Ухвала

Іменем України

06 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 484/3966/18

провадження № 61-47444ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 вересня 2018 року у складі судді: Панькова Д. А., та постанову Миколаївського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року у складі суддів: Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В., Лівінського І. В., у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по орендній платі,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5.) звернулася із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по орендній платі.

Позов мотивований тим, що 15 вересня 2013 року позивач уклала з ФОП ОСОБА_4 договір, за умовами якого передала в платне користування магазин по АДРЕСА_1. Оскільки відповідач, яка у 2016 році припинила свою діяльність як підприємець, не сплачує в установлений в договорі строк орендну плату, позивач просила задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 вересня 2018 року відкрито провадження у справі.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позовна заява за змістом і формою відповідає вимогам, передбаченим статтею 175 ЦПК України, а справа підсудна Первомайському міськрайонному суду Миколаївської області.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 вересня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що між сторонами виник спір саме з приводу нерухомого майна, а на ці правовідносини поширюється дія частини першої статті 30 ЦПК України, тому висновок суду першої інстанції про підсудність справи Первомайському міськрайонному суду Миколаївської області є правомірним.

ОСОБА_4 21 листопада 2018 року через засоби поштового зв'язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 вересня 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та передати справу на розгляд до належного суду.

ОСОБА_4 у касаційній скарзі посилається на порушенням судами норм процесуального права. Касаційна скарга мотивована тим, що правила виключної підсудності не поширюються на позови, що виникають із зобов'язань щодо прав на нерухоме майно (найм, оренда, застава, тощо). До таких позовів застосовуються загальні правила підсудності. У позові позивач посилається на частину восьму статті 110 ЦПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), однак її також неможливо застосувати саме до цього предмету позову, оскільки у договорі оренди від 15 вересня 2013 року не визначено місце виконання цього договору. Предметом позову є стягнення грошових коштів, які знаходяться у м. Умань, тому справа має розглядатися також у м. Умань.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

У частині першій статті 30 ЦПК України визначено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 296/1657/18 зроблено висновок, що «виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 30 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини».

Встановивши, що позов виник із приводу нерухомого майна, що знаходиться у м. Первомайську Миколаївської області, суди зробили обґрунтований висновок про підсудність справи Первомайському міськрайонному суду Миколаївської області.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 вересня 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по орендній платі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель