Справа № 626/1799/17
Провадження № 2/626/90/2018
РІШЕННЯ

Іменем України

14.08.2018 року м. Красноград Красноградський районний суд Харківської області

в складі: головуючої - судді Рибальченко І.Г.

за участі секретаря Скачко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Акцент-банк" про визнання іпотеки припиненою,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до ПАТ "Акцент-Банк" та просив визнати припинененою іпотеку житлового будинку № 2а по вулиці Жовтневій в с.Піщанка Красноградького району, яка виникла на підставі договору іпотеки № НАВ0G00000015 від 19.10.2017 року, укладеного між позивачем та ЗАТ КБ "Приватбанк". Крім того, просив скасувати заборону на нерухоме майно - житловий будинок № 2а по вулиці Жовтневій в с.Піщанка Красноградького району, встановлену Красноградською державною нотаріальною конторою Харківської області на підставі договору іпотеки № НАВ0G00000015 від 19.10.2017 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19.10.2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ "Приватбанк" було укладено кредитний договір № НАВ0GА. Строк дії кредитного договору не було визначено. Так в 5.1 кредитного договору зазначено, що договір діє "до повного виконання сторонами зобов'язань". Разом з тим, строк виконання зобов'язання з повернення кредиту був визначений : кредит мав повертатись частинами шляхом виплати щомісячних платежів та повністю погашений до 18.10.2027 року включно. На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №НАВ0GА від 19.10.2007 року між ЗАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №НАВ0GА00000015 від 19.10.2007 року, предметом якого є житловий будинок № 2а по вулиці Жовтневій в с.Піщанка Красноградського району Харківської області. Строк дії іпотечного договору також не був визначений.

01.11.2017 року ПриватБанк повідомив ОСОБА_1 про відступлення права вимоги за вказаними кредитним договором та договором іпотеки на користь Акцент-Банку, в підтвердження чого надав копію договору факторингу № 1 від 01.11.2007 року, укладеного між "Приватбанк" та ЗАТ "Акцент-Банк".

11.09.2017 року ПАТ КБ "Акцент-банк" було направлено ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення суми кредиту, сплати процентів та пені на підставі ст.ст.1054, 1050 ЦК України. Визначено новий строк повернення кредиту - 27.09.2014 року.

Пунктом 2.3.3 кредитного договору передбачено право ОСОБА_3 достроково розірвати договір, надіславши боржнику відповідне повідомлення про необхідність дострокового погашення боргу. Таким чином кредитором , на підставі кредитного договору та діючого законодавства було змінено строк зобов'язання. Згідно підпункту б) пункту 2.3.3 кредитного договору він вважається розірваним у зазначеному і повідомленні ОСОБА_3 дату, тобто 27.09.2014 року. На думку представника позивача ОСОБА_3 втратив своє право на звернення до суду з позовом або здійснення позасудового стягнення 27.09.2017 року. А так само і втрачено право банка на виконання зобовязань через договір іпотеки житла.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 в судове засідання не прибули, однак представник позивача подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ПАТ "Акцент-банк" в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча неодноразово був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 19.10.2007 року між ЗАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №НАВ0GА від 19.10.2007 року згідно якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти: шляхом видачі готівки через касу на строк з 19.10.2007 року по 18.10.2027 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії (Кредит) у розмірі 31151,40 доларів США на наступні цілі: придбання автомобіля у розмірі 25000,00 доларів США, а також у розмірі 6151,40 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.10 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного Договору. Періодом сплати вважати період з 15 по 22 число кожного місяця.

Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати ОСОБА_3 кошти (щомісячний платіж) у сумі 311,34 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №НАВ0GА від 19.10.2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №НАВ0GА00000015 від 19.10.2007 року.

01.11.2007 року було укладено договір факторингу між ПАТ КБ "Приватбанк" та ЗАТ "Акцент -ОСОБА_3". Згідно пункту 1 договору факторингу ПриватБанк відступив в повному обсязі Акцент-Банку права вимоги, що випливають з договорів, до боржників згідно переліку (додаток № 1 до договору), в тому числі до ОСОБА_1 згідно кредитного договору № НАВ0GА від 19.10.2007 року. Відступлено право вимоги на отримання на свою користь від Боржників платежів по кредиту, відсоткам, комісіям, винагородам, інших платежів, неустойки (штрафу), пені, які існують у Приватбанка відповідно до умов кредитного договору на дату укладання договору факторингу, а також всіх цих видів платежів, права на отримання яких виникне після укладення договору факторингу, до повного виконання зобовязань боржником, та всіх інших прав в повному обсязі.

Листом від 01.11.2007 року № 20.1.1.3.2/6-6220/1142 ПАТ КБ "Приватбанк" повідомив ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги.

11.09.2014 року ПАТ КБ "Акцент-банк" звернувся до ОСОБА_1 з вимогою про дострокове повернення суми кредиту, а також інших платежів згідно кредитного договору.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У статті 526 ЦК України наведено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобовязання вважаються припиненими.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Як вказано в ст.3 Закону України "Про іпотеку", іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права і обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням).

Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку не доведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Згідно п. 7.3. Кредитного договору НАВ0GА від 19.10.2007 року забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступає житловий будинок по вул. Жовтневій, б.2а, с. Піщанка, Красноградського району Харківської області.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 19.10.2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №НАВ0GА00000015, посвідчений державним нотаріусом Красноградської державної нотаріальної контори Харківської області ОСОБА_5 , згідно якого іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме жилий будинок загальною площею 78,60 кв.м., житловою площею 42,90 кв.м., розташований по вулиці Жовтневій, № 2а, в с.Піщанка Красноградського району Харківської області.

Згідно із ч.1 ст. 4 Закону України "Про іпотеку" обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ч.3 ст.3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у ч.2 ст.3 Закону України "Про іпотеку", відповідно до якої взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Крім того, порядок державної реєстрації іпотек у спірний період регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (втратив чинність 31 січня 2013 року).

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у зв'язку із припиненням основного зобов'язання.

Підстави припинення зобов'язання врегульовані Главою 50 ЦК України, серед яких: проведення належним чином виконання зобов'язання; зарахування зустрічних вимог; домовленість сторін; прощення боргу; поєднання боржника і кредитора в одній особі, тощо.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку" припиняється іпотека, якою забезпечено дійсне кредитне зобов'язання, що виникло на підставі договору, який укладено відповідно до закону щодо його форми та змісту та за яким відбулася фактична передача грошових коштів від банку до позичальника, за однією з підстав, передбачених ст. ст. 598-609 ЦК України або договором, але не пов'язаних із недійсністю кредитного договору, його нікчемністю чи неукладеністю.

Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобовязання буде вважатися виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Суду не було надано документів, що б свідчили про належне виконання боржником зобов'язань та погашення кредитних коштів, сплати пов'язаних з кредитом платежів відповідно до умов, передбачених кредитним договором.

Юридичним наслідком належного виконання зобовязання відповідно до статей 598, 599 ЦК України є припинення зобовязання. Таким чином, з моменту виконання боржником зобовязань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обовя'зків сторін, що складають зміст конкретного зобов'язального правовідношення.

Відповідно до частини 5 статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки визначено статтею 17 Закону України "Про іпотеку". Зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зазначено в частині 1 статті 598 ЦК України. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Комісія та пеня за неналежне виконання договору іпотеки не є складовою кредитного зобов'язання та не можуть бути підставою для відмови у позові про визнання зобов'язання за договором іпотеки припиненим, виключення запису з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом України в Постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2127цс15.

За системним аналізом вищезазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобовязання, зокрема, на підставі виконання.

При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов'язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобовязання.

Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості та припинення у звязку із цим основного зобовязання іпотека припиняється.

Аналогічна позиція викладена в постанові ВСУ від 06.07.2016 року по справі № 6-118цс16.

Враховуючи те, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження припинення основного зобовязання за кредитним договором забезпеченого іпотекою в повному обсязі та зобов'язання за договором іпотеки, яке є похідним від кредитного договору, не вважаються припиненими, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ "АкцентБанк" про припинення іпотеки, слід відмовити.

Правила припинення зобов'язання сформульовані в главі 50 "Припинення зобов'язання" розділу І книги п'ятої "Зобов'язальне право" ЦК України, норми якої передбачають, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609).

Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов'язання норми глави 50 "Припинення зобов'язання" ЦК України не передбачають.

При цьому відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

Згідно з приписами цієї статті особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов'язується із судовим захистом суб'єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб'єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов'язаної особи.

У зобов'язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб'єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов'язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов'язку. Так само й боржник зі спливом позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов'язку.

Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб'єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов'язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя цієї статті). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п'ята цієї статті). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов'язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша цієї статті), установлюючи для особи, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, ЦК України не визнає сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов'язання. Виконання боржником зобов'язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов'язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов'язання не припиняється.

Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України "Про іпотеку"). Вона має похідний характер від основного зобов'язання і за загальним правилом є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 цього Закону).

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Зміст цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.

Так, згідно з абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання. Натомість такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов'язанням, цей Закон не передбачає.

Якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов'язання за кредитним договором і, отже, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України "Про іпотеку".

Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-786цс17 та від 5 липня 2017 року № 6-1840 цс16.

З огляду на наведене, суд прийшов до переконання про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ "Акцент-Банк" про визнання припинененою іпотеки житлового будинку № 2а по вулиці Жовтневій в с.Піщанка Красноградького району, яка виникла на підставі договору іпотеки № НАВ0G00000015 від 19.10.2017 року, укладеного між позивачем та ЗАТ КБ "Приватбанк" та скасуванні заборони на нерухоме майно - житловий будинок № 2а по вулиці Жовтневій в с.Піщанка Красноградького району, встановлену Красноградською державною нотаріальною конторою Харківської області на підставі договору іпотеки № НАВ0G00000015 від 19.10.2017 року.

На підставі ст.ст. 1, 3, 4, 17 Законом України "Про іпотеку", ст.ст. 509, 526, 598-609 ЦК України, ст.ст. 4-5, 12, 76-83,141 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Акцент-банк" про визнання іпотеки припиненою- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Красноградський районний суд Харківської області шляхом подачі в 30 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя І.Г.Рибальченко