УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Хайдарової І.О.,

при секретарі Щербань А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області про примусове проникнення до житла боржника,-

в с т а н о в и в :

До суду надійшло подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області про примусове проникнення до житла боржника.

Подання обґрунтовано тим, що на примусовому виконані відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області, перебуває виконавче провадження №52644202 з примусового виконання виконавчого листа № 202/27487/13-ц, виданого 12.02.2014 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" боргу за кредитним договором у розмірі 848382,52 грн. Оскільки рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено просить надати дозвіл на примусове входження до будинку №150 по вул. Бойка, м. Херсона для проведення опису та арешту майна рухомого та нерухомого ОСОБА_1.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

На примусовому виконані відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області, перебуває виконавче провадження №52644202 з примусового виконання виконавчого листа № 202/27487/13-ц, виданого 12.02.2014 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" боргу за кредитним договором у розмірі 848382,52 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено уст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Статтею 311 ЦК передбачено право на недоторканність житла. У частинах 1, 2ст. 311 ЦК зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обовязком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобовязань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року,Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року,ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року,ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції Україниі міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

В матеріалах подання відсутні будь-які докази того, що боржник перешкоджає вільному доступу державного виконавця до належного їй житла.

Додані до подання акти державного виконавця від 30.11.2017 року, 07.08.2018 року, 27.03.2018 року про те, що він не зміг потрапити до житлового будинку боржника та вимоги державного виконавця не є належними доказами перешкоджання нею державному виконавцю вільному доступу до її будинку.

Із доданих до подання актів не вбачається часу проведення виконавчих дій, які могли проводитись у час перебування боржника на роботі, лікуванні, у відпустці, тому вказаний акти не можуть вважатися належними і допустимими доказами для надання дозволу на примусове проникнення в житло боржника. Державним виконавцем не встановлені та не опитані сусіди щодо проживання чи не проживання боржника у цьому будинку.

Крім того, фіксування державним виконавцем у акті того факту, що двері та ворота закриті, не дають підстав вважати, що йому чинились перешкоди для проникнення в приміщення.

За таких обставин та з огляду на відсутність належних доказів щодо перешкоджання боржником вільному доступу до його будинку державного виконавця, зважаючи також на те, що проникнення до житла є крайньою мірою, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні подання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 439 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

У задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області про примусове проникнення до житла боржника - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Херсонської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_2