі.

На підставі вищевикладеного прихожу до висновку, що заявники не виправили недоліків перелічених в ухвалі від 09.07.2018 року, а тому відповідно до ч. 3 ст.185 ЦПК України заява вважається неподаною та повинна бути повернута заявникам.

Керуючись ч. 3 ст. 185 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» про зобов'язання здійснити перерахунок за житлово-комунальні послуги - вважати неподаною та повернути заявникам.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з моменту її отримання шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя