Номер провадження: 22-ц/785/2941/18
Номер справи місцевого суду: 513/592/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Калараша А.А., Заїкіна А.П.

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України апеляційну скаргу начальника Саратського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області ОСОБА_2 на рішення Саратського районного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року по цивільній справі за позовом Саратського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області до ОСОБА_3, третя особа: ВАТ „Саратська „Сільгоспхімія про стягнення суми переплачуваної пенсії,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року начальник Саратського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області ОСОБА_2 звернувся до Саратського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3, третьої особи ВАТ „Саратська „Сільгоспхімія про поновлення строку на звернення до суду та стягнення з ОСОБА_3 на користь Управління 76 999 гривень 90 копійок переплаченої пенсії за період з 01.01.1992 року по 31.12.1996 року. Мотивуючи свої вимоги тим, що під час здійснення перевірки були виявлені розбіжності між сумами заробітної плати, яка була зазначена у довідці, яку надала ОСОБА_3 для перерахування пенсії та сумою, яка зазначена у платіжних відомостях ВАТ „Саратська „Сільгоспхімія.

Вищевикладені обставини стали підставою звернення до суду.

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року у задоволенні позову Саратського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, начальник Саратського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає зміні.

Відповідно до ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні позову Саратського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, визначений ст.257 ЦК України у три роки, на звернення до суду, а також, що позивачем не доведено, що ОСОБА_3 діяла недобросовісно, оскільки остання надала ті документи, які були достовірними та достатніми на її думку для здійснення перерахунку пенсії, а позивач самостійно прийняв рішення щодо такого перерахунку.

З таким висновком колегія суддів погоджується частково.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи:

- 19.06.1996 року Саратською районною державною адміністрацією Одеської області проведено державну реєстрацію відкритого акціонерного товариства «Саратська «Сільгоспхімія» (ІК 05490405) (а.с. 8).

- згідно до Статуту ВАТ «Саратська «Сільгоспхімія», затвердженого в новій редакції Загальними зборами акціонерів ВАТ «Саратська «Сільгоспхімія» 11.11.1998 року, зареєстрованого в Саратській райдержадміністрації 19.06.1996 року за реєстраційним номером 45, відкрите акціонерне товариство «Саратська «Сільгоспхімія» створено шляхом реорганізації Саратського господарства «Сільгоспхімія» у відкрите акціонерне товариство.

- ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище Арнаутова) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 17.09.1984 року по 26.12.2000 року працювала в ВАТ «Саратська «Сільгоспхімія».

- згідно до протоколу від 13.03.2002 року № 123820 Управлінням соціального захисту населення Саратської районної державної адміністрації Одеської області на підставі витягу із акту МСЕК № 1 серії 2-18 ОА № 046682 про встановлення другої групи інвалідності у зв'язку із загальним захворюванням, з 04.03.2002 року ОСОБА_3 призначено пенсію по інвалідності. Розрахунок пенсії з інвалідності проведено на підставі довідки про заробіток для нарахування пенсії, виданої відкритим акціонерним товариством «Саратська «Сільгоспхімія», в якій було зазначено розмір заробітної плати, що отримувала ОСОБА_3 за період з 01.01.1987 року по 31.12.1991 року, та відомостей про працю, що містилися в копії трудової книжки ОСОБА_3.

- 20 квітня 2004 року ОСОБА_3 звернулась до Управління пенсійного фонду в Саратському районі Одеської області із заявою про проведення перерахунку пенсії з більшого заробітку, до якої додала довідку про заробіток для обчислення пенсії від 19.04.2004 року № 7, видану ВАТ «Саратська «Сільгоспхімія», в якій зазначено розмір заробітної плати, що отримувала ОСОБА_3 за період з 01.01.1995 року по 31.12.1999 року. Згідно розпорядження № 123820 від 20.04.2004 року Управлінням пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_3 на підставі наданих документів, у зв'язку з чим з 01.01.2004 року розмір пенсії ОСОБА_3 склав 252, 75 грн.

- 22.11.2004 року ОСОБА_3 звернулась до Управління пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області із заявою про проведення перерахунку з більшого заробітку, до якої додала довідку про заробіток для обчислення пенсії від 21.11.2004 року № 150, що була видана ВАТ «Саратська «Сільгоспхімія» за період роботи з 01.01.1992 року по 31.12.1996 року.

- на підставі вказаної довідки від 21.11.2004 року № 150 Управлінням пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області винесено розпорядження від 22.11.2004 року № 123820 про перерахунок пенсії, відповідно до якого розмір пенсії ОСОБА_3 з 01.01.2004 року склав 393, 96 грн.

- Управлінням пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області від Управління пенсійного фонду в Кілійському районі Одеської області отримано лист «Про проведення зустрічної звірки» вихідний № 2446/05 від 15.07.2013 року, відповідно до якого Управління пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області просить провести зустрічну перевірку достовірності видачі довідки про заробітну плату № 150 від 21 листопада 2004 року, видану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка працювала у ВАТ «Саратська «Сільгоспхімія» (а.с. 65).

- 09.08.2013 року Управлінням пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області проведено перевірку достовірності довідки про заробітну плату, виданої для призначення пенсії громадянці ОСОБА_3, яка працювала у ВАТ «Саратська «Сільгоспхімія», з питань дотримання вимог законодавства щодо нарахування заробітної плати за період з 01.01.1992 року по 31.12.1996 року, за результатами якої встановлено розбіжності між сумою заробітної плати, зазначеної у довідці № 150 від 21.11.2004 року, та сумою заробітної плати, зазначеною у довідці № 204 від 12.08.2013 року, виданій комунальною організацією «Саратагоспархів», про що складено акт від 09.08.2013 року.

- відповідно даних вказаних довідок № 150 від 21.11.2004 року та № 204 від 12.08.2013 року, перевіркою встановлено, що ОСОБА_3 переплачено пенсії на суму 76 999, 90 грн.

- 29.10.2013 року Управління ПФ України в Саратському районі Одеської області звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ВАТ „Саратська „Сільгоспхімія, третьої особи ОСОБА_3 про стягнення суми переплати пенсії в розмірі 76 999, 90 грн.

- постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15 січня 2014 року адміністративний позов Управління ПФ України в Саратському районі Одеської області задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ВАТ „Саратська „Сільгоспхімія на користь Управління ПФ України в Саратському районі Одеської області суму переплати пенсії у розмірі 76 999, 90 грн.;

- постановою старшого державного виконавця Саратського районного ВДВС ГТУЮ в Одеській області Саратського районного ВДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_5 від 20.03.2018 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 815/7491/13-а виданий 13.03.2014 року Одеським окружним адміністративним судом про стягнення з ВАТ „Саратської Сільгоспхімії на користь Саратського обєднаного Управління ПФ України заборгованість в сумі 76 999,90 грн.;

- постановою старшого державного виконавця Саратського районного ВДВС ГТУЮ в Одеській області Саратського районного ВДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_5 від 13.04.2018 року накладено арешт на майно, що належить ВАТ „Саратської Сільгоспхімія - КАМАЗ 5320, 1985 року випуску, н.з.. 47475ОВ та САЗ, 1990 року випуску, н.з. 2630ОДТ у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 84 829,89 грн.;

- постановою старшого державного виконавця Саратського районного ВДВС ГТУЮ в Одеській області Саратського районного ВДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_5 від 12.04.2018 року накладено арешт на грошові кошти, що належать ВАТ „Саратської Сільгоспхімія у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 84 826,89 грн.;

- згідно листа Департаменту операційного сервісу АТ „ОСОБА_6 ОСОБА_1 на рахунку ВАТ „Саратської Сільгоспхімія відсутні кошти, у звязку з чим не можна виконати постанову державного виконавця від 12.04.2018 року.

В розумінні ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту, хоча законодавство чітко не встановлює , які саме причини є поважними. Суд на власний розсуд визначає, чи були причини для пропущення позовної давності поважними.

Як вбачається з встановених у справі обставин, про своє порушене право, Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області дізналося ще 09.08.2013 року, під час здійснення перевірки, у звязку з чим 29.10.2013 року звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ВАТ „Саратська „Сільгоспхімія, третьої особи ОСОБА_3 про стягнення переплачуваної пенсії у розмірі 76 999, 90 грн.

Посилання позивача та доводи, викладені в апеляційній скарзі, що Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області протягом періоду з 01.09.2015 року по 31.12.2016 року не мало можливості звернутися з позовом до суду, оскільки Державою не були виділені кошти на сплату судового збору на звернення до суду, не приймаються до уваги, оскільки, у період, коли Пенсійний Фонд дізнався про своє порушене право та до внесення змін 01.09.2015 року в ЗУ „Про судовий збір, Пенсійний фонд України та його органи звільнялися від сплати судового збору відповідно до п.18 ч.1 ст.5 вказаного Закону. Дана норма була добре відома Пенсійному Фонду, оскільки при зверненні до Одеського окружного адміністративного суду, останній посилався на даний Закон, а саме на п.18 ч.1 ст.5 ЗУ „Про судовий збір.

Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір" та ч.1 ст. 82 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду) за обгрунтованим клопотанням позивача, враховуючи його майновий стан, суд має право своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі або звільнити від його сплати.

Проте, позивач, протягом терміну, визначеного ч.1 ст.261 та ст.257 ЦК України до суду з позовом до ОСОБА_3 не звертався, клопотань про відстрочку, розстрочку чи звільнення від сплати судового збору не подавав.

Інших обставин, які б свідчили про поважність пропуску строку позовної давності, позивачем не наведено.

При таких обставинах, у районного суду не було підстав вважати пропуск строку позовної давності таким, що відбувся з поважних причин, і в такому випадку немає підстав для захисту порушеного права.

Даний висновок суду першої інстанції апелянтом у встановленому порядку не спростований.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

На підставі частини першої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідачки в судовому засіданні наполягав на застосуванні судом першої інстанції строку позовної давності.

Пославшись на безпідставний пропуск позивачем позовної давності, суд одночасно дійшов до висновку про недоведеність позивачем недобросовісності відповідача при поданні довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, яка містила недостовірні відомості, внаслідок чого позивач отримала пенсію у необгрунтовано збільшеному розмірі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 22.11.2004 року ОСОБА_3 звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області із заявою про проведення перерахунку з більшого заробітку, до якої додала довідку про заробіток для обчислення пенсії від 21.11.2004 року вих.№ 150, що була видана їй ВАТ „Саратська „Сільгоспхімія, в якій зазначено розмір заробітної плати, що отримувала ОСОБА_3 за період з 01.01.1992 року по 31.12.1996 рік. Відповідно до розпорядження Управління ПФ України в Саратському районі Одеської області від 22.11.2004 року № 123820 за результатом перерахунку розмір пенсії ОСОБА_3 з 01.01.2004 року склав 393,96.

09.08.2013 року на підставі запиту Управління ПФ України в Кілійському районі Одеської області від 15.07.2013 року № 2446/05 було проведено зустрічну перевірку достовірності видачі довідки про заробітну плату від 21.11.2004 року № 150, що була видана ОСОБА_3, яка працювала в Саратському „Сільгоспхімія, за результатами проведення якої, було встановлено розбіжність між розмірами заробітної плати за період з 01.01.1992 року по 31.12.1996 рік, що були зазначені у довідці про заробітну плату від 21.11.2004 року № 150, виданої ОСОБА_3 та розмірами заробітної плати, що були зазначені в платіжних відомостях ВАТ „Саратська „Сільгоспхімія, які були передані останнім до відділу районного трудового архіву КО „Саратагоспархів.

За результатами перерахунку, проведеного на підставі акту від 09.08.2013 року про результати перевірки достовірності довідки про заробітну плату, розмір переплати пенсії, що була виплачена ОСОБА_3 на підставі довідки від 21.11.2004 року № 150 склав 76 999,90 грн.

Таким чином, через недостовірність розміру заробітної плати, зазаченого у довідці для обчислення пенсії від 21.11.2004 року № 150, відповідачем було безпідставно отримано 76 999,90 грн. переплаченої пенсії.

В даному випадку, ОСОБА_3 дійсно є набувачем даних грошових коштів через надання нею довідки до органу пенсійного фонду України від 21.11.2004 року № 150 про перерахування пенсії у рахунок її збільшення за період з 01.01.1992 року по 31.12.1996 рік, яка відображає недостовірний розмір її заробітної плати за вказаний період.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

З матеріалів справи не вбачається, що позивач надав суду належні, допустимі та достатні докази, які б підверджували недобросовісність (зловживання) ОСОБА_3 при поданні нею довідки про заробітну плату від 21.11.2004 року за № 150, яка була видана їй ВАТ „Саратська „Сільгоспхімія.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за недоведеністю недобросовісності набувача пенсії, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, керувався вимогами ст. 1215 ЦК України, ст. 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Такий висновок районного суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-91цс14 від 02.07.2014 року.

Доводи апеляційної скарги даний висновок районного суду не спростовують і зведені до формалізованої переоцінки обставин справи, не доведені належними, допустими та достатніми доказами на підтвердження вини ОСОБА_3 у недобросовісності (зловживанні). Також не доведено змову між відповідачем та посадовцями ВАТ „Саратська „Сільгоспхімія щодо видання довідки з недостовірними відомостями про розмір заробітної плати ОСОБА_3

Тому висновок районного суду та наведені обгрунтування висновку про недоведеність позовних вимог по суті відповідає встановленим у справі обставинам.

Разом з тим, як вже зазанчалося, суд дійшов одночасних висновків і про недведеність позовних вимог і про пропуск позивачем позовної давності.

Вказані підстави відмови у позовних вимогах є взаємовиключними.

Застосування позовної давності можливо зокрема лише до обгрунтованих вимог. У разі необгрунтованості (недоведеності) позовних вимог, суд має відмовляти у позові саме з цих підстав.

Тому рішення райсуду про відмову у позові з посиланням окрім недоведеності позовних вимог також і не пропуск позивачем позовної давності, підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини рішення посилання на сплив строку позовної давності.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення Саратського районного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу начальника Саратського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання суду на сплив строку позовної давності.

В іншій частині, а саме відмові у задоволенні позову з підстав його недоведеності, рішення Саратського районного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05.06. 2018 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.А. Калараш

ОСОБА_7