Справа № 299/2101/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 серпня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів Собослоя Г. Г., Бисаги Т. Ю.

з участю секретаря Микуляк Є. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1, що діє від імені ОСОБА_2, на рішення Виноградівського районного суду від 19 грудня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод, визнання осіб такими, що втратили право користування будинком, та зняття їх з реєстраційного обліку і за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_7, про витребування майна від добросовісного набувача та визнання права власності на будинок, -

В С Т А Н О В И В :

В липні 2017 року ОСОБА_2 пред'явив позов до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про усунення перешкод, визнання осіб такими, що втратили право користування будинком, та зняття їх з реєстраційного обліку.

Свої вимоги мотивував тим, що він є власником будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки пл. 0,1000 га, на якій розташований цей будинок, на підставі договорів купівлі-продажу від 05.05.15 р., посвідчених приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Юска Н. М., зареєстрованих в реєстрі за № 212 та № 213.

Загальна площа будинку становить 30,2 кв.м., з яких житлова площа 16,8 кв.м. Біля будинку знаходяться надвірні споруди: два сараї, літня кухня, вбиральня, тротуар, колодязь.

Відповідачі зареєстровані та проживають в даному будинку, за винятком попереднього власника ОСОБА_7, який лише зареєстрований в цьому будинку.

Позивач надіслав листа до відповідачів з проханням звільнити жиле приміщення, оскільки цей будинок потрібен йому для власного проживання та проживання членів його сімї.

В добровільному порядку відповідачі звільнити жиле приміщення не бажають, тому позивач просив визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, виселити з будинку та зняти з реєстрації.

У вересні 2017 року ОСОБА_3 пред'явив зустрічний позов до ОСОБА_2 про витребування майна від добросовісного набувача та визнання права власності на будинок. Зазначав, що житловий будинок по АДРЕСА_1 залишився йому у спадок від батьків. ОСОБА_3 народився і виріс у батьківському будинку і на даний час проживає в ньому разом з своєю родиною.

Житловий будинок по АДРЕСА_1 належав його батьку ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, де він проживав з матір'ю ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, та вони мали семеро дітей: ОСОБА_11, 1934 року народження (помер), ОСОБА_12, 1936 року народження (померла), ОСОБА_13, 1941 року народження (помер), ОСОБА_14, 1944 року народження (помер), ОСОБА_15, 1947 року народження (не проживає в спірному будинку), ОСОБА_16, 1949 року народження (не проживає в спірному будинку) та ОСОБА_3 (з народження проживає в батьківському будинку).

Житловий будинок по АДРЕСА_1 належав ОСОБА_9 на підставі таких даних: титульної сторінки інвентарної справи, де власником зазначено ОСОБА_9, але чомусь «ОСОБА_9» перекреслено та написано «ОСОБА_21»; ескізу за 1983 рік, де власником вже зазначений ОСОБА_3; зведеного оціночного акту по домоволодінню, де власником житлового будинку зазначено ОСОБА_11; зведеного акту вартості будівель та споруд, де власником зазначено ОСОБА_9.

Також належність житлового будинку батьку ОСОБА_9 підтверджується архівним витягом - протоколом засідання виконкому Виноградівської міської ради депутатів трудящих від 28.09.1951 року, з якого вбачається, що вже в 1951 році його батько був власником 4/10 частини даного житлового будинку.

Згідно акту виконавчого комітету Виноградівської міської ради № 297 від 04.05.2017 року до дня смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, він був зареєстрований в АДРЕСА_1, та проживав там разом з: ОСОБА_18, 1915 року народження - дружина, ОСОБА_16, 1949 року народження - дочка, ОСОБА_3, 1952 року народження - син та ОСОБА_15, 1947 року народження - син.

Згідно акту виконавчого комітету Виноградівської міської ради № 298 від 04.05.2017 року на день смерті ОСОБА_18, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, вона була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, та проживала там разом з: ОСОБА_3. 1952 року народження - син, ОСОБА_6, 1957 року народження - невістка, ОСОБА_5, 1975 року народження - внучка, ОСОБА_19, 1979 року народження - внучка.

Згідно заяви сусідів слідує, що ОСОБА_3 та його дружина з 1974 року постійно проживали і проживають на даний час в житловому будинку по АДРЕСА_1, в якому з ними також до смерті проживали батьки.

Таким чином, ОСОБА_3 вважає, що спірний житловий будинок є спадковим майном, яке залишилось після смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і спадщину після них він фактично прийняв та володіє даним житловим будинком з 1982 року, тобто понад тридцять п'ять років.

ОСОБА_7 є сином від першого шлюбу громадянки ОСОБА_21 (померла ІНФОРМАЦІЯ_4), яка 18.05.1989 року уклала шлюб з ОСОБА_22 (помер ІНФОРМАЦІЯ_5), рідним братом ОСОБА_3 З часу укладення шлюбу і до 2000 року він проживав з ОСОБА_3 в спірному житловому будинку, а з 2000 року і до тепер місце проживання ОСОБА_7 є невідомим.

ОСОБА_7 став власником житлового будинку в АДРЕСА_1 на підставі рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25.06.2014 року по справі № 299/1844/14-ц, яким за ним в порядку спадкування було визнано право власності на спадкове майно. В подальшому це рішення було скасовано апеляційним судом Закарпатської області, а в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_7, будучи належним чином повідомленим та освідомленим, що його право на спірний будинок оспорюється в суді апеляційної інстанції, за п'ять днів до апеляційного розгляду продав житловий будинок своєму родичу ОСОБА_2.

Спадкове майно - житловий будинок в АДРЕСА_1 належав ОСОБА_3 з моменту прийняття спадщини і ОСОБА_7 не мав права його відчужувати, а тому фактично спірний будинок внаслідок протиправних дій останнього вибув з власності ОСОБА_3 не з його волі.

У зв'язку з цим ОСОБА_3 просить витребувати від ОСОБА_2 житловий будинок по АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на цей житловий будинок з надвірними спорудами загальною площею 30,2 кв.м., в тому числі житловою площею 16,8 кв.м.

Ухвалою Виноградівського районного суду від 11 вересня 2017 року зустрічну позовну заяву об'єднано в одне провадження з первісним позовом.

Рішенням Виноградівського районного суду від 19 грудня 2017 року в задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Витребувано від ОСОБА_2 житловий будинок по АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, загальною площею 30,2 кв.м., в тому числі житловою площею 16,8 кв.м.

На це рішення адвокат ОСОБА_1, що діє від імені ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу. Зазначає, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1, придбавши його на законних підставах, повністю розрахувавшись з продавцем. На момент укладення договору купівлі-продажу жодних обтяжень щодо цього будинку не було. Підстав для витребування майна від добросовісного набувача немає, так само як немає і підстав для визнання за ОСОБА_3 права власності на цей будинок. Рішення суду першої інстанції скаржник вважає незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати, первісний позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити.

У судовому засіданні в апеляційній інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_24 скаргу підтримала та просила задовольнити. ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та їх представник ОСОБА_25 проти скарги заперечили та просили її відхилити.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали цієї справи та справи № 299/1844/14, матеріали інвентарної справи № 3022на будинок по АДРЕСА_1, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що між сторонами існує спір щодо права власності на будинок по АДРЕСА_1.

Право власності на цей будинок та земельну ділянку пл. 0,1000 га, на якій він розташований, зареєстровано за ОСОБА_2. Підставою виникнення права власності на будинок та земельну ділянку є договори купівлі-продажу від 05.05.15 р., посвідчені приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Юска Н. М., зареєстровані в реєстрі за № 212 та № 213.

Продаж зазначеного будинку вчинено гр. ОСОБА_7 за ціною 49 592 грн. Вказана сума сплачена покупцем продавцеві готівкою у день укладення договору купівлі-продажу.

Загальна площа житлового будинку становить 30,2 кв.м., з яких житлова площа 16,8 кв.м. Біля будинку знаходяться надвірні споруди: два сараї, літня кухня, вбиральня, тротуар, колодязь.

У будинку проживають ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 При цьому, ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 також зареєстровані в будинку. Попередній власник ОСОБА_7 значиться лише зареєстрованим у цьому будинку, фактично у ньому не проживає.

Житловий будинок по АДРЕСА_1 належав ОСОБА_9, де він проживав з своєю жінкою ОСОБА_10, та дітьми: ОСОБА_11, 1934 року народження (помер), ОСОБА_12, 1936 року народження (померла), ОСОБА_13, 1941 року народження (помер), ОСОБА_14, 1944 року народження (помер), ОСОБА_15, 1947 року народження (зараз не проживає в спірному будинку), ОСОБА_16, 1949 року народження (зараз не проживає в спірному будинку) та ОСОБА_3 (з народження проживає в спірному будинку).

Житловий будинок по АДРЕСА_1 належав ОСОБА_9 на підставі таких даних: титульної сторінки інвентарної справи, де власником зазначено ОСОБА_9, згодом «ОСОБА_9» перекреслено та написано «ОСОБА_21»; зведеного оціночного акту по домоволодінню, де власником житлового будинку зазначено ОСОБА_11; зведеного акту вартості будівель та споруд, де власником зазначено ОСОБА_9. Цю ж обставину встановив суд апеляційної інстанції у своєму рішенні від 10 травня 2017 року у справі № 299/1844/14 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно.

Згідно акту виконавчого комітету Виноградівської міської ради № 297 від 04.05.2017 року до дня смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, він був зареєстрований в АДРЕСА_1, та проживав там разом з: ОСОБА_18, 1915 року народження - дружина, ОСОБА_16, 1949 року народження - дочка, ОСОБА_3, 1952 року народження - син та ОСОБА_15, 1947 року народження - син.

Згідно акту виконавчого комітету Виноградівської міської ради № 298 від 04.05.2017 року на день смерті ОСОБА_18, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, вона була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, та проживала там разом з: ОСОБА_3. 1952 року народження - син, ОСОБА_6, 1957 року народження - невістка, ОСОБА_5, 1975 року народження - внучка, ОСОБА_19, 1979 року народження - внучка.

На момент смерті ОСОБА_9 (1967 р.) та ОСОБА_18 (1982 р.) діяв ЦК УРСР 1963 року.

Згідно статті 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (стаття 527 ЦК УРСР 1963 року).

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року).

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року).

В даному випадку після смерті ОСОБА_9 залишилося спадкове майно: житловий будинок по АДРЕСА_1. До числа спадкоємців належали: ОСОБА_18, 1915 року народження - дружина, ОСОБА_16, 1949 року народження - дочка, ОСОБА_3, 1952 року народження - син та ОСОБА_15, 1947 року народження - син. Ці особи проживали разом з спадкодавцем в спірному будинку, а отже мали прийняти спадщину у рівних частках.

Судом також встановлено, що ОСОБА_7 став власником житлового будинку в АДРЕСА_1 на підставі рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25.06.2014 року по справі № 299/1844/14-ц, яким за ним в порядку спадкування було визнано право власності на спадкове майно. 10 травня 2017 року це рішення було скасовано апеляційним судом Закарпатської області, а в задоволенні позову відмовлено, оскільки до участі в справі не було залучено всіх спадкоємців, в тому числі ОСОБА_3

05 травня 2017 року ОСОБА_7 продав спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку пл. 0,1000 га, на якій розташований цей будинок, ОСОБА_2

У зустрічному позові ОСОБА_3 вказував на те, що ОСОБА_2 є родичем ОСОБА_7, однак доказів на підтвердження цієї обставини у матеріалах справи немає. ОСОБА_2 відповідно до наявних у справі доказів придбав спірний будинок за ціною 49 592 грн. і кошти сплатив продавцеві готівкою у день укладення договору купівлі-продажу.

У зв'язку з цим, колегія констатує, що згідно статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України).

Отже, зазначений засіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння.

При цьому позивач має підтвердити своє право власності на витребувану річ або інше титульне право на річ, посилаючись на ті чи інші докази (свідоцтво про право власності, свідоцтво про право на спадщину, технічний паспорт на автомашину, довіреність на розпорядження майном, договір тощо).

В даному випадку ОСОБА_3 зазначає, що житловий будинок по АДРЕСА_1 залишився йому у спадок від батьків. Однак, в якій саме частці невідомо, оскільки спадщину належним чином не оформлено, свідоцтво про право на спадщину до цього часу не видавалося. Так само відсутні дані щодо оформлення права на спадщину з боку інших спадкоємців. На даний момент претендентами на спадкове майно є щонайменше декілька осіб, в тому числі ОСОБА_3 та ОСОБА_7, а також не залучені до участі в справі ОСОБА_15, 1947 року народження, та ОСОБА_16, 1949 року народження, які є дітьми померлих батьків, а отже також спадкоємцями житлового будинку.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_3 про витребування майна від ОСОБА_2 із заявлених підстав до задоволення не підлягають, оскільки позивач не довів належним чином, що саме він є одноосібним власником цього майна.

Не підлягають до задоволення й вимоги щодо визнання права власності на весь спірний будинок за ОСОБА_3 Договір купівлі-продажу будинку від 05 травня 2017 року, на підставі якого право власності на нього перейшло до добросовісного набувача ОСОБА_2 не оспорено, цей договір є чинним. Правовий механізм захисту, передбачений статтею 387 ЦК України, без оспорення проміжкових договорів у даному випадку є неприйнятним.

Місцевий суд на вказане уваги не звернув, всіх обставини справи належним чином не дослідив, ухвалив незаконне та необґрунтоване судове рішення в частині зустрічного позову. Рішення місцевого суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову.

Щодо первісних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, виселення та зняття з реєстрації, то в їх задоволенні обґрунтовано судом першої інстанції відмовлено. ОСОБА_2 пов'язав свої вимоги із втратою відповідачами права на користування жилим приміщенням. Порядок визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням врегульовано у статтях 71 та 72 ЖК України. Зокрема, передумовою для цього є відсутність у жилому приміщенні протягом шести місяців, підтверджене належними доказами. В даному випадку наявна інша правова ситуація, при якій власник має право ставити питання про виселення осіб із належного йому житлового приміщення без надання іншого житла за певних умов. У такому формулюванні позовні вимоги не заявлялися. Обраний ОСОБА_2 спосіб захисту права до задоволення не підлягає, рішення суду першої інстанції в частині первісного позову є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Враховуючи наведене, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1, що діє від імені ОСОБА_2, - задовольнити частково.

Рішення Виноградівського районного суду від 19 грудня 2017 року в частині зустрічного позову скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_7, про витребування майна від добросовісного набувача та визнання права власності на будинок - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 серпня 2018 року.

Головуючий:

Судді: