Справа № 750/4445/17 Провадження № 22-ц/795/589/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Боброва І. О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Бобрової І.О.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

за участю секретаря Зіньковець О.О.,

Сторони:

позивач ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 02 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності,

місце ухвалення рішення судом першої інстанції місто Чернігів

дата складання повного тексту рішення судом першої інстанції 13.03.2018,

У С Т А Н О В И В:

11 травня 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, в якому після уточнення вимог, просив виділи йому в натурі 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою м. Чернігів, вул. Андріївська (колишня вул. ОСОБА_1), 26/2, відповідно до варіанту №2 Додатку №3 як співвласнику №2 висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що він та відповідач є співвласниками спірного житлового будинку. Кожному з них належить по 1/2 його частині. Позивач вважає, що законом йому гарантовано право на виділ в натурі майна, яке знаходиться у спільній частковій власності.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 02 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 7848 грн у відшкодування витрат за проведення експертизи та 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу, а всього 10848 грн у відшкодування судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов, виділивши йому в натурі частину житлового будинку відповідно до варіанту №2 додатку №3 висновку експерта №С-377 від 30.11.2017 як співвласнику №2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права. Апелянт наполягає на тому, що, навіть при наявності зроблених сторонами перебудов та добудов певних приміщень, житловий будинок підлягає поділу, шляхом виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку, яка б відповідала розміру його 1/2 частки у праві спільної часткової власності станом на 27.06.2001. Висновком експертизи запропоновано варіанти поділу будинку станом на день відкриття спадщини, і такі варіанти поділу відповідають вимогам закону. На думку позивача, оптимальним варіантом поділу є варіант №2 додатку №3 як співвласнику №2. На даний час весь будинок введений в експлуатацію.

Не погоджується позивач із висновком суду про стягнення з нього витрат за проведення судової експертизи, зазначаючи, що висновок експерта не був покладений судом в основу судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просила рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що сторони після отримання будинку у спадщину самостійно без будь-яких дозволів здійснювали перебудови приміщень в середині будинку та зовні. З огляду на це, з врахуванням правових висновків ВСУ, даний обєкт нерухомого майна, на думку відповідача, не може бути предметом поділу (виділу), оскільки до його складу входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) обєкти.

Щодо введення всього будинку в експлуатацію, представник відповідача в судовому засіданні висловив свою незгоду з вказаним фактом, зазначивши, що відповідач, як співвласник будинку, згоди на реєстрацію не давала. Діяльність державного реєстратора в даний час призупинена та перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок самочинного будівництва будинок втратив тотожність із тим, який сторони отримали у спадщину, тому він не може бути предметом поділу згідно з ст.364, 367 ЦК України. Стягуючи з позивача на користь відповідача 3000 грн витрат на оплату послуг адвоката та 7848 грн у відшкодування витрат за проведення судової експертизи, суд виходив із приписів ст.137, 141 ЦПК України та відмови в задоволенні позову.

Висновки суду першої інстанції щодо розгляду справи по суті відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 27.06.2001 отримали у власність в рівних долях спадкове майно житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Чернігові по вул. Тельмана, 26/2.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна 16 квітня 2003 року за сторонами проведено державну реєстрацію прав власності по 1/2 частині за кожним на зазначений вище житловий будинок (а.с.46).

Таким чином, спірне майно належить сторонам на праві спільної часткової власності і при вирішені даного спору необхідно керуватися положеннями ст.364 ч.1 ЦК України.

Частиною першої статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Сторони не заперечували, що після набуття домоволодіння у власність було проведена його перепланування, реконструкція та добудова.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (ч.2 ст. 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними.

Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій; прибудова - вид реконструкції, при якій збільшується площа забудови житлового будинку шляхом створення нових приміщень, що безпосередньо прилягають до зовнішніх стін будинку.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо).

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом спадкове майно складалось із будинку А-1 житловою площею 27,7 кв.м., сараю цегляного Д, вбиральні деревяної д (а.с.4).

Відповідно до технічного паспорту на спірний будинок станом на 16.05.2001, виданого Комунальним підприємством «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації», будинок має загальну площу 74,9 кв.м., житлову площу 27,7 кв.м., господарські будівлі і споруди : а2 погріб, Б- літня кухня, б-сіна, Д- сарай, д-уборна. Відмітки про самочинне будівництво :Б- літня кухня площею 24,6 кв.м., б-сіни площею 4,7 кв.м. (а.с. 35-37).

Рішенням Деснянського райвиконкому №132 від 11 червня 2001 року ОСОБА_3 надано дозвіл на експлуатацію переобладнання кімнати під літерою 1-3 площею 6,5 кв.м. під кухню зі зменшенням житлової площі на 6,7 кв.м по вул.Тельмана,26-а к.в.2 (а.с.38).

В інвентаризаційній справі №6248 на будинок містяться дані про наступне самочинне будівництво : прибудова А2, тамбур а4, що фактично відповідають приміщенням будинку :кухні (2-1) площею 18,1 кв.м., санвузлу (2-2) площею 3,6 кв.м., тамбуру (2-1) площею 2,5 кв.м.

Таким чином, самочинно перепланований будинок не може бути об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу між сторонами.

Питання щодо його поділу може розглядатися лише після визнання права власності на нього.

Зазначене узгоджується із правовими висновками, викладеним у постановах Верховного Суду України від 04.12.2013 у справі №6-130цс13, від 30.09.2015 у справі №6-286цс15, та підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18 квітня 2018 року у справі №645/3899/14-ц.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині розгляду позовних вимог позивача постановлено з врахуванням встановлених обставин справи і фактів, є законним та обґрунтованим.

Посилання апелянта на ту обставину, що на даний час будинок введений в експлуатацію не може бути взято до уваги, оскільки відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, житловий будинок загальною площею 91,2 кв.м. зареєстрований 06.04.2018, тобто після ухвалення судом рішення.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі щодо здійснення поділу будинку станом на 27.06.2001 не можуть бути задоволені, оскільки вимога про виділ частки будинку заявлена після його перепланування (добудови, реконструкції) і на даний час будинок, як вказувалося вище, втратив тотожність із тим, який сторони отримали у спадщину.

Проте, колегія суддів не може погодиться із рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, зокрема, щодо стягнення з позивача на користь відповідача вартості проведення експертизи в сумі 7848 грн, за результатами якої був наданий висновок № С-377 від 30.11.2017.

В цій частині доводи апеляційної скарги є ґрунтовними і підлягають задоволенню.

Висновки експертизи С-377 від 30.11.2017 в частині запропонованих варіантів поділу житлового будинку (щодо яких ставилися питання експертові відповідачем) не були використанні судом першої інстанції при ухваленні судового рішення. Оплата вартості відповіді на питання щодо наявності змін в конструкції (добудови, перебудови) будинку, яке відповідач просив поставити перед експертом, також не може бути відшкодована, оскільки факт наявності самочинно збідованих обєктів нерухомого майна (добудови, перебудови) не заперечувався в ході розгляду справи сторонами та вбачався із наявних в матеріалах справи технічних паспортів на спірний житловий будинок та інвентаризаційної справи №6248. В силу ст. 82 ч.1 ЦПК України ці обставини не підлягали доказуванню.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 02 березня 2018 року належить скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 7848 грн у відшкодування витрат на проведення експертизи, а в іншій частині судове рішення слід залишити без змін.

Незважаючи на задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 частково, підстави для пропорційного відшкодування позивачеві судових витрат, що понесені в суді апеляційної інстанції відсутні, оскільки рішення в частині розгляду позовних вимог позивача залишено без змін. Рішення скасовано в частині розподілу судових витрат, які судовим збором не обкладаються.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що інші доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення в повному обсязі відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ч.1 п.4, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 02 березня 2018 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 7848 грн у відшкодування витрат на проведення експертизи.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду, як касаційної інстанції, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення .

Повний текст складений 01.06.2018

Головуючий:Судді: