ПОСТАНОВА

іменем України

29 травня 2018 року м. Кропивницький

справа № 395/630/16

провадження № 22-ц/781/737/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Чельник О.І.

суддів: Авраменко Т.М., Кіселика С.А.

секретаря: Демешко Л.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2018 року у складі судді Орендовського В.А. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Машинно-технологічна станція Ятрань», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Новомиргородська районна державна адміністрація про визнання недійсною з моменту укладення додаткової угоди до договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Машинно-технологічна станція Ятрань» (далі по тексту ТОВ «Машинно-технологічна станція Ятрань»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Новомиргородська районна державна адміністрація (далі по тексту Новомиргородська РДА) про визнання недійсною з моменту укладення додаткової угоди до договору оренди землі.

В обґрунтування позову вказав, що відповідно до договору оренди землі №235 від 30 серпня 2006 року, зареєстрованого Новомиргородським відділеням КФ ДП «КРЦДЗК» 28 грудня 2006 року, мати позивача - ОСОБА_3 передала в оренду відповідачу належні їй земельні ділянки з кадастровим номером :03:000:2509 площею 1,8838 га, та з кадастровим номером :03:000:2510 площею 3,4503 га, які розташовані на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

Зазначив, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом зареєстрованих в реєстрі спадкових справ 19 грудня 2013 року за №1357 та за №1355, ОСОБА_2 успадкував після смерті матері вказані земельні ділянки з кадастровими номерами :03:000:2509 та :03:000:2510, загальною площею 5,33 га, які розташовані на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

Посилався на те, що додаткову угоду від 21 липня 2015 року до договору оренди землі №235 від 30 серпня 2006 року щодо продовження строків дії оренди земельних ділянок з відповідачем він не укладав та не підписував, волевиявлення на укладення вищевказаного договору не було.

На підставі викладеного просив суд визнати недійсною з моменту укладення угоду від 21 липня 2015 року про зміну і доповнення до договору оренди землі №235 від 30 серпня 2006 року, який зареєстровано Реєстраційною службою Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області від 21 липня 2015 року, щодо продовження строків дії оренди земельних ділянок за кадастровими номерами :03:000:2509 та :03:000:2510, загальною площею 5,33 га, розташованих на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, а також витребувати з відповідача на його користь вищезазначені земельні ділянки у звязку з припиненням зобовязання смертю фізичної особи орендодавця, а саме ОСОБА_3.

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В апеляційній скарзі представник позивача зазначає, що судом не надано повну та обєктивну оцінку наявним у справі доказам, що призвело до ухвалення помилкового та необєктивного рішення. Суд належним чином не мотивував відхилення висновку експерта, а лише послався на те, що експерт застосував метод скріблення без отримання дозволу суду та те, що нібито в подальшому змінило властивості та первинний стан документу, що на думку сторони позивача є необґрунтованим, оскільки експертом в судовому засіданні було надано пояснення з цього приводу та зазначено, що він, застосовуючи метод скріблення не знищив повністю або частково обєкт експертизи, не змінив його властивості, місця перетину які ним досліджувались можливо повторно дослідити на предмет наявності часток чорнила кулькової ручки на папері після зняття тонеру. Крім того, в рішенні суд послався на висновок повторної комісійної експертизи, наданий ДНДЕКЦ № 19/8-4/410-СЕ/18 від 10 січня 2018 року, який сторона позивача вважає неповним та необєктивним. Причина призначення повторної комісійної експертизи полягала у невірному застосуванні методу скріблення, однак експерти його не застосували, що вплинуло на обєктивність і повноту проведення експертизи. Також зміст спірної додаткової угоди містить нестандартну форму та текст, написання якого позивач обґрунтовує обставинами складання розписки на чистому аркуші паперу під час отримання орендної плати в натуральній формі. Вказаний рукописний текст не містить інформації щодо погодження умов додаткової угоди, а лише містить інформацію, що позивач дійсно є власником земельної ділянки, в чому він і розписується. Вважає, що відповідач з метою складання спірних додаткових угод, та укриття від позивача факту продовження строку дії договору оренди земельної ділянки отримав зразки рукописного тексту та підписів позивача.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін. Зазначав, що судова експертиза проведена з порушенням норм законодавства, а експертний висновок №1892 від 06 лютого 2017 року складено на підставі методу, застосованого з порушенням законодавства. Ухвалою суду першої інстанції у справі було призначено повторну комісійну судово-технічну експертизу, підставою для призначення якої стало порушення законодавства, допущене експертом при проведенні судової експертизи, зокрема неотримання дозволу від суду на використання методу, що призводить до часткового пошкодження обєкту дослідження, а також невідповідність висновків експерта іншим матеріалам справи, а не невірне застосування методу скріблення, як зазначає апелянт. Висновок експертів № 19/8-4/410-СЕ/18 від 10 січня 2018 року є повним і обґрунтованим, а сама повторна експертиза проведена з дотриманням вимог законодавства. Твердження апелянта, що зміст оспорюваної угоди містить нестандартну форму та текст, написання якого позивач обґрунтовує обставинами складання розписки на чистому аркуші паперу під час отримання орендної плати є лише припущенням, не підтверджується доказами та спростовується матеріалами справи, зокрема висновками експертів № 19/8-4/410-СЕ/18 від 10 січня 2018 року та № 62 від 05 квітня 2017 року та №63 від 06 квітня 2017 року, проведеними в рамках кримінального провадження. Жодного доказу того, що підпис на додатковій угоді вчинено не позивачем надано не було (т.2 а.с.121-124).

