Справа № 461/4174/17 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/783/440/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Крайник Н.П., Ніткевича А.В.,

секретар - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 20 липня 2017 року у справі за поданням подання старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Осадець М.О. про тимчасове обмеження виїзду за межі України ОСОБА_1 ,-

в с т а н о в и л а:

Старший державний виконавець Шевченківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Осадець М.О. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язань по виконавчому листу №2/466/2320/13, виданому 21.11.2013 року Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з 07.08.2013 року і до досягнення дітьми повноліття. Подання вмотивовано тим, що зідно вищевказаного виконавчого документу боржником не сплачуються аліменти, такий ухиляється від виконання зобов`язань за виконавчим документом, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 71500 грн., що є підставою для обмеження особи у праві виїзду за межі України.

УхвалоюГалицького районного суду м. Львова від 20 липня 2017 року подання державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Осадець М.О. про тимчасове обмеження виїзду за межі України ОСОБА_1 - задоволено.
Ухваленотимчасово обмежити у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до виконання ним зобов`язань по виконавчому листу №2/466/2320/13, виданому 21.11.2013 року Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з 07.08.2013 року і до досягнення дітьми повноліття.
Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_1 оскаржив таку в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржувана ухвала прийнята без повного з`ясування обставин справи, у зв`язку з чим є необґрунтованою та незаконною.

Зазначає, що наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон і таке право у державного виконавця виникає лише у разі ухилення боржника від виконання судового рішення, що має підтверджуватись сукупністю доказів, які державний виконавець зазначає в поданні. Вважає, що державним виконавцем не було подано жодного належного доказу на підтвердження факту ухилення апелянта від виконання зобов`язань, які покладені на нього судовим рішенням. Звертає увагу на те, що він і його мати подарували позивачці чотирьохкімнатну квартиру в рахунок оплати аліментів, чого державний виконавець не врахував.

Звертає увагу також і на те, що таке подання повинно розглядатися за участю державного виконавця, натомість державний виконавець в судове засідання не з`явився, доказів які б свідчили про умисне ухилення боржника від виконання зобов`язань ним не подано, відтак суд зобов`язаний був з`ясувати ці обставини, шляхом отримання відповідних особистих пояснень державного виконавця в судовому засіданні, а також оглянути матеріали виконавчого провадження. Більше того, Актом державного виконавця від 13 березня 2017 року встановлено, що апелянт проживає в Білорусії за адресою, вказаною у виконавчому листі не проживає. Прибути у м. Львів для дачі пояснень він змоги не мав, так як проживав у Білорусії, хворів.

Також порушено підсудність розгляду такого подання, оскільки ДВС Шевченківського району знаходиться у Шевченківському районі м. Львова, а не ОСОБА_5 . Тому розгляд такого подання територіально підсудний Шевченківському районному суду м. Львова.

Просить ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 20 липня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання.

Учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи не подали. А відтак, колегія суддів приходить до висновку про розгляд справи у відсутності учасників судового процесу, що не з`явилися в судове засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.
15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому Протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

За змістом ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України ( в редакції 2004 року, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції) питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця. Аналогічна норма міститься і у чинній редакції ЦПК України ст.441 ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобов`язань. Громадянинові який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань. При цьому паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено у випадках, передбачених пунктами 1-9 ч. 1 цієї статті, або в разі використання паспорта для вчинення злочину, або виявлення у ньому підробки, а також у випадках припинення громадянства України. Тимчасове затримання або вилучення паспорта у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Державної прикордонної служби України, військовими комісаріатами та консульською службою України.

Таким чином, аналіз перелічених норм законів дає підстави стверджувати, що необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту ухилення боржника - фізичної особи від виконання зобов`язань за рішенням суду. Сам по собі факт наявності заборгованості не може бути підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний довести невиконання боржником ОСОБА_1 рішення суду та зобов`язаний вжити заходів примусового виконання рішення суду.
Задовольняючи подання, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів, виходив з того, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість в сумі 71500,00 грн. по виконавчому листу № 2/466/2320/13, виданому 21.11.2013 року Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з 07.08.2013 року і до досягнення дітьми повноліття.
Крім того, згідно Акта державного виконавця від 13.03.2017 року, за викликом державного виконавця з`явилась мати боржника, яка повідомила виконавця, що ОСОБА_1 проживає у Білорусії та про відсутність у боржника будь-яких доходів.
Дані обставини стверджуються і матеріалами справи.
Колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта на те, що між ним та колишньою дружиною ОСОБА_2 у 2009 році було погоджено, що в рахунок сплати аліментів він передав у власність разом із своєю матір`ю, яка була співвласником квартири, чотирьохкімнатну квартиру за адресою : АДРЕСА_2 , вартістю 70 000 доларів США, оскільки докази про існування такої домовленості в матеріалах справи відсутні і апелянтом суду апеляційної інстанції не подані.
Крім того, як вбачається з мотивів апеляційної скарги, ОСОБА_1 не заперечує факт тривалого невиконання ним рішення суду про стягнення аліментів та наявності в нього заборгованості в сумі 71500,00 грн. по виконавчому листу № 2/466/2320/13, виданому 21.11.2013 року Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення аліментів, однак існування такої заборгованості пояснює проживанням в іншій державі, створенням нової сім`ї, народженням дитини у другому шлюбі, хворобою. Проте, колегія суддів вважає, що такі обставини не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Наявність у боржника невиконаних зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями, та те, що боржник тривалий час ухиляється від виконання вказаних зобов`язань (2013-2017 роки), є достатньою підставою для прийняття судом рішення про обмеження його у праві виїзду за межі України.
Відтак, надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали, дійшов вірного висновку про підставність подання та правомірно задовольнив таке.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Відповідно до приписів ч. 1 п.1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за наслідками розгляду скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Оскаржувана ухвала постановлена судом на підставі наявних у справі доказів з додержанням вимог закону.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Галицького районного суду м. Львова від 20 липня 2017 року відсутні.
У відповідності до вимог ст. 268 ч. 5 абзацу 2 датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Повний текст даного судового рішення складено 31 травня 2018 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 20 липня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст даного судового рішення складено 31 травня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Крайник Н.П.

Ніткевич А.В.