АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
31 травня 2018 року м. Полтава
Судді судової палати у цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області Дорош А.І.
у справісправи за ОСОБА_3 до територіальної громади Полтавської міської ради, за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Полєжаєвої Надії Пантелеймонівни, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права на спадщину за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_5 до територіальної громади в особі виконавчого комітету Полтавської міської ради, ОСОБА_3, за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Оканенко Тетяни Євгенівни, приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Полєжаєвої Надії Пантелеймонівни, ОСОБА_9, про визначення розміру часток у спільній власності, визнання права власності на спадщину за заповітом, -
У порядку, визначеному ст. 35 ч.3 ЦПК України, висловлюю окрему думку й прошу її додати до ухвали судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області від 31 травня 2018 року.
Постановою апеляційного суду Полтавської області від 31 травня 2018 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 лютого 2018 року залишено без змін.
Проте вбачаю, що при ухваленні місцевим судом рішення у справі неповно з»ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права.
Зокрема, у позові ОСОБА_3 вказує на те, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року батька ОСОБА_10 спадкоємцями першої черги за законом на майно померлого є: вона - як дочка померлого, її мати ОСОБА_11 - дружина померлого, мати батька - ОСОБА_12
Як стверджує позивач ОСОБА_3, її батьки перебували у зареєстрованому шлюбі, на підтвердження цієї обставини надала витяг від 28.08.2015 р. з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя (т.1 а.с. 14).
На а.с. 135 міститься копія рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13.08.2002 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_11 та ОСОБА_10, який був зареєстрований 04.09.1991 року.
До набрання чинності 01.01.2004 року ЦК України у новій редакції та одночасним набранням чинності СК України, діяв КпШС України.
Згідно ст. 44 КпШС України, яка визначала час припинення шлюбу в разі розлучення, зокрема передбачала, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.
Місцевим судом при ухваленні судового рішення у справі не досліджувалися обставини відносно того, чи було зареєстровано одним із подружжя ОСОБА_10 розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану на підставі вище вказаного рішення місцевого суду від 13.08.2002 року, чи мається актовий запис про розірвання шлюбу на підставі вказаного рішення суду, як наслідок - у разі звернення одного із подружжя для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАГС ставився штамп у паспорті особи, і з часу розірвання шлюбу в органах РАГС шлюб між подружжям вважався розірваним. Якщо не зареєстровано розлучення в органах РАГС, то чоловік і жінка є подружжям та є спадкоємцями після смерті один одного.
Оскільки мається актовий запис про реєстрацію шлюбу між подружжям ОСОБА_3, відсутні належні та допустимі докази про реєстрацію розірвання шлюбу між ними в органах РАГС, то слід вважати подружжя ОСОБА_3 спадкоємцями один після одного у разі настання смерті. Від факту наявності чи відсутності зареєстрованого шлюбу між подружжям ОСОБА_3 до часу набрання чинності СК України залежать правові наслідки щодо визначення розміру частки кожного у спадковому майні. Після набрання 01.01.2004 р. чинності СК України з вказаної дати може бути встановлений факт проживання жінки та чоловіка однією сім»єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі.
Крім цього, по справі вбачається, що батько ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (т.1 а.с. 10), мати ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с. 11), мати батька ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року (т.1 а.с. 12).
Згідно свідоцтва на право власності на житло від 15.04.1993 року, виданого на підставі розпорядження органу приватизації від 15.04.1993 р. №3991АДРЕСА_1 за адресою АДРЕСА_3 належить ОСОБА_12 та ОСОБА_10 на праві приватної власності у зв»язку з приватизацією житла згідно з Законом «Про приватизацію державного житлового фонду» (т.1 а.с. 15).
Оскільки ОСОБА_11 померла на 16-й день після смерті чоловіка ОСОБА_10 і не встигла прийняття спадщини, то у відповідності до вимог ч.1 ст. 1276 ЦК України, яка передбачає, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.
При ухваленні судового рішення місцевий суд не взяв до уваги вказану норму матеріального права, не дослідив фактичні обставини справи в цій частині, не дав їм належну правову оцінку, не дослідив чи прийняли спадкоємці спадщину після померлих і у який спосіб, не дослідив докази, які впливають на визначення розміру частки кожного із спадкоємців після смерті співвласників спірної квартири.
З постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Полєжаєвої Н.П. від 02.11.2015 р. вбачається, що у спадковій справі № 40/2012, відкритої після смерті ОСОБА_10, є заява про прийняття спадщини на його майно від дочки ОСОБА_3, №1 від 28.01.2013 р., заяву про прийняття спадщини на майно матері не подавала та спадкова справа на майно померлої ОСОБА_11 не заведена (т.1 а.с. 42).
Крім цього, на а.с. 145 т.1 міститься заява ОСОБА_9, громадянки Росії, від 12.04.2016 р., в якій вона ставить до відома компетентного нотаріуса України про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_10 у вигляді квартири АДРЕСА_2, яка і є предметом даного спору. Проте вбачається, що вказана особа, яка заявляє про своє право у спадщині після смерті батька, за ухвалою місцевого суду від 10.08. 2016 р. залучена до участі у справі в якості третьої особи (т.1 а.с. 150).
Місцевий суд не звернув увагу, що відповідачем за первісним та за зустрічним позовами вказана територіальна громада в особі Полтавської міської ради, проте, по справі не вбачається, що саме цей відповідачпорушує права позивачів на отримання спадщини і у чому саме полягають ці порушення.
З урахуванням викладеного, вважаю, що при ухваленні місцевим судом рішення у справі неповно з»ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.
Суддя апеляційного суду Полтавської області Дорош А.І.