АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 753/3600/18 Головуючий у суді першої інстанції: Коренюк А.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/4038/2018 Доповідач у суді апеляційної інстанції : Прокопчук Н.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: судді-доповідача: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В., Семенюк Т.А.,

при секретарі: Булах А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу судді Дарницького районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до державного реєстратора Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Хохича Руслана Вікторовича, Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» про визнання протиправним та скасування рішення реєстратора, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні майном, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 р. ОСОБА_3 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва із даним позовом. Просила визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», винесеного Державним реєстратором ДП «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Хохич Р.В.; зобов'язати ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні належною їй квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Одночасно з позовом ОСОБА_3 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, а також заборонити ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» та будь-яким іншим особам вчиняти дії, пов'язані із володінням, користуванням та розпорядженням вказаною вище квартирою, а також із вжиттям заходів щодо виселення ОСОБА_3 з цієї квартири до вирішення справи по суті. В обґрунтування заяви про забезпечення позову вказувала, що на сьогодні існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки станом на день звернення із даною заявою до суду спірна квартира була виставлена банком на аукціон з продажу заставного майна.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 28.02.2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування даної ухвали суду та прийняття постанови про задоволення заяви про забезпечення позову в повному обсязі. Вважає, що ухвала постановлена судом першої інстанції за з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неналежного з'ясування усіх фактичних обставин справи, а тому є необґрунтованою та підлягає скасуванню. Вказує, що суть вимог позовної заяви полягає в порушенні її прав як законного власника та володільця спірної квартири та незаконного позбавлення права власності не належне їй єдине житло, а саме квартиру АДРЕСА_1, яка була передана банку в іпотеку, а також незаконного виселення позивача без надання іншого житла та свавільного позбавлення банком права користування позивачем своїм житлом без відповідного рішення суду про виселення,що безпідставно не ураховано судом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України ( у редакції Закону № 2147- VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XIIПрикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із вищевикладеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3- адвокат ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній.

Представник Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» адвокат Борисов О.С. просив апеляційну скаргу відхилити.

Державний реєстратор Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Хохич Р.В. у судове засідання не прибув. Виходячи з положень ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд справи за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цих межах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 149 ЦПК України).

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 6 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов'язковості судових рішень, який із огляду на положення статі 149 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Так, предметом даного спору є квартира № 27, яка знаходиться по вул. Академіка Вербицького, 11 у м. Києві, рішення про реєстрацію права власності на яку за ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» позивачка просить визнати протиправним та скасувати. Окрім того, позивачка просить зобов'язати ПАТ «Перший Український Міжнарожний банк» не чинити їй перешкоди у користуванні вказаною квартирою, яка належить їй на праві власності.

Зі змісту заяви про забезпечення позову убачається, що позивач просить накласти арешт саме на ту квартиру, яка є предметом спору.

Згідно зі ст. 258 ЦПК України, судові рішення викладаються у формі ухвали, рішення, постанови чи судового наказу.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборони ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» та будь-яким іншим особам вчиняти дії, пов'язані із володінням, користуванням та розпорядженням вищевказаною квартирою, а також із вжиттям заходів щодо виселення ОСОБА_3 з даної квартири до вирішення справи по суті, суд першої інстанції зазначив, що з урахуванням предмету спору та обставин, викладених у заяві, на сьогодні відсутні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів з такими висновками суду у повній мірі погодитися не може, оскільки із змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач зазначив як обставини, що можуть утруднити виконання судового рішення, так і навів докази на підтвердження такому та долучив їх до своєї заяви.

Разом із цим судом першої інстанції ніяким чином не вмотивовано свого висновку,не було досліджено та проаналізовано докази, надані позивачем у справі на підтвердження необхідності забезпечення позову у обраний ним спосіб та їм не було надано ніякої правової оцінки, вказані обставини не були висвітлені у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали.

З врахуванням викладеного, за неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для вирішення питання про забезпечення позову, погодитись з постановленою ухвалою неможливо, вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, а апеляційна скарга задоволенню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379,381, 382 ЦПК( у редакції Закону № 2147- VIII від 03 жовтня 2017 року) України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу судді Дарницького районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року скасувати. Справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді:

Повний текст постанови складений : 01 червня 2018 року