Дата документу 25.05.2018
Справа № 320/5739/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25 травня 2018 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Редько О.В., при секретарі - Колесніковій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі обєднану цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування суми боргу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3 про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ

В провадженні суду знаходиться обєднана цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування суми боргу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3 про визнання договору недійсним.

Як вбачається з уточнених позовних вимог ОСОБА_1, останній просить суд: стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку суму позики у розмірі 338365,00 грн. та суму моральної шкоди в розмірі 8000,00 грн.

У відповідності до позовних вимог ОСОБА_2, остання просить суд визнати недійсним з моменту укладення договір позики між ОСОБА_2 Володимирівниою та ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_4 з іншої сторони.

Сторони в судове засідання не зявилися.

Від ОСОБА_1 надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутність, первісні позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В задоволенні зустрічного позову просить відмовити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

Відповідно до принципу диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України).

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав усіх субєктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що у відповідності до розписки від 14.04.2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали у борг від ОСОБА_4 13000 доларів США строком на 2 місяці./а.с.7/

У відповідності до висновку експерта № 4-69 від 09.06.2017 року відповісти на питання: «Встановити, в яких умовах ОСОБА_2 власноруч написано розписку від 14 квітня 2015 року та вчинено підпис ОСОБА_2 і ОСОБА_3: у незвичних умовах під впливом збивальних факторів і чи перебували особи, які написали і підписали цю розписку у незвичайному психологічному стані?» не виявилось можливим через те, що будь яких діагностичних ознак які б свідчили про виконання підпису навпроти прізвища «ОСОБА_5В.» та рукописного тексту в розписці, яка починається словами: «Я ОСОБА_5...» та закінчується словами: «...ОСОБА_3Я.» в незвичайному стані або незвичайних умовах, зокрема незручній позі не виявлено. Однак, відсутність діагностичного комплексу ознак ще не свідчить про те, що на процес письма не діяли якісь незвичні умови, тому що наявність діагностичних ознак і ступінь їх прояву залежить від індивідуальних особливостей особи: ступеню розвитку письмово-рухової навички, ступеню дії незвичних факторів і стійкості до дії цих факторів. Та частина питання, яка стосується підпису ОСОБА_3 не вирішувалась у звязку із відсутністю будь-яких зразків підписів ОСОБА_3. Відповісти на питання: «Чи було написано розписку від 14 квітня 2015 року під впливом насильницьких (фізичних чи психологічних) дій з боку іншої особи?» не виявилось можливим через те, що будь яких діагностичних ознак які б свідчили про виконання рукописного тексту в розписці, ям починається словами: «Я ОСОБА_5...» та закінчується словами: «...ОСОБА_3Я.» в незвичайному стані або незвичайних умовах, зокрема незручній позі ш виявлено. Однак, відсутність діагностичного комплексу ознак ще не свідчить про те, що на процес письма не діяли якісь незвичні умови, тому що наявність діагностичних ознак і ступінь їх прояву залежить від індивідуальних особливостей особи: ступеню розвитку письмово-рухової навички, ступеню дії незвичних факторів і стійкості до дії цих факторів.

Таким чином, суду були надані належні та допустимі докази, що підтверджують отримання відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 13000 доларів США від ОСОБА_4

ОСОБА_4 помер 03.05.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЖС 389935./т. 1 а.с.48/

Правонаступником ОСОБА_4 являється ОСОБА_1, тобто його син, який прийняв спадщину у встановленому законом порядку.

За змістом ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або іншої особи, визнається судом недійсним.

Правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину (ч. 1 ст. 233 ЦК України).

Частиною 1 ст. 234 ЦК України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

В свою чергу положення ст. 235 цього Кодексу передбачають, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 21, 23, 25 Постанови № 9 від 06 листопада 2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (ст. 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна.

Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Обставини, на які посилалася ОСОБА_2 у своїй зустрічній позовній заяві, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, не підтверджуються жодними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Також посилання позивача за зустрічним позовом на те, що розписка була написана під впливом погроз з боку ОСОБА_4 не підтвердилися висновком експерта № 4-69 від 09.06.2017 року.

Інших належних та допустимих доказів ОСОБА_2 щодо вчинення погроз під час написання розписки з боку ОСОБА_4 суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення боргу законні та обґрунтовані, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі в той час, як позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3 про визнання договору недійсним не підлягають задоволенню, в звязку з необґрунтованістю.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. 525,526, 530,612, 625, 1046 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 89, 263-265, 280-282 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування суми боргу задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_3 РНОКПП, які проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_2, що мешкає АДРЕСА_1 грошові кошти в розмірі 338365 (триста тридцять вісім тисяч триста шістдесят пять) гривень 00 коп.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3 про визнання договору недійсним відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Мелітопольським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга позивачем до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст. 284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складений 06.06.2018 року.

Суддя: О.В. Редько