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 07 травня 2018 року справа була призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 29 травня 2018 року, на 10 годину 30 хвилин.

Сторони у судове засідання апеляційного суду не зявилися. Про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином (т.2 а.с.133-136). На початок судового засідання відомостей від сторін про причини неявки до суду не надійшло.

Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності сторін на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочином є вольова дія, тобто поєднання волі та волевиявлення сторін. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди земельної ділянки укладається в письмовій формі.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Істотні умови договору оренди визначені в ст.15 Закону України «Про оренду землі» і за згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, у тому числі встановлених ч.3 ст.203 ЦК України.

Як встановлено судом і підтверджується письмовими доказами по справі мати позивача - ОСОБА_3 була власником земельних ділянок за кадастровим номером :03:000:2509, площею 1,8838 га, та за кадастровим номером :03:000:2510, площею 3,4503 га, загальною площею 5,33 га, які розташовані на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області на підставі Державного акту серії ІІІ-КР №012899.

30 серпня 2006 року було укладено договір оренди №235 зазначених земельних ділянокза кадастровими номерами :03:000:2509 та :03:000:2510, загальною площею 5,33 га, строком на 10 років, за умовами якого ОСОБА_3І передала їх в оренду відповідачу (а.с.5-6).

15 серпня 2010 року ОСОБА_3 померла. Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом, зареєстрованих в реєстрі спадкових справ 19 грудня 2013 року за №1357 та за №1355, ОСОБА_2 успадкував після смерті матері земельні ділянки за кадастровими номерами :03:000:2509 та :03:000:2510, загальною площею 5,33 га, які розташовані на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області (т.1 а.с.7-8).

21 липня 2015 року було підписано додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 30 серпня 2006 року, в якій зазначено, що договір оренди діє до 31 грудня 2023 року. В графі «Орендодавець» міститься підпис позивача ( т.1 а.с.45).

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується, що додаткова угода зареєстрована 21 липня 2015 року (т.1 а.с.37-40).

11 квітня 2016 року ОСОБА_2 подав відповідачу лист-повідомлення про відмову в пролонгації строку дії договору оренди (т.1 а.с.10).

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначав, що він не укладав та не підписував додаткову угоду від 21 липня 2015 року, волевиявлення на укладення вищевказаного договору не було.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.3 ст.12 ЦПК України).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що обставини укладення додаткової угоди, зазначені в позовній заяві, є недоведеними.

Колегія суддів вважає, що суд дав належну оцінку висновку експерта від 06 лютого 2017 року №1892 (т.1 а.с.144-153), оскільки експерт при проведенні експертизи в порушення вимог частин 3 та 4 ст.108 ЦПК України без отримання дозволу суду застосував метод скобління медичним скальпелем, пошкодивши оригінал спірної додаткової угоди (об'єкт дослідження), що змінило властивості та первинний стан документу. Відповідно до ч.1 ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Крім того, колегія суддів зазначає, що для проведення експертизи було надано два примірники додаткової угоди, а саме примірник, витребуваний у відповідача, та примірник, витребуваний з реєстраційної служби, обидва з яких мають підпис позивача (т.1 а.с.132). Висновок щодо послідовності нанесення друкованих та рукописних текстів експерт обґрунтував тим, що є нашарування тонеру друкуючого пристрою (принтера) поверх барвника пасти пишучого приладу (кулькової ручки) в місцях їх перетинання, разом з тим тільки в одному примірнику додаткової угоди є в двох місцях таке перетинання і саме там використаний без дозволу суду метод скобління, на другому примірнику додаткової угоди місця перетину друкованого та рукописного тексту взагалі відсутні, проте ця обставина не відображена у висновку експерта та не зазначено, на підставі якого методу дослідження встановлена послідовність нанесення текстів у цьому примірнику додаткової угоди.

Висновком №№19/8-4/410-СЕ/18 від 10 січня 2018 року повторної комісійної судово-технічної експертизи документів, проведеної Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром, встановлено, що друкований текст (лінії графлення) в угоді № б/н від 21 липня 2015 року про зміну і доповнення договору оренди землі №235 від 30.08.2006 року, яка була укладена між позивачем ОСОБА_2 і відповідачем TOB МТС «Ятрань» до договору оренди землі №235 від 30.08.2006 щодо земельних ділянок №2509 за кадастровим номером :03:000:2509 та №2510 за кадастровим номером :03:000:2510, які знаходяться на території Канізької сільської ради Новомиргородської району Кіровоградської області, виконано за допомогою знакодрукуючого пристрою (пристроїв) з електрофотографічним способом нанесення зображень. Зі зворотної сторони вищевказаної угоди, першим було виконано друкований текст (лінії графлення), другим підписи від імені ОСОБА_4 у графі ОРЕНДАР (т.2 а.с.2-22).

Висновок повторної комісійної судово-технічної експертизи оцінено судом за правилами, встановленими ст.89 ЦПК України.

Крім того, за клопотанням представника позивача експерти ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які проводили комісійну експертизу, в судовому засіданні в режимі відеоконференції 14 лютого 2018 року підтвердили, що проведені ними методи дослідження дали підставу для категоричного висновку щодо послідовності нанесення текстів: спочатку друкований текст, потім рукописні записи, підписи сторін, печатка (т.2 а.с.33-34,42-43).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що позов про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди з тих підстав, що її позивач не підписував та відсутнє його волевиявлення на її укладення, є недоведеним. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст складено 04 червня 2018 року.

Головуючий суддя: О.І. Чельник

Судді: Т.М. Авраменко

ОСОБА_7