12.12.2018 227/3524/18
12 грудня 2018 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючої судді Любчик В.М.,
секретаря судового засідання Сафронової К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження та заочного розгляду в приміщенні Добропільського міськрайонного суду Донецької області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Білицька міська рада, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,-
17 серпня 2018 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Білицька міська рада, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.
Позивач ОСОБА_1 в відкрите судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином шляхом розміщення інформації на сторінці Добропільського міськрайонного суду Донецької області офіційного веб - порталу «Судова влада України» в мережі Інтернет, причини неявки суду невідомі. Відзив на позовну заяву від відповідачів не надходив.
Представник третьої особи Білицької міської ради в відкрите судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, по суті позовних вимог заперечень не має.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У звязку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі доказів і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідачів копію рішення суду для відома.
Суд, дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Так, 22 грудня 1993 року виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м. Білицьке було видано ОСОБА_1 ордер № 34 на жиле приміщення, з правом зайняття жилого приміщення за адресою: Донецька область, м. Білицьке м. Добропілля, вул. Харківська, 35/72, разом зі своєю сім'єю: дружиною, дочкою та сином (а.с.8).
28 жовтня 2005 року шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії I-HO № 018935 виданого 28 жовтня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Добропілля Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а.с.7).
Відповідачі: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Білицької міської ради № 284 від 03.08.2018 року (а.с.10).
Згідно акту обстеження матеріально-побутового стану від 30 липня 2018 року та довідки приватного підприємства «Білицька ремонтно-експлуатаційна служба» «Надія» № 1129 від 07.08.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, проте з 2006 року за вказаною адресою не проживають (а.с.9, 11).
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачі не проживають у квартирі за адресою: Донецька область, м. Білицьке м. Добропілля, вул. Харківська, 35/72, понад десять років, не утримують її, не слідкують за її станом, не сплачують комунальні платежі, а отже не виконують своїх обов'язків, як квартирокористувачі.
Згідно ч. ч. 4-5 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Статті 61-70 ЖК України передбачають і встановлюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.
Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.
Згідно ч.ч. 1, 3 до ст. 815 ЦК України, наймач зобов'язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.
Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми особами. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім'ї наймача житла державного, комінального житлового фонду визначено ст. 71 ЖК України, а їхні права та обов'язки - ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадинами. У той же час, умови збереження житла за цивільним законодавством визначаються строками встановленими за згодою сторін, абсолютне право власності на житло не обмежується ні строками, ні територією.
Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Отже, якщо тимчасова відсутність особи перевищила шість місяців, наймодавець має право звернутись із позовом про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.
Як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім'ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою до відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами.
Керуючись ст. ст. 9, 61-72 ЖК УРСР, ст. ст. 815 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 141, 247, 259, 264-265, 268, 280-286 ЦПК України, суд,
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Білицька міська рада, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення шляхом подання скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Добропільський міськрайонний суд Донецької області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст заочного рішення складений 12 грудня 2018 року.
Головуюча суддя В.М.Любчик