Дата документу 05.12.2018 Справа № 335/8495/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/8495/18 Головуючий у 1 інстанції Рибалко Н.І.
Провадження № 22-ц/807/898/18 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Воробйової І.А.

за участю секретаря судового засідання: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2018 року про повернення позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення компенсації витрат частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення компенсації витрат частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів та моральної шкоди.

27 липня 2018 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2018 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції повністю, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог ч.3 ст. 185 ЦПК України позивач недоліки позовної заяви не усунув, ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху не виконав.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на законі, а тому з ними не можна погодитися.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_3 без руху, суд першої інстанції в ухвалі від 27 липня 2018 року зазначив, що позовна заява була подана з порушення вимог ст. 175,177 ЦПК України. Запропоновано позивачу у строк десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду оновленої позовної заяви, у кількості примірників відповідно до кількості сторін, зазначивши у ній: реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі) позивача; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України) відповідача, додавши до неї оригіналу документу про сплату судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 704,80 грн.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву ОСОБА_3 суд першої інтонації виходив з того, що в наданій уточненій позовній заяві не зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі) позивача, до заяви не додано документу про сплату судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 704,80 грн.

Проте, такий висновок суду є передчасним.

Суд безпідставно зазначив про те, що в уточненій позовній заяві, яка надійшла до суду 22.08.2018 року на виконання вимог ухвали без руху, не зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків, оскільки в додатках до уточненої позовної заяви міститься світлокопія реєстраційного номеру облікової картки платника податків та світлокопію паспорту.

Крім того, в уточненій позовній заяві ОСОБА_3 зазначив код ЕДРПОУ ПАТ «Заопріжжяобленерго».

Не ґрунтуються на вимогах закону і вимоги суду про надання оригіналу документу про сплаті судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди.

Згідно рішення Конституційного Суду від 22.02.2012 року №4-рп/2012, спір про відшкодування звільненому працівникові моральної шкоди, завданої затримкою розрахунку при звільнені, є трудовим спором.

Конституційний Суд України встановив, що в аспекті конституційного звернення визначені Цивільним кодексом України підстави та порядок відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди слід розглядати у нерозривному зв'язку з положенням статті 233 Кодексу законів про працю.

Відповідно до ст.1 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І Конвенції.

В силу ст.13 розділу І Конвенції чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що суд порушив право позивача на доступ до правосуддя, закріплене в статті 6 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, та порушив порядок, встановлений процесуальним законодавством для прийняття заяви та передчасно повернув позовну заяву.

За вказаних обставин оскаржувану ухвалу не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому на підставі ст. 379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381- 383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2018 року у цій справі скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді: