Справа №173/1827/17
Провадження №2/173/132/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої - судді Петрюк Т.М.

При секретарі Рудовій Л.В

За участю: позивача ОСОБА_1С

Представника позивача адвоката ОСОБА_2

Представника відповідача 1 ОСОБА_3

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 районної державної адміністрації Дніпропетровської області та Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну ділянку (пай) ,-

ВСТАНОВИВ:

26 жовтня 2017 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1, з позовом про визнання права на земельну ділянку (пай) до відповідачів ОСОБА_4 районної державної адміністрації Дніпропетровської області та Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 14.12.2017 року.

14.12.2017 року розгляд справи відкладений за клопотанням представника позивача. Справу призначено до розгляду на 05.02.2018 року.

18.02.2018 року розгляд справи відкладений в зв'язку з неявкою сторін в судове засідання. Справу призначено до розгляду на 23.04.2018 року.

23.04.2018 року, розгляд справи відкладений в зв'язку з поданням уточненої позовної заяви, справу призначено до розгляду на 21.05.2018 року

Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки відповідно до 43, 44, 49 ЦПК України.

21.05.2018 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення

Згідно уточнених позовних вимог просить визнати за ним право на земельну частку (пай) площею 4.48 умовних кадастрових гектарів на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, померлого 14.01.1996 року, згідно Державного Акту про право колективної власності на землю КСП «Заріччя» серії ДП, зареєстрованого в книзі державних актів за ВД №0007, від 31.03 1995 року, згідно рішення Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області за № 7 від 27.02.1995 року

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 14 січня 1996 року помер його батько ОСОБА_5 року.

Після смерті батька відкрилась спадщина до складу якої входили всі права та обов'язки, які належали померлому на момент відкриття спадщини, зокрема право на земельну ділянку (пай), яка була надана його батьку, як члену КСП «Заріччя». Однак за життя його батько не отримав а ні сертифікат, а ні тим більше Державний акт про право власності на земельну частку (пай) .

Він як єдиний спадкоємець після смерті батька своєчасно звернувся до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину від 14.08.1996 року на інше майно спадкодавця.

За життя батько ніколи не говорив йому, що він був включений до списку Державного Акту про право колективної власності на землю, так як цю тему вони ніколи не обговорювали. Але на початку 2017 року він дізнався, що за життя його батько мав таке право. Він звернувся до державного нотаріуса ОСОБА_4 районної державної нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку (пай), але отримав відмову в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Позивач також пояснив, що його батько все життя працював в колгоспі ім. Калініна, був бригадиром, обліковцем. Вийшов на пенсію з членів колгоспу, але при розпаюванні земель земельну частку не отримав. Проте в даний час йому стало відомо, що його батько був включений до списку членів господарства, що мали право на земельну частку (пай).

Представник відповідача ОСОБА_4 районної державної адміністрації в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала, виходячи з того. що батько позивача був внесений до списку осіб, що мали право на земельну частку (пай) із земель КСП «Заріччя».

Відповідач, представник Зарічанскої сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився. про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено з матеріалів справи, 14.01.1996 року помер батько позивача ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть та копією свідоцтва про народження.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, є сином померлого ОСОБА_5, та спадкоємцем за законом першої черги, що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Після смерті батька позивач звернулась до державного нотаріуса ОСОБА_4 районної державної адміністрації з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого 14.01.1996 року ОСОБА_5Т та 14.08.1996 року отримав свідоцтво про право на спадщину, що залишилась після смерті батька, та яка складається із житлового будинку та грошового вкладу.

Судом встановлено, що за життя у батька позивача виникло право на земельну частку (пай) , так як на момент видачі КСП Заріччя» Державного акту про право колективної власності на землю серія ДП ВД № 0007 від 31.03.1995 року батько позивача був живий та був внесений до списку пайовиків землі КСП «Заріччя» Верхньодніпровського району під № 203, що підтверджується копією Державного акту та списком пайовиків землі до даного акту.

Так як відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720 від 08.08.1995 року - право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства.

Згідно з п. п. 3, 4, 7 вищевказаного Указу Президента України, вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначалася виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай). Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією.

За правилами статей 20, 21, 24 Закону України "Про власність" (чинного на час видачі державного акта на право колективної власності на землю) суб'єктами права колективної власності на землю були колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. У майні, що належить кооперативу (колгоспу, радгоспу), визначалися частки членів цього кооперативу (колгоспу, радгоспу).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати па право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Відповідно до ст.3 Закону України ,,Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), особи, власники сертифікатів на право на земельну частку /пай/, які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Підставами для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Відповідно до ч.1 ст. 2 вищевказаного Закону України основним документом, що посвідчує право на земельну частку /пай/ є сертифікат на право на земельну частку /пай/виданий районною /міською/ державною адміністрацією.

Відповідно до ч.2 ст.2 вищевказаного Закону України, документами, що посвідчують право на земельну частку /пай/, також є рішення суду про визнання права на земельну частку /пай/.

Оцінюючи наведені вище докази судом встановлено, що у батька позивача виникло право на земельну частку (пай) так як батько позивача був членом колгоспу ім. Калініна. За життя був нагороджений медаллю «Ветеран праці», що підтверджується копією посвідчення. На час розпаювання земель колгоспу ім. Калініа, який був реорганізований в КСП «Заріччя» в березні 1995 року батько позивача був живим та був включений до списку пайовиків КСП «Заріччя» під № 203.

Разом з тим сертифікат на право на земельну (частку) на ім'я батька позивача не видавався, земельна ділянка в рахунок належної йому земельної частки (паю) не виділялась.

Проте право на земельну частку (пай) із земель КСП «Зарічча існувало на час смерті батька позивача

Позивач реалізуючи своє право на отримання земельної ділянки звернувся до державного нотаріуса ОСОБА_4 районної нотаріальної контори з метою отримання спадщини, що залишилась після смерті батька , а саме на земельну частку (пай). Проте, постановою державного нотаріуса від 17.01.2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, так як позивачем не наданий правовстановлюючий документ на земельну ділянку (пай).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Оцінюючи наведені вище докази судом встановлено, що позивач має право на отримання земельної частки (паю), так як є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька ОСОБА_5, у якого за життя виникло право на отримання земельної частки (паю) . Дане право може бути успадковане позивачем, як спадкоємицею першої черги у відповідності до положень ст. 1218 ЦПК України .

Відповідачами дане право позивача визнається.

Відповідно до довідки ОСОБА_4 районної державної адміністрації розмір земельної частки (паю), який перебуває у колективній власності КСП «Заріччя» складає 4.48 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості). Вартість земельної частки (паю) яка розташована на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області складає 113737.15 грн.

Суд зазначає, що визнання за позивачем права на земельну частку (пай) в судовому порядку, позивач, відповідно зі ст.ст. 1,3 Закону України ,,Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), від 05.06.2003 року має намір виділити її в натурі /на місцевості/ для ведення товарного сільгоспвиробництва.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права.

Враховуючи позицію відповідача яким позовні вимоги визнаються в повному обсязі та згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України встановивши наявність законних підстав , вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позову. При цьому суд бере до уваги ту обставину, що визнання позову відповідачами є безумовним і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ № 7 від 16.04.2004 року визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі акта, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Судом встановлено наявність права у позивача на земельну частку /пай/ без визначення меж цієї частки в натурі / на місцевості/ площею 4.48 умовних кадастрових гектарів на території Зарічанскьої сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в порядку спадкування після смерті батька.

Виходячи з вищевикладеного, суд у відповідності до обраного позивачем способу захисту порушених прав, а саме визнання права, який передбачений ст. 16 ЦК України, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги щодо визнання такого права за позивачем.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 640.00 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як не вбачає вини відповідачів у порушенні права позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263- 265, 268, 273 ЦПК України , суд - .

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1, до ОСОБА_4 районної державної адміністрації Дніпропетровської області та Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну ділянку (пай) - задовольнити .

Встановити факт належності ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, право на земельну частку (пай) розміром 4.48 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташованої на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області згідно Державного Акту про право колективної власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства «Заріччя» серії ДП ВД № 0007 від 31 березня 1995 року в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_5, померлого 14 січня 1996 року.

Витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 640.00 грн., покласти на позивача ОСОБА_5

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 31.05.2018 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване: 31.05.2018

Оприлюднене: 31.05.2018

Рішення набирає законної сили 03.07. 2018 року