Справа № 524/9813/17
Провадження №2/524/938/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі:
головуючого судді - Кривич Ж.О.,
секретаря судового засідання Крижановської Я.О.,
з участю представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
До суду звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову зазначає, що вона є власником будинку з господарськими будівлями по пров. Стахановському, 13, у м. Кременчук Полтавської області. За вказаною вище адресою також зареєстрована мати його дружини, яка не проживає у даній квартирі з жовтня 2016 року. Особистих речей ОСОБА_3 у квартирі немає, відповідач жодним чином не піклується про утримання житлового приміщення, платежів не сплачує.
Позивач просить суд задовольнити позов та визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування, житловим приміщенням, а саме: житловим будинком № 13 по провулку Марії Заньковецької (колишній пров. Стахановський) в місті Кременчуці Полтавської області..
Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про причини відсутності не повідомляла, про дату, час і місце судового засідання належним чином повідомлена через оголошення на веб-сайті судової влади України, відзив на позов не подавала.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.
ОСОБА_2М, відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 30.06.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 4783, являється власником будинку з господарськими будівлями по пров. Стахановському, 13, у м. Кременчук Полтавської області.
За даною адресою, окрім власника та членів його сімї, зареєстровано також місце проживання громадянки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є матірю дружини позивача.
З 2016 року відповідач ОСОБА_3 не проживає в даному будинку без поважних причин.
На теперішній час відповідач в за вказаною адресою не проживає, не несе інших витрат по утриманню будинку, особистих речей у помешканні не має. ОСОБА_3 виїхала в інше помешкання, де на даний час і проживає.
Факт не проживання ОСОБА_3 у вищевказаній квартирі з жовтня 2016 року по теперішній час підтвердили допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є сусідами позивача.
Внаслідок реєстрації місця проживання відповідача, порушені права позивача як власника будинку. Зокрема, позивач не має можливості оформити документи на отримання субсидії.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду.
Статтею 41 Конституції України , статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
У відповідності до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.
Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а відповідно ч. 2 ст. 405 цього Кодексу член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сімї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Суд, аналізуючи отримані докази та вказані норми законодавчих актів, приходить до висновку, що відповідач втратила право користування спірним житловим приміщенням, не проживаючи в ньому понад один рік, без поважних причин.
При цьому, суд враховує, що відповідач, продовжуючи бути зареєстрованою у спірному житловому приміщенні, фактично чинить перешкоди власнику цього приміщення, оскільки з урахуванням кількості зареєстрованих осіб він не має можливості отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг.
Згідно до вимог ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Враховуючи вище викладене, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.
Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_2 - задовольнити .
Визнати ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1, адреса: Полтавська обл., м. Кременчук, пров. Марії Заньковецької, 13) такою, що втратила право користування, житловим приміщенням, а саме: житловим будинком № 13 по провулку Марії Заньковецької (колишній пров. Стахановський) в місті Кременчуці Полтавської області.
Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1, адреса: Полтавська обл., м. Кременчук, пров. Марії Заньковецької, 13) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_2, адреса: Полтавська обл., м. Кременчук, пров. Марії Заньковецької, 13) сплачений ним судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 21.05.2018 року.

Суддя