Справа № 751/3788/17 Провадження № 22-ц/795/419/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Мамонова О. Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Мамонової О.Є.,

суддів: Бечка Є.М., Євстафіїва О.К.,

із секретарями: Зіньковець О.О., Шкарупою Ю.В.,

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «ТехНова»,

представник позивача: ОСОБА_2,

відповідач: ОСОБА_3,

представник відповідача: адвокат ОСОБА_4,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ТехНова» на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 січня 2018 року (ухвалене о 12:08 год., повний текст рішення складено 05 лютого 2018 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ТехНова» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за теплопостачання, -

У С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ТОВ фірма «ТехНова» звернулося до суду з позовом, в якому, з урахуванням подальшого зменшення позовних вимог, просило стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за отримані послуги з опалення місць загального користування у сумі 1 374,11 грн.

Позов обґрунтовано тим, що КЕП «Чернігівська ТЕЦ» ТОВ фірми «ТехНова» надає населенню м. Чернігова послуги з теплопостачання у вигляді гарячого водопостачання і центрального опалення у відповідності до Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 № 630 та на підставі типового договору приєднання про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який оприлюднений в газеті «Чернігівські відомості» № 32 від 06.08.2014, а також розміщено на веб-сайті підприємства tec.cn.ua, і вважається укладеним між КЕП «Чернігівська ТЕЦ» ТОВ фірма «ТехНова» і кожним споживачем фізичною особою.

ОСОБА_3 є власником квартири під № 20 по пр-ту Перемоги, буд. 46, в якій встановлено індивідуальне опалення.

Згідно наданого розрахунку відповідач плату за отримані послуги з опалення місць загального користування своєчасно не вносив, в результаті чого за період з 01.02.2014 по 01.05.2017 виникла заборгованість у сумі 1 374,11 грн, яка розрахована згідно тарифів затверджених НКРЕКП і рішенням міськвиконкому та відповідно до методики, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 359 від 31.10.2006.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 січня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ фірма «ТехНова» просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі та вирішити питання про судові витрати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість судового рішення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що нарахування за опалення місць загального користування відповідачу проведено за формулами Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення», затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 359 від 31.10.2006 та будь-яких порушень з боку позивача немає.

Заявник наголошує, що судом першої інстанції не застосовано п. 28 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 № 630 відповідно до яких у осіб, що у встановленому законом порядку відєднались від централізованої мережі опалення виникає обовязок по оплаті обігріву місць загального користування.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2, яка підтримала апеляційну скаргу та просила скасувати рішення суду першої інстанції, відповідача та його представника адвоката ОСОБА_4, які просили залишити рішення суду першої інстанції в силі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ фірма «ТехНова», суд першої інстанції виходив з того, що розмір заборгованості визначений ОСОБА_3 за період з лютого 2014 року по квітень 2017 року, є необґрунтованим, зважаючи на те, що формула 2.5 Методики, викладена у розрахунку невірно, оскільки не передбачає застосування у даній формулі місячної норми витрат на опалення МЗК, а передбачає річну (Гкал/кв.м/рік), про що конкретно зазначено у формулі 2.5; у формулі 2.5 та 2.6 показники q рік тотожні і не можуть бути різні, як це зазначено у поясненнях і розрахунках позивача; позивач у формулу 2.5 замість q рік вставив q місяць, яку визначив по формулі 2.6, що є абсолютно неможливим та таким, що явно суперечить Методиці; також невірно у формулу 2.5 вставлена площа МЗК будинку - 207 м.кв., оскільки формулою передбачено МЗК приміщення - 69.6 м.кв. = 13.9 м.кв. х 5, як це зазначено у проектній документації; у поясненнях і розрахунках позивача невірно визначений коефіцієнт по формулі 2.8, оскільки умовою є приміщення, які не мають відокремленого виходу, а в даному випадку кожний підїзд має відокремлений вихід і тому повинна братися площа підїзду, а не будинку.

Однак погодитись з такими висновками районного суду не може апеляційний суд, через порушення норм матеріального права.

Судом по справі встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири під № 20 по пр-ту Перемоги, буд. 46, в якій встановлено індивідуальне опалення (а.с. 7, 9, 53-54).

ТОВ фірма «ТехНова» є виконавцем послуг з централізованого опалення до багатоквартирного будинку, в якому знаходиться квартира відповідача.

З витягу програмного комплексу щодо історії платежів абонента ОСОБА_3М за послуги надані КЕП «Чернігівська ТЕЦ» ТОВ фірми «ТехНова», ОР №94160 з січня 2002 року по січень 2015 року вбачається, що відповідач фактично користувався послугами з опалення та оплачував їх (а.с. 8).

У зв'язку з несплатою за опалення місць загального користування будинку з 01.02.2014 по 01.05.2017 у відповідача виникла заборгованість, яку останній не погашає, посилаючись на невірний розрахунок вказаної заборгованості.

Згідно розрахунку, проведеного ТОВ фірма «ТехНова» у відповідності до Методики, сума боргу за вказаний період становить 1 374,11 грн (а.с. 66, 72-74).

По справі встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Цивільним кодексом країни, Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, та Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 № 45.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 4 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов'язує.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальними умовами виконання зобов'язання, встановлених ст. 526 ЦК України, передбачено, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

За правилами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків споживач, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими у встановленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до п. 1 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення ці Правила регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги).

Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк (п. 18).

Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку (п. 20).

Відповідно до пункту 28 вказаних Правил споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 359 від 31.10.2006, на виконання п. 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджено Методику розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення (далі по тексту Методика), якою встановлено порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування (далі - МЗК) у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (пункт 1.2 Методики).

Відповідно до п. 1.4 Методики кількість теплової енергії на опалення МЗК окремо не визначається, а входить до загальної кількості теплової енергії, виставленої до плати за опалення у таких випадках: якщо в багатоквартирному будинку незалежно від наявності або відсутності загальнобудинкового обліку теплової енергії відсутні суб'єкти господарювання, помешкання з індивідуальним опаленням, усі житлові квартири не обладнані приладами обліку витрат теплової енергії на опалення.

Оскільки квартира відповідача обладнана індивідуальним опаленням, порядок розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування, має визначатися за розділом 2 Методики.

Підпунктом 2.1.1. п. 2.1. Методики встановлено можливість визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування за показами приладу обліку, лише у разі якщо системою будинкового обліку передбачено окремий прилад обліку теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування; у інших випадках - визначення кількості теплової енергії проводиться розрахунковим способом, за формулами, зазначеними у пунктах 2.1.-2.2. Методики.

У багатоквартирному будинку, де мешкає відповідач, встановлено загальнобудинковий вузол обліку теплової енергії, а не окремий прилад обліку теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування.

Розрахунок спірної заборгованості споживання тепла на опалення місць загального користування було проведено у відповідності до Методики з урахуванням кількості спожитого тепла, визначеної за формулами 2.5, 2.6, 2.7, 2.8.

Заперечення відповідача проти позовних вимог (а.с. 84), які покладені в основу рішення суду першої інстанції, зводяться до наступного.

По-перше, відповідач посилається на те, що у формулі 2.5 та 2.6 показники qрік тотожні і не можуть бути різні, як це зазначено у поясненнях і розрахунках позивача. Однак такі твердження не відповідають дійсності, оскільки показники qрік у формулі 2.5. і у формулі 2.6 є різними, що вбачається з пояснень до цих формул. За формулою 2.5 показник qрік це питома величина теплоспоживання на опалення за рік на 1 кв. м. кожного типу приміщень МЗК, а за формулою 2.6 показник qрік це нормативна питома витрата теплової енергії на опалення приміщення та в дужках зазначено, що даний нормативний показник береться з таблиці 1 даної Методики.

