АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/921/18Головуючий у 1-й інстанції Середа Л.В. Доповідач в апеляційній інстанції Фетісова Т.Л.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів цивільної палати:

судді-доповідача Фетісової Т.Л.

суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

секретар Матюха В.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач (скаржник) військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10.04.2018 (ухвалене о 12 год. 53 хв. у залі судових засідань Золотоніського міськрайонного суду, повний текст складено 10.04.2018, суддя в суді першої інстанції Середа Л.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про скасування наказу про звільнення, поновлення працівника на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, :

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася 17.10.2017 до суду з вищевказаним позовом, яким просила, з урахуванням послідуючого уточнення, визнати не законним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 29.09.2017 №205 про її звільнення, поновити її на посаді завідувача складом взводу матеріального забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування вказано на те, що вона 31.08.2009 уклала з відповідачем трудовий договір, за умовами якого її було прийнято на посаду завідувача складу взводу матеріального забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 МО України. 29.09.2017 наказом командира військової частини позивач була звільнено із займаної посади відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору. Однак із вказаним звільненням позивач не погоджується, оскільки не вважає трудові відносини строковими, на момент прийняття наказу від 29.09.2017 її не було повідомлено про причини припинення строкового трудового договору, а також про фактичне комплектування її посади.

Зазначені фактичні обставини стали підставами для звернення з цим позовом до суду.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10.04.2018 позов задоволено та вирішено визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частин НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 29.09.2017 №205 (по стройовій частині) про звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача складу взводу роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 . Поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача складу взводу матеріального забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України. Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 29414,47 грн. Допустити до негайного виконання судове рішення в частині поновлення позивача ОСОБА_1 на посаді та стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в місячному розмірі.

При цьому, суд першої інстанції виходив із того, що позивача було звільнено з порушенням норм трудового законодавства.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано 04.05.2018 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та новим рішенням відмовити в задоволенні позовних вимог у справі. Скаржник зазначає, що позивач працювала згідно строкового трудового договору з визначеним строком до комплектування посади військовослужбовцем. У військовій частині НОМЕР_1 було проведено реорганізаційні заходи для введення нового штатного розпису з 30.09.2017 згідно якого така штатна одиниця як взвод матеріального забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини відсутня, що свідчить про відсутність посади, яку обіймала позивач, замість якої було введено посаду начальника складу роти матеріального забезпечення. У новому штатному розписі не було посад, які б відповідали кваліфікації позивача. На нову посаду було призначено військовослужбовця військової служби за контрактом солдата ОСОБА_2 позивача про скорочення її посади попереджували по телефону у той час, як вона була у відпустці. Після виходу з відпустки позивач одержала ще одне попередження. Трудовий договір, укладений з позивачем, не погіршував її становища у порівнянні з вимогами трудового законодавства. Позивач могла не підписувати запропонований до укладення з нею договір. Посада позивача є у переліку посад, на які можуть прийматися працівники за строковим трудовим договором, що передбачено наказом МО України від 24.12.2013 №902 під №374. Назву посади позивача у її трудовій книжці було вказано згідно наказу МО України від 14.10.2002 №345 «Про затвердження Тимчасового переліку посад офіцерського складу, які в мирний час можуть заміщуватися цивільними особами». Суд не врахував судову практику, надану відповідачем у справі. суд не допитав свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 попри наявність відповідного клопотання відповідача у справі.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було, що згідно вимог ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що згідно трудового договору від 31.08.2009, який укладений між військовою частиною НОМЕР_1 та ОСОБА_1 , остання прийнята на посаду завідувача складу взводу матеріального забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 (у трудовій книжці посаду зазначено як «завідувач складу»).

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №173 від 31.08.2009 позивача прийнято на роботу завідувачем складу взводу матеріального забезпечення роти матеріального забезпечення з 31.08.2009 на підставі строкового трудового договору на термін до комплектування посади військовослужбовцем.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.09.2017 №205 позивача звільнено з 29.09.2017 з посади завідувача складу взводу матеріального забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 на підставі п.2 ст.36 КЗпП України (закінчення строку дії трудового договору).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.10.2017 №209 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_2 , водія-кіномеханіка клубу військової частини НОМЕР_1 , призначено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 29.09.2017 №22-РС на посаду начальника складу роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , який з 30.09.2017 приступив до виконання своїх службових обов`язків.

Цю підставу відповідач вказав у якості обставини, яка свідчить про закінчення строкового трудового договору, укладеного з позивачем у справі.

Так відповідно до положень ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Апеляційний суд враховує, що з аналізу змісту трудового договору за яким фактично працювала позивач, умовою його припинення за закінченням строку є призначення на посаду позивача завідувач складу взводу матеріального забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , військовослужбовця.

Так наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 29.09.2017 №22-РС солдата військової служби за контрактом ОСОБА_2 призначено на посаду начальника складу роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , який фактично приступив до виконання своїх обов`язків з 30.09.2017 року (наказ №209 від 04.10.2017 року)

Апеляційний суд враховує, що у військовій частині НОМЕР_1 було проведено реорганізаційні заходи для введення нового штатного розпису з 30.09.2017, що передбачено наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 24.12.2016 №26ДСК та наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 21.06.2017 №16ДСК якими з штатного розпису замість посади завідувача складу взводу матеріального забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 (яку обіймала позивач) введено посаду начальника складу роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 на яку було призначено військовослужбовця солдата військової служби за контрактом ОСОБА_2 .

З урахуванням вищевикладеного та, зокрема, того, що вказані посади за посадовими обов`язками є ідентичними, апеляційний суд приходить до висновку про те, що звільнення позивача у справі відбулося із дотриманням вимог трудового законодавства, так як настала обставина, яка трудовим договором, укладеним із позивачем, передбачена як підстава для його припинення зайняття відповідної посади військовослужбовцем.

Зазначених обставин при вирішенні спору в цій справі суд першої інстанції не врахував, що призвело до ухвалення помилкового рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10.04.2018 у даній справі слід скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із повним задоволенням апеляційної скарги та відмовою у задоволенні позовних вимог у справі до перерозподілу належать судові витрати сторін у справі по сплаті судового збору, а саме з позивача на користь відповідача слід стягнути 1920,00 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задоволити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10.04.2018 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про скасування наказу про звільнення, поновлення працівника на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати.

В позові ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про скасування наказу про звільнення, поновлення працівника на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України 1920,00 грн. в рахунок відшкодування понесених нею судових витрат по справі.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 27.08. 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді