Справа № 752/4802/16-ц
Провадження №: 2/752/360/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2018 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Веременко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Корольчук Ольга Сергіївна, Іпотечний центр в м.Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» - про визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

28 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулася в Голосіївський районний суд м.Києва з позовом до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Корольчук Ольга Сергіївна - про визнання права власності.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що у період з 08.01.1999 року по 17.02.2012 року вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_4. Від цього шлюбу народилося двоє дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8 року та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9 року.

Під час шлюбу ними, як подружжям була набута у власність трикімнатна квартира АДРЕСА_5, жилою площею 46,30 кв.м., загальною площею 79,60 кв.м. Свідоцтво про право власності на квартиру оформлено 07.06.2002 року на ім»я чоловіка - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_10 року. ОСОБА_4 помер, а 15.03.2016 року, вона звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу (далі - КМНО) Корольчук О.С. із заявою про видачу, у зв»язку зі смертю чоловіка, свідоцтва про право власності на ? частку в спільному майні подружжя, або свідоцтва про право на спадщину колишнього чоловіка. 15.03.2016 року нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовила в задоволенні її заяви у зв»язку з тим, що свідоцтво про право на спадщину не може бути видане, оскільки вона не входить до кола спадкоємців; з тим, що їх шлюб з ОСОБА_4 був розірваний 17.02.2012 року і вона не є одним з подружжя, що пережив іншого; рекомендувала вирішувати питання права власності в судовому порядку.

Стверджувала про те, що квартира АДРЕСА_6 є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_4, шлюбного договору між ними не укладалося, вона не може реалізувати своє право власності у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру. Відповідачка, яка є матір»ю ОСОБА_4, після його смерті заволоділа свідоцтвом про право власності на квартиру, претендує на частку квартири, ставиться до онуків вороже, від своєї частки в праві власності на спадщину на користь внуків не відмовлялася, хоча знає, що позивачці та дітям немає де жити, оскільки вони не мають власного житла та вимушені надалі орендувати житло за останні кошти.

Посилаючись на положення ст.ст. 13, 41 Конституції, ст.ст. 60 ч.ч. 1, 2, 70 СК України, ст.ст. 355 ч.1; 368 ч.1; 370 ч.ч. 1, 2; 317ч.1; 319 ч.1, 391, 383 ч.1 ЦК України, просила: визнати за нею право власності на ? частку квартири АДРЕСА_7

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з зазначених у позовні заяві підстав.

Позивачка пояснила, що при розірванні у 2009 році судом шлюбу спір про поділ спільно нажитого майна не вирішувався, оскільки такого спору між нею та ОСОБА_4 не було, після розірвання у 2009 році судом шлюбу вона та ОСОБА_4 продовжували проживати в спільно придбаній квартирі АДРЕСА_8 до 2012 року, потім з дітьми виїхала, але продовжувала спілкування з колишнім чоловіком. Чоловік з 2004 року не працював та кошти за квартиру не сплачував, за кредит сплачувала вона. Оригінали квитанцій та свідоцтво про право власності на квартиру залишилися в квартирі, після смерті ОСОБА_4 ними заволоділа відповідачка. Сплачувала за погашення кредиту в т.ч. після смерті колишнього чоловіка, згідна сплачувати й надалі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Посилався на те, що шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був розірваний в 2009 році. Заперечив проти тверджень позивачки про відсутність в ОСОБА_4 джерел доходу та неможливість погашення кредиту після розірвання шлюбу, посилаючись на те, що ОСОБА_4 мав право заняття адвокатською діяльністю, а також був суддею постійно діючого третейського суду при ВГО «СГ «Народне судочинство», тож мав власні доходи, з яких сплачував погашення кредиту. Позивачка з часу розірвання шлюбу у 2009 році. спірною квартирою не цікавилася, звернулася в суд з даним позовом з пропуском строку позовної давності. Просив суд застосувати до заявлених позовних вимог позовну давність, у позові відмовити.

Відповідачка надіслала до суду заяву (а.с.35), в якій просила в позові відмовити у зв»язку з тим, що частка ОСОБА_1 не виділена з частки, яку вони спільно з ОСОБА_4 платили за квартиру, зазначила, що ОСОБА_4 платив за квартиру і всі послуги особисто. Також надіслала до суду заяву, в якій зазначала, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було розірвано рішенням суду від 12.10.2009 року, свідоцтво про розірвання шлюбу ОСОБА_1 отримала 17.02.2012 року, на момент подачі 28.03.2016 року позову сплив строк позовної давності. Просила застосувати до позовних вимог ОСОБА_1 позовну давність, у позові відмовити (а.с.38).

Третя особа - приватний нотаріус КМНО Корольчук О.С., будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з»явилася, надіслала до суду лист, в якому зазначила, що проти позову не заперечує та просить розглянути справу в її відсутності (а.с.12).

Під час судового провадження до участі в справі в якості третьої особи судом залучено Іпотечний центр в м.Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», представник якого будучи присутнім у попередніх судових засіданнях вважав позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Пояснював, що кредит було оформлено на чоловіка позивачки, разом з тим його надано на придбання житла для всієї сім»ї - в т.ч. позивачки та дітей. Зобов»язання за Кредитною угодою виконуються й наразі, заборгованість по платежах відсутня.

Відповідно п.9 роділу ХІII ЦПК України «Перехідні положення» (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017), дану справу, провадження в якій відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, суд розглядає за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника відповідачки, показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивачка та ОСОБА_4 з 08.01.1999 року перебували в зареєстрованому шлюбі (актовий запис №8).

Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_8 року народився син - ОСОБА_5, а ІНФОРМАЦІЯ_9 року народилася дочка - ОСОБА_6 (копії свідоцтв про народження - 62, 63).

26.10.2000 року між Виконавчою дирекцією Державного Фонду сприяння молодіжному житловому будівництву (Розпорядник) та ОСОБА_4 (Позичальник) була укладена Кредитна угода №60 (далі - Кредитна угода), відповідно якої ОСОБА_4 було надано кредит в сумі 86 264,00 грн, терміном повернення 30 років з часу отримання документів на право володіння та користування житлом - на будівництво житла, загальною площею 81,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_9, згідно з умовами Положення про порядок надання пільгового довготермінового державного Кредиту молодим сім»ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію житла), затвердженого Постановою КМУ від 17.05.1999 року. №825 (п.1.1. Кредитної угоди).

Згідно п.2.3. Кредитної угоди позичальник зобов»язався внести на особистий рахунок в Банку, вказаному в п.1.2., кошти попереднього внеску в сумі 15 391,00 грн.

В подальшому Регіональним відділенням Державного Фонду сприяння молодіжному житловому будівництву (Розпорядник), як правонаступником Державного Фонду сприяння молодіжному житловому будівництву з питань кредитування в м.Києві та Позичальником ОСОБА_4 було укладено Додаткову угоду від 30.11.2001 року (а.с.144) та Додаткову угоду від 18.03.2002 року (а.с.145) до Кредитної угоди №60 від 26.10.2000 року, якими пункт 1.1. та пункт 2.3. Кредитної угоди викладено в новій редакції.

Так, Додатковою угодою від 18.03.2002 року до кредитної угоди №60 від 26.10.2000 року, змінено редакцію пункту 1.1. Кредитної угоди (а.с.145), розмір кредиту визначено в сумі 94 063,00грн, термін повернення - 30 років з часу отримання документів на право володіння та користування житлом; пункт 2.3. викладено в редакції: Позичальник вносить на особистий рахунок в Банку, вказаному в п. 1.2. кошти попереднього внеску (не менше 5 відсотків) відповідно до розрахунку попереднього внеску в сумі 5 328,00 грн та остаточну суму попереднього внеску у розмірі 5 919,00 грн під час отримання документів на право користування збудованим (реконструйованим) житлом виходячи з фактичної вартості площі збудованого житла. Різниця коштів, внесених Позичальником 01.11.2000 року (приходний касовий ордер №11) в сумі 4 144,00грн, підлягає поверненню на особистий р/р Позичальника, в рахунок подальшого погашення суми наданого кредиту.

Зазначена Кредитна угода та додаткові угоди до неї укладені ОСОБА_4 в інтересах всієї сім»ї, складом: ОСОБА_4; ОСОБА_10, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_11 народження, що вбачається зі змісту її п.1.1., Додатку №1 до Кредитної угоди (а.с.137-142), підписаної також позивачкою ОСОБА_1; до вказаної квартири 23.07.2002 року вселилися та були зареєстровані в ній всі члени сім»ї: ОСОБА_4, позивачка ОСОБА_1, син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (довідка Форма №3 ТОВ «Ліко-Житлосервіс» від 08.09.2015р. (а.с.72).

Відповідно до правил ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Довідкою ДГО «Житлоінвест» від 05.04.2002 року, виданою Державним Фондом сприяння житловому будівництву підтверджено, що, позичальник ОСОБА_4 сплатив вартість квартири АДРЕСА_2, корп.1 в повному обсязі в сумі 103 297,00грн (а.с.143).

07.06.2002 року Головним управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 04.06.2002 року №766-С/КІ, ОСОБА_4, видано свідоцтво про право власності на АДРЕСА_10, жилою площею 46,30 кв.м., загальною площею 79,60 кв.м., право власності зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна 12.06.2002 року, записано в реєстрову книгу за реєстровим номером 43290 (копія свідоцтва про право власності на квартиру серії НОМЕР_3 - а.с. 9, інформаційна довідка - а.с.75).

04.07.2002 року між ОСОБА_4, як заставодавцем, та Регіональним відділенням Державного Фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, як заставодержателем, укладено договір застави квартири АДРЕСА_3 корп.1 в забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов»язань за Кредитною угодою №60 від 26.10.2000 року (а.с.39).

Відповідно ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, та, згідно правил ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч.1). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2).

При цьому, згідно ч.1 ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Отже, квартира АДРЕСА_3 корп.1 у м.Києві, як була набута подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за час шлюбу, відповідно положень ч.3 ст.368 ЦК України,ст.ст. 60, 61 ч.3 СК України, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 12.10.2009 року (справа №2-4912/09), яке набрало законної сили 23.10.2009 року, шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.209).

Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, відповідно, шлюб позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_4, є припиненим 23.10.2009 року.

ІНФОРМАЦІЯ_12 року ОСОБА_4 помер у віці 44 років, про що 12.08.2015 року Відділом реєстрації смерті у м.Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві 12.08.2015 року, складено відповідний актовий запис №12444 та видано свідоцтво про смерть (копія свідоцтва - а.с. 10).

Відповідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 02.09.2015 року, у Спадковому реєстрі відсутня інформація про складення ОСОБА_4 заповіту (а.с.67).

Згідно довідки ТОВ «Ліко-Житлосервіс» від 08.09.2015 року №1243 (а.с.73), ОСОБА_4 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_11 з 23.07.2002 року до моменту смерті. Помер і знятий з реєстрації по ф.А. 27.08.2015 року у зв»язку зі смертю.

У вказаній квартирі на час смерті ОСОБА_4 також зареєстровані з 23.07.2002 року позивачка ОСОБА_1 (колишня дружина), син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (довідка Форма №3 ТОВ «Ліко-Житлосервіс» від 08.09.2015 року (а.с.72).

Відповідно надісланої до суду приватним нотаріусом КМНО Корольчук О.С. копії спадкової справи №57881869 до майна померлого 12.08.2015 року ОСОБА_4, позивачка ОСОБА_1 02.09.2015 року подала приватному нотаріусу КМНО Корольчук О.С. заяву про прийняття спадщини, в якій повідомила, що ІНФОРМАЦІЯ_10 року помер її колишній чоловік - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце народження: Вінницька область, Тульчинський район, село Журавлівка, останнє місце проживання якого було: АДРЕСА_11 та просила виділити ? частку в спільному сумісному майні нажитому в зареєстрованому шлюбі; сповістила, що спадкоємцями померлого є його діти - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

13.10.2015 року батьком померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_11 складено заяву компетентним органам, яку посвідчено державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори Сухомлін О.А., в якій він ставить до відома, що він відмовляється від належної йому частки спадщини (відмовляється від прийняття спадщини), яка залишилася після смерті сина, ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 року, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.76).