По-друге, відповідач вказує, що формула 2.5 Методики викладена у розрахунку невірно, оскільки не передбачає застосування у даній формулі місячної норми витрат на опалення МЗК, а передбачає річну, про що конкретно зазначено у формулі. Такі твердження відповідача також є помилковими, оскільки відповідно до п. 18 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. У поясненнях позивача вказано, що приведено розрахунок для лютого місяця 2014 року і для будь-якого іншого місяця розрахунок проводиться аналогічно. Визначення показника qміс передбачено формулою 2.6 Методики, яку і застосовував позивач при розрахунках.

По-третє, відповідач посилається на невірно визначений коефіцієнт по формулі 2.8 та, як наслідок, невірний розрахунок теплової енергії, через те, що в даному випадку, має братись площа відокремленого підїзду, а не будинку. Такі міркування відповідача теж є необґрунтованими, оскільки ані відповідач, ані суд першої інстанції не звернули уваги на те, що в багатоквартирному будинку де мешкає відповідач, встановлено загальнобудинковий прилад обліку теплової енергії, а не окремий прилад обліку теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування, як передбачено підпунктом 2.1.1. Методики, тобто даний прилад обліковує теплову енергію спожиту на опалення всього будинку і, відповідно, з урахуванням площі всього будинку.

Апеляційним судом пропонувалось відповідачу на спростування розрахунку позивача провести судову експертизу, від чого останній відмовився.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що заявлені ТОВ Фірма «ТехНова» вимоги ґрунтуються на матеріалах справи та не спростовані належними та допустити доказами.

Заперечення відповідача проти укладення між сторонами договору про надання послуг з опалення місць загального користування є необґрунтованим та суперечить нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 634 цього кодексу визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 21 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно ч. 7 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є субєктом господарювання, є договором приєднання.

З аналізу вказаних норм вбачається, що саме на споживача, тобто на ОСОБА_3, а не на виконавця ТОВ фірму «ТехНова» покладений обовязок укласти договір на надання житлово-комунальних послуг на підставі типового договору. Такому обовязку відповідача, як споживача послуг, відповідає обовязок позивача, як надавача послуг, підготувати та укласти договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Крім того, відповідач фактично користувався наданими позивачем послугами з опалення та, відповідно, сплачував кошти за надані послуги, що вбачається з витягу програмного комплексу щодо історії платежів абонента ОСОБА_3 за послуги надані КЕП «Чернігівська ТЕЦ» ТОВ фірми «ТехНова», ОР № 94160 з 2002 по 2015 (а.с. 8).

Суд першої інстанції наведеного вище не врахував, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про необґрунтованість наданого розрахунку та недоведеність заявлених позивачем вимог, який не узгоджується із змістом зазначених норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та із встановленими обставинами справи і дослідженими письмовими матеріалами. При цьому, варто зазначити, що оскільки відповідач фактично користується послугами з опалення місць загального користування, які надає позивач, то, навіть, обставина можливої помилки у розрахунках за їх оплату не є безумовною підставою для звільнення відповідача від обовязку оплати наданих послуг.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача щодо неправильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права та, з огляду на викладене, нарахована позивачем сума заборгованості за отримані послуги з опалення місць загального користування в розмірі 1 374,11 грн, яка виникла за період з 01.02.2014 по 01.05.2017, підлягає стягненню з відповідача в повному розмірі, у звязку з чим рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 січня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ТОВ Фірма «ТехНова».

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У звязку із задоволенням апеляційної скарги із ОСОБА_3 на користь ТОВ фірма «ТехНова» підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, понесені ним за розгляд справи судом першої інстанції в сумі 1 600 грн та за апеляційний розгляд справи в сумі 2 400 грн, а разом в сумі 4 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ТехНова» задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 січня 2018 року скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ТехНова» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за теплопостачання задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: пр.-т ПеремогиАДРЕСА_1, м. Чернігів, 14000) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ТехНова» (р/р 0101, ПАТ «Альфа-Банк» в м. Києві, МФО 300346) заборгованість за отримані послуги з опалення місць загального користування у сумі 1 374 (одна тисяча триста сімдесят чотири) грн 11 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 4 000 (чотири тисячі) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 червня 2018 року.

Головуючий:Судді: