Справа № 308/5864/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2018 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Дергачова Н.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до першого відповідача Закарпатської обласної ради, другого відповідача Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради та третього відповідача начальника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради ОСОБА_2, про визнання незаконним та скасування рішення сесії Закарпатської обласної від 22.02.2018 № 1091 та наказу № 12-к від 08.05.2018 року та поновлення на роботі, а також виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до першого відповідача Закарпатської обласної ради, другого відповідача Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради та третього відповідача начальника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради ОСОБА_2, про визнання незаконним та скасування рішення сесії Закарпатської обласної від 22.02.2018 № 1091 та наказу № 12-к від 08.05.2018 року та поновлення на роботі, а також виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Розглянувши подану позовну заяву та додані до неї документи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до статті 81 Цивільного кодексу України, юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Згідно з статями 167 та 169 цього кодексу, держава та територіальні громади можуть створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, комунальні підприємства тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

Таким чином, державні та комунальні підприємства та інші юридичні особи, які створені розпорядчим актом Президента України, органу державної влади або органу місцевого самоврядування, є юридичними особами публічного права. Посадові особи таких підприємств (інших юридичних осіб) є субєктами декларування, на яких поширюються дія розділу V («Фінансовий контроль») Закону «Про запобігання корупції» з урахуванням особливостей, визначених частиною 5 статті 45 Закону. Закон України «Про запобігання корупції» не визначає поняття «посадових осіб». Згідно із пунктом 3 «Розяснення щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю», у цілях визначення субєктів, на яких поширюється дія Закону, під «посадовими особами юридичних осіб публічного права» (відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону) слід розуміти працівників юридичних осіб публічного права, які наділені посадовими повноваженнями здійснювати організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 з 13.05.2009 року по 08.05.2018 року обіймала посаду директора комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», тобто була посадовою особою вказаного комунального підприємства.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що спір за позовом ОСОБА_1 до першого відповідача Закарпатської обласної ради, другого відповідача Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради та третього відповідача начальника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради ОСОБА_2, про визнання незаконним та скасування рішення сесії Закарпатської обласної від 22.02.2018 № 1091 та наказу № 12-к від 08.05.2018 року та поновлення на роботі, а також виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди підпадає під юрисдикцію адміністративного суду, так як згідно п. 2 ч. 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Окрім того, суд вважає, за необхідне повернути ОСОБА_1 сплачений при звернені до суду судовий збір, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 при звернені до суду сплачено судовий збір в сумі 1 875,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією АТ «УкрСиббанк» № 116 від 23.05.2018 року.

Згідно ч. 2 ст. 133 Цивільно-процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі.

Враховуючи наведене та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186, 259, 260, 353 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до першого відповідача Закарпатської обласної ради, другого відповідача Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради та третього відповідача начальника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради ОСОБА_2, про визнання незаконним та скасування рішення сесії Закарпатської обласної від 22.02.2018 № 1091 та наказу № 12-к від 08.05.2018 року та поновлення на роботі, а також виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.

Відмова у відкритті провадження перешкоджає повторному зверненню до суду з таким самим позовом, до тієї самої особи, з тих самих підстав.

Повернути повністю з Державного бюджету України платнику ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 875,00 грн., перерахований згідно з квитанцією АТ «УкрСиббанк» № 116 від 23.05.2018 року за подання позовної заяви.

Підставою для повернення є зазначена ухвала скріплена гербовою печаткою суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до суду апеляційної інстанції протягом п'ятнадцять днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.В. Дергачова