Справа №: 398/2644/18
провадження №: 2/398/2086/18
"12" грудня 2018 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
судді - Нероди Л.М.,
за участі секретаря - Борозни Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Олександрія цивільну справу № 398/2644/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинком № 47 по вул. Нагорній в м. Олександрії Кіровоградської області з 2008 року.
Позов мотивує тим, що є власником будинку № 47 по вул. Нагорній м. Олександрії Кіровоградської області. У даному будинку зареєстровані він, позивач, його дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_2, який фактично не проживає у вказаному будинку з 2008 року і не приймає участі в оплаті житлово-комунальних послуг. Реєстрація відповідача в належному позивачу будинку створює для нього перешкоди в розпорядженні своєю власністю та отриманні субсидії, тому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком № 47 по вул. Нагорній в м. Олександрії з 2008 року.
Позивач у судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду повідомлявся належним чином.
Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Позивач ОСОБА_1 є власником будинку № 47 по вул. Нагорній в м. Олександрії Кіровоградської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.09.1997 року, яке посвідчене державним нотаріусом Першої Олександрійської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, зареєстроване в реєстрі за № 2-1515.
Згідно довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 102 від 23.04.2018 року, виданої квартальним комітетом № 36 Олександрійської міської ради Кіровоградської області, у будинку № 47 по вул. Нагорній в м. Олександрії Кіровоградської області зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2.
25 липня 2018 року головою вуличного комітету № 36 в присутності двох свідків складено акт про не проживання ОСОБА_2 за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Нагорна, 47, з 2008 року і зазначено, що ОСОБА_2 не приймає участі уведенні господарства та сплаті належних податків, зборів і комунальних платежів.
Судом встановлено, що відповідач не є власником будинку № 47 по вул. Нагорній в м. Олександрії та тривалий час не проживає у цьому приміщенні.
Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст. 391 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Оскільки відповідач є членом сімї позивача, то спірні правовідносини між сторонами регулюються ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Докази про те, що між сторонами були встановлені інші домовленості, у матеріалах справи відсутні.
Враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником будинку та відповідачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право на користування вказаним будинком.
Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Першого Протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.
Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Тому вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням у минулому з 2008 року задоволенню не підлягає.
Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню частково. Реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково.
Щодо стягнення з відповідача судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. та комісії за сплату судового збору в сумі 15 грн. 00 коп. суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що відповідачем при подачі даного позову було сплачено судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., який в звязку із задоволенням позову підлягає стягненню з відповідача.
Комісія за сплату судового збору не являється ні судовим збором, ні іншими судовими витратами, тому в задоволенні вимоги про стягнення комісії за сплату судового збору необхідно відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 141, 258, 264, 265, 273, 280 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, 09 квітня 1991 року, таким, що втратив право користування будинком № 47 по вул. Нагорній в м. Олександрії Кіровоградської області.
У задоволенні решти вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та подано апеляційну скаргу до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлено 12.12.2018 року.
СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА