Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних за час прострочення виконання зобов'язання,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних за час прострочення виконання зобов'язання. Свої вимоги мотивував тим, що 18 лютого 2015 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 890 895,54 грн. 10 квітня 2015 року Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києві від 18 лютого 2015 року. На теперішній час рішення суду не виконано. У зв'язку з чим просить стягнути з відповідача три відсотки річних за прострочення виконання зобов'язання за період з 30 березня 2015 року по 10 серпня 2018 року у розмірі 89 992 грн. 65 коп. та витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 вересня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження.

30 листопада 2018 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог.

Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представництво інтересів здійснював ОСОБА_3

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності позивача та відповідача в судовому засіданні на підставі наявних справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини.

18 лютого 2015 року заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики задоволено та стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 13 липня 2011 року в сумі 220 000 грн., різницю курсу валют у розмірі 504 864 грн. 60 коп., пеню в сумі 118 896 грн., штраф в сумі 22 000 грн., три відсотки річних у розмірі 21 480 грн. 94 коп. та судовий збір в сумі 3 654 грн., а всього суму 890 895 (вісімсот дев'яносто тисяч вісімсот дев'яносто п'ять) грн. 54 коп. (а.с.4-7).

10 квітня 2015 року Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києві від 18 лютого 2015 року (а.с.8-9).

12 січня 2017 року головним державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києві від 18 лютого 2015 року по справі № 755/29109/14-ц (а.с.10-11).

Позивач просить стягнути з відповідача три відсотки річних за прострочення виконання зобов'язання за період з 30 березня 2015 року по 10 серпня 2018 року у розмірі 89 992 грн. 65 коп.

Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено про невиконання відповідачем рішення суду.

Представник позивача на підтвердження позовних вимог надано лист Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 21 листопада 2018 року, відповідно до якого станом на 21 листопада 2018 року борг не стягнутто у розмірі 890895,54 грн. (а.с.30).

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно зі ст. 1047 ЦК України договір укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604-609 ЦК, відповідно до яких зобов'язання припиняється.

Зважаючи на відсутність в зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов'язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Судом встановлено, що відповідачем за період з 30 березня 2015 року по 10 серпня 2018 року не виконано грошове зобов'язання у сумі 890 895,54 грн.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр».

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

Так, з урахуванням суми грошового зобов'язання за договором позики та строку прострочки за період з 30 березня 2015 року по 10 серпня 2018 року (1229 днів) три відсотки річних складають: 890895,54 грн. х 1229 дн. х 3%: 365 дн. = 89 992,65 грн.

За встановлених обставин, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних за час прострочення виконання зобов'язання повністю: стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1,зареєстрованого за адресо: 02183, АДРЕСА_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3, на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4, три відсотки річних за прострочення виконання зобов'язання за період з 30 березня 2015 року по 10 серпня 2018 року у розмірі 89 992 (вісімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто два) грн. 65 коп.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 900 грн. 00 коп. (а.с.1), відповідно до Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 900,00 грн.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 598, 599, 600, 604-609, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних за час прострочення виконання зобов'язання задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1,зареєстрованого за адресо: 02183, АДРЕСА_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4, три відсотки річних за прострочення виконання зобов'язання за період з 30 березня 2015 року по 10 серпня 2018 року у розмірі 89 992 (вісімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто два) грн. 65 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1,зареєстрованого за адресо: 02183, АДРЕСА_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3, на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4, витрати по сплаті судового збору у розмірі 900 (дев'ятсот) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05 грудня 2018 року.

Суддя Н.Є. Арапіна