13.10.2015 року матір»ю померлого ОСОБА_4 - відповідачкою ОСОБА_2 складено заяву компетентним органам, яку посвідчено державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори Сухомлін О.А., якою вона повідомила про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_10 року сина - ОСОБА_4 (а.с.79).

19.10.2015 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_11 народження, які діють за згодою своєї матері - ОСОБА_1, подано приватному нотаріусу КМНО Корольчук О.С. заяву про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_10 року їх батька - ОСОБА_4 (а.с.81).

20.01.2016 року за вих.№5 приватний нотаріус КМНО Корольчук О.С. повідомила відповідачці ОСОБА_2, яка проживає: АДРЕСА_12, що після смерті сина ОСОБА_2 - ОСОБА_4, після 11.02.2016 року на її ім»я буде видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку квартири, з урахуванням 1/8 частки, від якої відмовився батько померлого - ОСОБА_11, оскільки ? частка в спільному майні, нажитому в зареєстрованому шлюбі виділена дружині померлого - ОСОБА_1, а по 1/8 частці квартири за свідоцтвами про право на спадщину за законом належить дітям померлого - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (копія листа - а.с.34).

15.03.2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса КМНО Корольчук О.С. із заявою, в якій просила видати їй свідоцтво про право власності на ? частку у спільному майні подружжя або свідоцтво про право на спадщину після смерті її колишнього чоловіка ОСОБА_13, який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 року (копія заяви - а.с. 11).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.03.2016 року (копія - а.с.12) приватний нотаріус КМНО Корольчук О.С. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності або свідоцтва про право на спадщину на ? частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_13 після смерті колишнього чоловіка ОСОБА_4, з підстав:

1) свідоцтво про право на спадщину не може бути видане у зв»язку з тим, що ОСОБА_1 не входить до кола спадкоємців;

2) згідно глави ХІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України свідоцтво про право власності на ? частку в спільному майні подружжя видається пережившому подружжю. Шлюб з ОСОБА_4 був розірваний 17 лютого 2012 року, таким чином заявниця є колишньою дружиною і майнові відносини могли бути вирішені при розірванні шлюбу;

3) оригінали документів на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_13 відсутні і надана на запит нотаріуса інформаційна довідка БТІ не є правовстановлюючим документом.

15.03.2015 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса КМНО Корольчук О.С. із заявою, в якій повідомила, що буде звертатися до суду за визнанням права власності на ? частину у спільному майні подружжя та просила іншим спадкоємцям свідоцтво про право на спадщину не видавати (а.с.96). Видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_10 року ОСОБА_4 приватним нотаріусом КМНО Корольчук О.С. призупинено до вирішення справ у судовому порядку.

11.08.2016 року відповідачка ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса КМНО Корольчук О.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 (а.с.96)

06.10.2016 року приватним нотаріусом КМНО Корольчук О.С. повідомлено ОСОБА_2 про заведення спадкової справи до майна померлого ОСОБА_4, винесення нею 15.03.2016 року постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії - видачу колишній дружні померлого ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на ? частку квартири АДРЕСА_4 корп.1 у м.Києві та призупинення видачі спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину до вирішення справ у судовому поряду (а.с.98).

Відповідно положень ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Стаття 68 СК України визначає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч.1). Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ч.2 ст.68 СК України, ч.2 ст.369 ЦК України).

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст.70 СК України).

Доказів щодо домовленості подружжя ОСОБА_1 про визначення іншого розміру часток на придбану під час шлюбу квартиру сторонами не надано, шлюбний договір подружжям не укладався.

То ж, відповідно ст.70 СК України, частки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на вказану квартиру, є рівними.

Разом з тим, станом на час смерті ОСОБА_4 та наразі продовжують існувати зобов»язання позичальника щодо повернення отриманого кредиту за укладеною в інтересах сім»ї Кредитною угодою.

Частиною 4 статті 65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Отже, разом з набуттям, відповідно наведених положень ч.3 ст.368 ЦК України,ст.ст. 60, 61 ч.3 СК України, права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 корп.1у м.Києві, позивачкою, як і ОСОБА_4, набуто обов»язок по поверненню кредиту за укладеною ОСОБА_4 в інтересах сім»ї Кредитною угодою.

Відповідно правового висновку ВСУ у справі № 6-539цс16, при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім»ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов'язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов'язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Для правильного вирішення справи необхідно встановити, за рахунок кого з подружжя здійснювалося погашення їх спільного боргу, чи не вносили сторони свої особисті кошти в рахунок погашення зобов'язань за договорами позики.

З довідки №204 від 17.03.2017 року Іпотечного центру в м.Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» вбачається, що, згідно кредитної угоди №60 від 26.10.2000 року, укладеної Іпотечним центром в м.Києві та Київській області ДСФУ «ДФСМЖБ» з позичальником ОСОБА_4, сума наданого кредиту становить 94 063,00 грн. У зв'язку з народженням дітей була надана пільга в сумі 23 515,75 грн. Кредит до повернення з урахуванням пільги становить 70 547,25 грн. Залишок кредиту станом на 17.02.2012 року становив 44 109,30 грн; залишок кредиту станом на ІНФОРМАЦІЯ_10 року становив 36 209,30 грн; залишок кредиту станом на 17.03.2017 року становив 26 885,12 грн (а.с.156).

За даними акту звірки взаємних розрахунків (а.с.222), залишок непогашеної заборгованості за укладеним між Іпотечним центром Держмолодьжитла та ОСОБА_4 кредитним договором №60 від 26.10.2000 року, в сумі 94 063,00грн під 0%, станом на 31.12.2017 року, складала 16 209,30 грн.

15.06.2017 року Іпотечним центром в м.Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» видано довідку №449, за змістом якої залишок кредиту станом на 15.06.2017 року становив 26 209,30 грн (а.с.178).

Відповідно наданої Іпотечним центром в м.Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» на виконання ухвали суду від 13.06.2018 року (а.с.233-234) інформації, на виконання умов кредитної угоди №60 від 26.10.2000 року, укладеної між Виконавчою дирекцією Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву в особі ОСОБА_14 та позичальником ОСОБА_4 були здійсненні платежі на погашення кредиту:

за період з 18.03.2002р. по 12.10.2009р. - в сумі 17 712,88грн, залишок непогашеного кредиту - 52 834,37грн;

з 12.10.2009р. по 17.02.2012 - 6 575,07грн, залишок непогашеного кредиту - 46 259,03 коп;

з 17.02.2012р. по 11.08.2015р. - 10 050,00грн, залишок непогашеного кредиту - 36 209,03 грн;

з 12.08.2015р. по 03.10.2018р. - 26 000,00 грн, залишок непогашеного кредиту - 10 209,03грн;

при цьому платежі від 09.03.2017 р. в сумі 1 300 грн. 00 коп., від 15.03.2017р. в сумі 8 700 грн. 00 коп., від 22.06.2017р. в сумі 10 000 грн. 00 коп., від 18.06.2018 р. в сумі 6 000 грн. 00 коп. за вказаною кредитною угодою були здійсненні через ОСОБА_10. Всі інші платежі за вищевказаною кредитною угодою здійснювались від імені позичальника - ОСОБА_4

Отже, у судовому засіданні встановлено, що у період перебування позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі на виконання зобов»язань Позичальника за Кредитною угодою №60 від 26.10.2000 року щодо повернення кредиту було погашено 43,83% суми кредиту, а саме 41 228,63грн (пільга в сумі 23 515,75 грн у зв'язку з народженням дитини + 17 712,88грн оплати за період з 18.03.2002 року по 12.10.2009 року = 41 228,63грн х 100% : 94 063,00грн = 43,83%).

Крім того, суд бере до уваги, що згідно наведеної вище довідки ДГО «Житлоінвест» від 05.04.2002 року (а.с.143), повна сплачена ОСОБА_4 вартість квартири АДРЕСА_2, корп.1, становить 103 297,00грн.

Тобто, у період шлюбу подружжям була частково сплачено вартість квартири - в розмірі 9 234грн (103 297,00грн (повна вартість квартири) - 94 063,00 грн (вартість кредиту за Кредитною угодою) = 9 234грн) та частково виконано кредитні зобов»язання, з урахуванням вище вказаної пільги - повернуто кредитні кошти в розмірі 41 228,63грн, або 43,83% кредиту.

У період після розірвання шлюбу до 17.02.2012 року за Кредитною угодою було сплачено 6 575,07грн, що становить 6,99% суми кредиту; з 17.02.2012 року до ІНФОРМАЦІЯ_10 року (дня смерті ОСОБА_4.) сплачено 10 050,00грн, тобто, 17,67% кредиту. Таким чином, з 23.10.2009 рокудо ІНФОРМАЦІЯ_10 року від імені позичальника - ОСОБА_4 на виконання зобов»язань повернуто 16 625,07грн (6 575,07грн + 10 050,00грн), тобто 24,66% кредитних коштів.

Відповідно ч.ч. 1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Позивачкою не надано суду доказів на підтвердження своїх пояснень про сплату нею особистих коштів на виконання зобовязань позичальника за Кредитною угодою після розірвання шлюбу і до дня смерті ОСОБА_4, в т.ч. оригіналів квитанцій про здійснення платежів від імені позичальника - ОСОБА_4 у вказаний період.

В той же час, відповідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, згідно зазначеної вище інформації Іпотечного центру в м.Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (а.с.233-234), наданих позивачкою квитанцій (а.с. 176, 177, 221), здійснені з 12.08.2015 року по 03.10.2018 року, в погашення кредиту платежі за Кредитною угодою на загальну суму 26 000,00 грн були здійсненні через ОСОБА_10, що становить 27,64% кредиту (26 000,00 грн х 100% : 94 063,00грн = 27,64%), або 25,17% вартості квартири (26 000,00 грн х 100% : 103 297,00грн = 25,17%).

Відповідно правового висновку ВСУ у справі № 6-539цс16, при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім»ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов'язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов'язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Для правильного вирішення справи необхідно встановити, за рахунок кого з подружжя здійснювалося погашення їх спільного боргу, чи не вносили сторони свої особисті кошти в рахунок погашення зобов'язань за договорами позики.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачка після смерті ОСОБА_4, відповідно положень ч.4 ст.65 СК України,продовжувала виконувати взяті ОСОБА_4 в інтересах сім»ї - в т.ч. позивачки та їх дітей - зобов»язання по поверненню кредиту за Кредитною угодою №60 від 26.10.2000 року, при цьому період виконання нею такого обов»язку не має правового значення.

Суд також враховує намір позивачки надалі сплачувати залишок непогашеного кредиту, розмір якого, згідно інформації (а.с.233-234), станом на 03.10.2018р., становить 10 209,03грн.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України), та кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України).

Позивачка просить визнати за нею на ? частку квартири АДРЕСА_3 корп.1у м.Києві, інших позовних вимог не заявляє, суд, з урахуванням встановлених в судовому засіданні наведених вище обставин, відповідно положень ст.70 СК України, вважає такі позовні вимоги обґрунтованими.

Відповідачкою ОСОБА_2 не визнається право позивачки ОСОБА_1 на ? частку квартири АДРЕСА_1 корпус №1 у м.Києві, набутої подружжям ОСОБА_1 під час шлюбу, відповідно невизнане право підлягає захисту. Крім того, відповідачка та її представник просять застосувати до заявлених позовних вимог позовну давність.

Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність, тривалістю у три роки. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.261 ЦК України).

Частиною 2 статті 72 СК України визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Отже, відповідно наведених правил ст.261 ЦК України, ч.2 ст.72 СК України, трирічний строк позовної давності до вимоги про поділ майна обчислюється не від дня розірвання шлюбу, а від дня, коли один із співвласників (колишній подружжя) дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що після розірвання шлюбу вона продовжувала користуватися квартирою АДРЕСА_14, належною подружжю на праві спільної сумісної власності,проживаючи як і ОСОБА_4, в цій квартирі. Проживала у вказаній квартирі до 2012 року, потім переїхала з дітьми до іншого житла; колишній чоловік надалі залишився проживати за вказаною адресою, не здійснюючи жодним чином розпорядження вказаною квартирою.

На підтвердження таких фактів свідчить також та обставина, що свідоцтво про розірвання шлюбу було отримано позивачкою лише 17.02.2012 року та Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції м.Києва зареєстровано розірвання шлюбу 17.02.2012 року (актовий запис за №39 від 17.021.2012 року) (копія- а.с. 66 зворот).

Також допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 підтвердили, що після розірвання шлюбу позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мешкали разом приблизно до 2013р., після чого позивачка виїхала з дітьми до її батьків. Спостерігали, що у період 2013-2015 років ОСОБА_1 та ОСОБА_4 разом забирали дітей зі школи, разом з дітьми проводили вільний час у місцях загального відпочинку. У суду відсутні сумніви в правдивості показань вказаних свідків у зв»язку з їх послідовністю, узгодженістю та відсутністю даних щодо особистої заінтересованості свідків в результатах розгляду даної справи.

Явку в судове засідання свідка ОСОБА_15 представник відповідачки не забезпечив.

Виходячи з правил ч.1 ст.63, ч.1 ст.68 СК України, розірвання шлюбу в 2009 році та припинення користування в 2012 році позивачкою ОСОБА_1 придбаною в шлюбі із ОСОБА_4 квартирою, за відсутності конкретних домовленостей подружжя (колишнього подружжя) ОСОБА_4 не впливає на обсяг прав ОСОБА_1 на вказану квартиру та їх здійснення.

Суд вважає, що позивачкою не пропущено визначений ст.261 ЦК України, ч.2 ст.72 СК України строк звернення за захистом свого права власності, оскільки до часу смерті її колишнього чоловіка ОСОБА_4 у позивачки не було підстав для звернення за захистом порушеного її права власності на придбану подружжям квартиру, оскільки дані щодо порушення чи невизнання такого її права ні ОСОБА_4 за його життя, ні будь-якими іншими особами до часу його смерті - відсутні та суду не надані.

При цьому, виходячи з положень ст.261 ЦК України, ч.2 ст.72 СК України, перебіг позовної давності для звернення позивачки за захистом невизнаного права власності на придбане під час перебування в шлюбі майно - спірну квартиру - почався з часу, коли вона довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, суд приходить до висновку, що моментом початку перебігу позовної давності в даному випадку, коли позивачка могла довідатися про порушення свого права, з урахуванням правил ст.ст. 253, 260, 261 ч.1 ЦК України, є 12.08.2015 року - наступний день після відкриття ІНФОРМАЦІЯ_10 року спадщини у виді квартири АДРЕСА_3 корп.1 у м.Києві, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4, та виникнення в спадкоємців права на прийняття спадщини.

Позивачка ж звернулася в суд з даним позовом у березні 2016 року. Отже строк звернення в суд з даним позовом нею не є пропущеним.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Позивачкою при зверненні в суд понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 6 800грн (а.с.1), які, відповідно положень ч.1 ст.141 ЦК України, у зв»язку із задоволенням позову, підлягають покладенню на відповідачку.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 76-82, 141, 209, 258, 259, 263-265, 268, 273, 351, 352, 354, 355, п.п.15.5 п.15 Розділу ХІІІ ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Корольчук Ольга Сергіївна, Іпотечний центр в м.Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» - про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) право власності на ? частку квартири АДРЕСА_7

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 6 800 (шість тисяч вісімсот) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.Г. Плахотнюк