Справа № 541/1181/18
Провадження № 6/541/192/2018
У Х В А Л А

05 червня 2018 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Сидоренка Ю.В..,

з участю секретаря судового засідання Олешко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Миргородського МР ВДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

04.06.2018 року державний виконавець Покас І.В. звернулася до суду з поданням, датованим 31.05.2018 року, про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2, посилаючись на те, що з 24 квітня 2013 року на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №37696841 з примусового виконання виконавчого листа №2-490 виданого 05.07.2010 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в розмірі 300 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи із 16.04.2010 року і до повноліття сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. Заборгованість станом на 25.12.2017 року становить 36222,48 грн. Згідно рішення №2/541/1015/2017 року Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26.12.2017 року стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 300 гривень щомісячно, призначених у відповідності з рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16.04.2010 року припинено, а розмір стягуваних аліментів збільшено до 1000 грн. щомісячно з 26.12.2017 року до повноліття сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.04.2018 року становить 4000 гривень. За боржником не обліковуються рахунки, відкриті в банках та інших фінансових установах, боржник не перебуває на обліку як пенсіонер. Згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником зареєстровано обєкт нерухомого майна - 1/4 частина квартири АДРЕСА_1, на яку постановою АЕ 606623 від 26.12.2017 року накладено арешт. З метою перевірки наявності рухомого майна боржника за місцем проживання, державним виконавцем 05 грудня 2017 року було здійснено виїзд за адресою місця проживання боржника АДРЕСА_2, де було встановлено, що боржник за даною адресою не проживає, в даній квартирі проживають його батьки. На час виїзду двері ніхто не відчинив. Також 05 грудня 2017 року та 18 квітня 2018 року було здійснено виїзд за адресою місця проживання боржника, що надала стягувач АДРЕСА_3 на час виїзду двері ніхто не відчинив, про що було складено відповідні акти. Оскільки рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, будь яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснено, просить надати дозвіл в порядку ст. 439 ЦПК України на примусове проникнення до житлових та інших приміщень, розташованих за адресами: АДРЕСА_4, 1/2 частина якої належить ОСОБА_5, та АДРЕСА_5, 1/4 частина якої належить боржнику ОСОБА_2.

Представник Миргородського МР ВДВС ГТУЮ у Полтавській області в судове засідання не зявився, до суду подав заяву, в якій просив розглянути подання без його участі.

Суд, дослідивши подання та долучені до нього матеріали, вважає, що подання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З 24 квітня 2013 року на виконанні у Миргородському МР ВДВС ГТУЮ у Полтавській областіперебуває виконавче провадження №37696841 з примусового виконання виконавчого листа №2-490 виданого 05.07.2010 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 300 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи із 16.04.2010 року і до повноліття дитини. Заборгованість станом на 25.12.2017 року становила 36222,48 грн. Згідно з рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26.12.2017 року у справі № 541/1968/2017 стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 300 гривень щомісячно, призначених у відповідності з рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16.04.2010 року припинено, а розмір стягуваних аліментів збільшено до 1000 грн. щомісячно починаючи з 26.12.2017 року і до повноліття сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.04.2018 року становить 4000 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Статтею 311 ЦК передбачено право на недоторканність житла. У частинах 1, 2ст. 311 ЦК зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обовязком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобовязань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

В матеріалах подання відсутні будь-які докази того, що боржник перешкоджає вільному доступу державного виконавця до належного йому житла.

Додані до подання акти державного виконавця від 05 грудня 2017 року та акт від 18 квітня 2018 року про те, що він не зміг потрапити до квартири боржника не є належними доказами перешкоджання ним державному виконавцю вільному доступу до його квартири. Із доданих до подання актів не вбачається часу проведення виконавчих дій, які могли проводитись у час перебування боржника на роботі, лікуванні, у відпустці, тому вказані акти не можуть вважатися належними і допустимими доказами для надання дозволу на примусове проникнення в житло боржника. Державним виконавцем не встановлені та не опитані сусіди щодо проживання чи не проживання боржника у цих квартирах, до подання не додані виклики боржника до державного виконавця, направлені у встановленому законом порядку.

Крім того, як вбачається з інформаційної довідки від 06.04.2018 року з Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта встановлено, що квартира №80 в будинку №47/2 в м.Миргороді Полтавської області належить на праві спільної часткової власності і частка боржника становить 1/4 частину, тобто при наданні дозволу на проникнення до вище вказаного житла можуть бути порушенні конституційні права іншого (інших) співвласника (співвласників) квартири, що є неприпустимим. Кому належить квартира АДРЕСА_6 інформація в поданні відсутня

Також виконавцем не надано доказів того, що боржник був належним чином повідомлений про здійснення останнім виконавчих дій, а відтак в суду відсутні докази, що боржник навмисно не надає державному виконавцю доступ до квартири.

Окрім того, в матеріалах подання відсутні дані про те, що у вказаних житлових приміщеннях знаходиться майно чи кошти боржника та не зазначена мета, з якою державний виконавець бажає проникнути до житла боржника.

Таким чином, подання не містить доказів того, що боржник ОСОБА_2 чинить перешкоди у вільному доступу державного виконавця саме до свого житла, до якого необхідно здійснити примусове проникнення, тобто не подано належного обґрунтування необхідності проведення виконавчих дій із проникненням до житлових приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_7.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вказане подання до суду подано передчасно, без здійснення всіх необхідних дій, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а тому у його задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст 353, 439 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні подання державного виконавця Миргородського МР ВДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_1 від 31.05.2018 про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя: ОСОБА_6