Справа № 300/715/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 травня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кондора Р.Ю. і ОСОБА_1, за участю секретаря Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на рішення Воловецького районного суду від 08 листопада 2017 року за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у вересні 2017 р.

Просив визнати недійсною умову п.1.7.2 кредитного договору № KF031832-AN від 08 грудня 2016 р., укладеного між ним і ПАТ «ВіЕс Банк» (надалі Банк) щодо встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості (щомісячної комісії від початкової суми кредиту) в розмірі 3,5%.

На обґрунтування позовних вимог указав, що в оскаржуваному договорі є несправедливі положення, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту.

Рішенням Воловецького районного суду від 08 листопада 2017 р. позов задоволено: визнано умову п.1.7.2. кредитного договору №KF031832 AN, укладеного між ОСОБА_2 та Банком щодо встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості (щомісячної комісії від початкової суми кредиту) в розмірі 3,5% місячних, недійсною. Стягнуто з Банку 640 грн. у відшкодування судового збору на користь держави.

Банк просить скасувати це рішення, ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог і вирішити питання розподілу судових витрат. Доводить про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що чинними Правилами допускається плата за обслуговування кредитної заборгованості, якщо вона визначена в кредитному договорі та включена до детального розпису сукупної вартості кредиту. У спірних правовідносинах плата за обслуговування кредитної заборгованості передбачена умовами кредитного договору (п.1.7.2) і включена до детального розпису сукупної вартості кредиту. Зазначає, що така плата не є комісією за супроводження кредиту чи компенсацію послуг Банку, оскільки стягується за конкретну послугу обслуговування кредитної заборгованості.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Узагальнені доводи заперечень зводяться до того, що ні зі змісту кредитного договору, ні з додатків до нього не можливо встановити, за які саме послуги позичальник має сплачувати Банку вказану в п.1.7.2. плату.

Суд першої інстанції виходив із того, що встановлення у кредитному договорі умови щодо сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу, є незаконним. Таким положенням кредитного договору Банком установлено платіж за дії, які останній здійснює на власну користь, а тому умова правочину суперечить п.3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, із таких мотивів.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність установленим обставинам, що мають значення для справи, належно оціненим доказам, нормам процесуального та матеріального права.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність цих висновків і не дають підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України, для скасування ухваленого рішення.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що 08 грудня 2016 р. між позивачем і відповідачем було укладено кредитний договір № KF031832- AN, відповідно до якого позивачу було надано кредит в сумі 30 000 грн. (а.с.3). Пунктом 1.7.2. указаного договору передбачено плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмір 3,5% місячних, яка відповідно до додатку №1 до кредитного договору (а.с.4) є щомісячною комісією від початкової суми кредиту. У грошовому виразі ця комісія складає 1050,00 грн. у місяць, а загальна її сума за період дії кредитного договору складає 37 800 грн.

Згідно з ч.ч.1,3 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно з ч.5 ст.11, ч.ч.1,2,5,7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (у редакції чинній на момент укладення кредитного договору) банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Доводи апеляційної скарги Банку зводяться до того, що плата, передбачена п.1.7.2. кредитного договору, є платою за послугу з обслуговування кредитної заборгованості. Така плата визначена кредитним договором і включена до детального розпису сукупної вартості кредиту.

У силу вимог ч.1 ст.81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як видно з матеріалів справи, зокрема з кредитного договору №KF031832 AN від 08 грудня 2016 р. і додатку №1 до кредитного договору (графік платежів та детальний розпис сукупної вартості), пунктом 1.7.2 передбачено сплату платежу за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,5% від суми кредиту.

Банк, установившив кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг Банку за рахунок позивача, що є незаконним.

Указане узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

Позичальник, сплачуючи такий розмір комісії, має знати, за які послуги конкретно проводиться сплата комісії, оскільки визначення «за обслуговування кредитної заборгованості» є загальним поняттям. Банк мав указати, що конкретно включає у себе ця комісія.

Твердження Банку (з посиланням на повідомлення про надання достовірної інформації про умови кредитування на орієнтовну сукупну вартість кредиту) про те, що платою за обслуговування кредитної заборгованості є комісія за розрахунково-касове обслуговування кредиту, не узгоджується із кредитним договором і додатком № 1 до нього. Так, у самому договорі поняття плати за обслуговування кредитної заборгованості не конкретизоване, а в графіку платежів і детального розпису сукупної вартості кредиту (Додаток № 1) плата за розрахункове обслуговування кредиту та проведення розрахункових операції не передбачена.

Отже, установлення такого платежу є таким, що порушує права споживача, у звязку з чим відповідний пункт кредитного договору підлягає визнанню недійсним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, суперечать обставинам справи,письмовим доказам і нормам матеріального права.

Посилання апелянта на незастосування судом першої інстанції Закону України «Про споживче кредитування» є некоректним і необґрунтованим, оскільки цей Закон діє із 10.06.2017 р., а спірні правовідносин виникли 08.12.2016 р.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючисьст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» залишити без задоволення. 2.Рішення Воловецького районного суду від 08 листопада 2017 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 01 червня 2018 року.

Судді: