АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа 758/1214/15-ц Головуючий в І інстанції: ОСОБА_15
апеляційне провадження № 22-ц/796/4030/2018 Доповідач- ЗаришнякГ.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Ткаченко І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, на рішення Подільського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про усунення від права на спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про усунення від права на спадкування.

В обґрунтування позову вказувала на те, що вона є законним спадкоємцем майна ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідачка також подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 Квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_5 та членам його сім'ї - ОСОБА_6, який є батьком відповідачки, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на праві спільної власності в рівних долях згідно зі свідоцтвом на право власності від 28.05.1999 року за НОМЕР_2. Після смерті ОСОБА_6 спадкоємцем став ОСОБА_5, який прийняв спадщину, але не оформив документи. Після його смерті позивачка отримала свідоцтво на право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 та на гараж. Відповідачка не отримувала свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5, який переніс інсульт і самостійно не пересувався, потребував постійного стороннього догляду. Відповідачка під час хвороби ОСОБА_5 ухилялася від надання йому допомоги і, зокрема, неодноразово у 2003-2004 роках відмовлялась на його прохання придбати ліки. Доглядала за ОСОБА_5 позивачка. Оскільки відповідачка ухилялася від надання допомоги своєму діду ОСОБА_5, який через похилий вік і тяжку хворобу був у безпорадному стані, просила задовольнити позов та усунути ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після смерті діда - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року в задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діючий в інтересах позивачки ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивачка та її представник підтримали апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник відповідачки проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним.

Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до п.8 ч.1 1 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно- територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що на підставі свідоцтва на право власності від 28.05.1999 року за НОМЕР_2квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_5 та членам його сім'ї - ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на праві спільної власності в рівних долях.

Позивачка ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_5, а відповідачка

ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1,є його онукою. Батько відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_6, який був сином ОСОБА_5, помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (т. 1 а.с.15).Після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно.

Отже, спадкоємицями майна померлого ОСОБА_5 в рівних долях є його донька ОСОБА_3йонука ОСОБА_4

08.02.2005 року державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори видано позивачці ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.13) на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

04.02.2006 року державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори видано позивачці ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.14) на гараж НОМЕР_3,в ГБК «Корабел», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Електриків,7, після смерті ОСОБА_5

08.02.2005 року державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом на прості іменні акції ВАТ «Київський завод електротранспорту» з дивідендами та доходами в кількості 2 000 штук та свідоцтво про право на спадщину за законом на легковий автомобіль марки ВАЗ 21011, 1975 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, після померлого батька(т. 2 а.с. 88, 89).

06.12.2005 року державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади в сумі 0 грн. 41 коп. на рахунку НОМЕР_4 та 2454 грн. 10 коп. на рахунку НОМЕР_5 в Подільському відділенні Ощадбанку України №5393 м.Києва після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 90).

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10.10.2007 року (т.1 а.с.114-118) у цивільній справі №2-383/07 позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи - Київське міське управління юстиції про продовження строку для прийняття спадщини, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права власності на спадкове майно задоволені частково, визнано за ОСОБА_4 право на спадщину за законом та право власності:на 5/16 частин квартири АДРЕСА_1, на 1 500 штук простих іменних акцій ВАТ «Київський завод електротранспорту» після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 Також цим судовим рішенням визнано за ОСОБА_4 право на спадщину за законом та право власності на 1/2 частину гаражу НОМЕР_3 в ГБК «Корабел», на 1/2 частину легкового автомобіля марки ВАЗ 21011, державний номерний знак НОМЕР_6, на 1/2 частину грошових вкладів на суму 0,41 грн. на рахунку НОМЕР_4 та 2 454,1 грн. на рахунку НОМЕР_5 в Подільському відділенні Ощадбанку України №5393 м. Києва, на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0509 га на території Шпитівської сільської ради в СТ «Ветеран» Подільського району, на 1/2 частину садового будинку НОМЕР_3 в СТ «Ветеран» по АДРЕСА_2 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 Також визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 08.02.2005 року державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори на ім'я до ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в частині 5/16 частин квартири. В іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29.01.2008 року (т. 1 а.с. 119-123) рішення Подільського районного суду м. Києва від 10.10.2007 року скасовано та ухваленонове рішення, яким позов ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права власності на спадкове майно задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право на спадщину за законом та право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 та 1000 штукпростих іменних акцій ВАТ «Київський завод електротранспорту» після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 Визнаносвідоцтво про право на спадщину за законом, видане 08.02.2005 року державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_3на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1в частині 1/8 частини квартири недійсним. Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про продовження строку для прийняття спадщини залишено без змін.

Рішенням Верховного Суду України від 04.06.2008 року (т. 1 а.с. 110-113) рішення Подільського районного суду м. Києва від 10.10.2007 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 29.01.2008 року в частині продовження строку для прийняття спадщини та визнання за ОСОБА_4 права на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 скасовані, ухвалене в цій частині нове рішення, яким визначено ОСОБА_4 додатковий строк протягом двох місяців з дня проголошення рішення суду для подання нею заяви до нотаріальної контори про прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_5, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 10.10.2007 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 29.01.2008 року в частині визнання за ОСОБА_4право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6та в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.02.2005 року, виданого Четвертою Київською державною нотаріальною конторою ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, в частині 1/8 частини квартири та в решті залишенобез зміни.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23.08.2011 року (т. 1 а.с. 104-107) по цивільній справі №2-53/11, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м.Києва від 08.11.2011 року, позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними, визнання права власності задоволені частково. Визнане недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 08.02.2005 року Четвертою Київською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в частині 3/16; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 08.02.2005 року Четвертою Київською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_3 на прості іменні акції в кількості 2 000 штук в частині 3/4; визнанонедійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 06.12.2005 року Четвертою Київською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_3 на грошові вклади у розмірі 2 454 грн.51 коп. в частині 1/2; визнанонедійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 04.02.2006 року Четвертою Київською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_3 на гараж НОМЕР_3, в ГБК «Корабел», що по вул. Електриків,7 в м. Києві в частині 1/2; визнано за ОСОБА_4 право власності на 3/16 частини квартири АДРЕСА_1, 500 штук простих іменних акцій ВАТ «Київський завод електротранспорту», 1 227 грн. 26 коп. грошових вкладів на рахунках НОМЕР_7 та НОМЕР_5 в Подільському відділені Ощадбанку України № 5393, 1/2 частину гаражу НОМЕР_3 в ГБК «Корабел» в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Відповідно до вимог статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п'ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною 5 статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п'ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладеного у пункті 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Виходячи з наведеного, правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема, й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

За змістом ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За правилом ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Обгрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_3 вказувала на те, що відповідачка, яка є онукою померлого ОСОБА_5, котрий через похилий вік і тяжку хворобу був у безпорадному стані, ухилялася від надання йому допомоги. Разом з тим, належних та допустимих доказів щодо перебування померлого ОСОБА_5 у безпорадному стані, потреби спадкодавця в допомозі саме відповідачки, та на підтвердження факту ухилення відповідачки ОСОБА_4 від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця позивачка не надала.

Так, з пояснень свідків: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_14, які були допитані судом першої інстанції, слідує, що стан здоров»я ОСОБА_5 останні роки, місяці й дні перед смертю не був безпорадним, він мав можливість постійно забезпечувати умови свого життя. Крім того відповідачка не була обізнана про стан здоров'я свого діда, оскільки з ним не спілкувалась через перешкоди в цьому з боку позивачки.

Зокрема, свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_9, пояснили, що вони працювали в поліклініці, яку відвідував ОСОБА_5 Свідок ОСОБА_8 підтвердила, що останній раз бачила ОСОБА_5 в поліклініці в кінці лютого 2004 р. Свідок ОСОБА_9 стверджувала , що ОСОБА_5 бачила в 2003 р.

Свідок ОСОБА_11, яка є матір'ю відповідачки, пояснила суду, що її дочка ОСОБА_4 відвідувала діда до смерті свого батька ОСОБА_6, який був розлучений з нею, а після його смерті доньку до квартири не впускали, й вона не мала можливості спілкуватись з дідом. Також свідок пояснила, що позивачка знала місце проживання і телефон її та відповідачки, але не повідомляла про стан здоров'я діда і його потребиу матеріальній допомозі.

При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги покази свідків з боку позивачки, які були допитані судом першої інстанції, а саме: свідка ОСОБА_12, який є бувшим чоловіком позивачки, ОСОБА_13, яка є донькою позивачки, оскільки покази вказаних свідків містять суперчності та спростовуються іншими зібраними по справі доказами.

Так, рішенням Верховного Суду України від 04.06.2008 року в іншій цивільній справі між цими ж сторонами (т.1 а.с.110-113) було встановлено наявність перешкод у спілкуванні відповідачки ОСОБА_4 з дідом після смерті батька, який був розлучений з її матір'ю.

Позивачкою не надано суду жодних і письмових доказів на підтвердження безпорадного стану здоров'я ОСОБА_5 у період з 2002 року по день смерті, а також того, що він не міг самостійно забезпечити умови свого життя і потребував стороннього догляду, допомоги та піклування, утримання з боку відповідачки.

Також судом вірно враховано, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23.08.2011 року (т.1 а.с.104-107) за ОСОБА_4 визнано право власності на спадкове майно після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 При цьому ОСОБА_3 ані під час розгляду вказаної справи, ані під час розгляду інших справ, по яких судами ухвалені зазначені вище рішення, не заявляла про безпорадний стан ОСОБА_5 та про ухилення відповідачки ОСОБА_4 від надання допомоги спадкодавцеві.

Згідно довідки, наданої Київською міською клінічною лікарнею швидкої клінічної допомоги №1633 від 07.09.2015 року, ОСОБА_5 за медичною допомогою до КМКЛШМД в період з листопада 2001 року по березень 2002 року не звертався.

Крім того, як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_5 був військовим пенсіонером та щомісячно отримував пенсію з 01.01.2003 р. по 30.10.2003 р. в розмірі 648 грн.82 коп. та з 01.11.2003 р. по 31.05.2004 р. в сумі 700 грн. 98 коп. ( т.1 а.с.180-185)., яка значно перевищувала встановлений на той час розмір мінімальної пенсії ( в 2003 р.-50 грн., 2004 р.-137 грн.).

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2007 року, ухваленого за наслідками розгляду позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Київське міське управління юстиції, про продовження строку на прийняття спадщини, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права власності на спадкове майно встановлено, що в спадковій справі до майна покійного ОСОБА_5, заведеній по заяві його доньки - ОСОБА_3, позивачка претендувала також на майно покійного брата - ОСОБА_6, не вказавши племінницю, і не повідомила останню про заведення спадкової справи після смерті діда.

Посилання позивачки на те, що ОСОБА_5 був інвалідом першої групи, тяжко хворів, у зв'язку з чим перебував у безпорадному стані. На підтвердження зазначених обставин ОСОБА_3 надала копію довідки МСЕК серії КИЕ-14 028209, копію виписки №1843 з медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_5 з Клінічної лікарні №15 Подільського району м. Києва, де останній перебував з 16 травня 2001 року по 17 травня 2001 року на лікуванні з діагнозом забійна рана потилиці (а.с.153 т.1). Однак, вказані документи не містять у собі даних про обставини, які б дали підстави для висновку про те, що внаслідок зазначених захворювань ОСОБА_5 не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування з боку відповідачки, й що остання в силу свого віку та матеріального стану мала можливість її надати.

Суд першої інстанції повно та всебічно з»ясував дійсні обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та й прийшов до правильного висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про усунення відповідачки від права на спадкування за законом після смерті свого діда ОСОБА_5, а тому обгрунтоовано відмовив у позові за його недоведеністю.

Разом з тим, відмовлючи у задоволенні позовних вимог із вказаних підстав, суд першої інстанції одночасно помилково виходив із того, що позивачкою пропущений строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно з роз»ясненнями, що містяться у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

За обставин, коли позов не доведено, посилання судів на сплив позовної давності і застосування відповідних наслідків є формальним порушенням норм матеріального права, оскільки до неправильного вирішення справи не призвело, тому не тягне скасування оскаржуваних судових рішень, проте таке посилання підлягає виключенню з мотивувальної частини судових рішень.

Отже, дійшовши висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними та недоведеними, суд першої інстанції помилково зазначив у судовому рішенні про відмову у задоволенні позовних вимог і з підстав пропуску строку позовної давності.

За таких обставин, колегія суддів вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції шляхом виключення з мотивувальної частини рішення посилання на пропуск позивачем строку позовної давності як підставу для відмови у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що вказана справа була розглянута неналежним суддею, оскільки на підставі рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя суддю Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_15 07 червня 2017 року відстронено від здійснення правосуддя, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки рішення про відстронення судді від здійснення правосуддя було ухвалено 07 червня 2017 року, в той час, як оскаржуване рішення було постановлено 28 вересня 2016 року. Тобто на час ухвалення рішення суду від 28 вересня 2016 року суддя Подільського районного суду ОСОБА_15 не була відстроенена від здійснення правосуддя.

Та обставина, що повне судове рішення було отримано позивачкою лише в жовтні 2017 р., не свідчить про розгляд даної справи неповноважним складом суду і не є підставою для скасування правильного та обґрунтованого судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, - задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року - змінити. Виключити з мотивувальної частини рішення висновок суду про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 з підстави спливу позовної давності.

В решті дане рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 05 червня 2018 року.

Головуючий:

Судді: