Справа №635/3618/18
Провадження №2/635/2261/2018

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2018 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Панас Н.Л.

при секретарі - Крилєвській І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у с.Покотилівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, яка мешкає за адресою: Харківська область, м.Харків, пр.Людвига Свободи, 35/357 до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2, який мешкає за адресою: Харківська область, м.Харків, пр.Людвіга Свободи, 35/357, Головного управління ДФС у Харківській області, юридична адреса: Харківська область, м.Харків, вул.Пушкінська, 46 про звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом де зазначає, що на підставі рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 15 лютого 2018 року вона є власником наступного майна: житлового будинку №10/7 "а" по вулиці Чапаєва у місті Південне Харківського району Харківської області, загальною площею 228, 7 кв.м.; житлового будинку №9/16 по вулиці Піхотній у місті Харкові, загальною площею 194,1 кв.м.; земельної ділянки площею 0,0859 га, з кадастровим номером :13:032:0010, яка розташована за адресою: м.Харків, вул.Піхотна, 9/16; ізольованої квартири АДРЕСА_1, загальною площею 65,8 кв.м. Зазначене майно було визнано її особистою приватною власністю рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 15 лютого 2018 року та додатковим рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 03 квітня 2018 року. Коли вона звернулась до державного реєстратора з метою реєстрації належного їй майна, дізналась, що ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 26 грудня 2016 року, в межах кримінального провадження №640/17985/13-к у відношенні ОСОБА_2, був накладений арешт на зазначене майно. За таких обставин вважає, що порушується її право на володіння зазначеним майном, а тому просила зняти арешт з зазначеного в позові майна, накладеного ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 26 грудня 2016 року та виключити це майно з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна.

Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 04 червня 2018 року позов було залишено без руху та позивачеві було надано строк для усунення недоліків тривалістю десять днів зі дня отримання копії ухвали.

18 червня 2018 року позивачем вказані в ухвалі недоліки були усунуті.

04 липня 2018 року судом були отримані відомості щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місця мешкання відповідача.

Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 05 липня 2018 року позов було прийнято до провадження суду і призначено у підготовче судове засідання.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 серпня 2018 року за наслідками підготовчого судового засідання справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Позивач та його представник у судове засідання не з"явилися, надали суду письмову заяву з проханням розглядати справу у їх відсутність, заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити. Проти прийняття по справі заочного рішення не заперечували.

Відповідач та його представник у судове засідання не з'явились, надали суду письмові заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність. Проти задоволення позову не заперечували.

Представник ГУ ДФС у Харківській області у судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення, в яких просив розглядати справу у його відсутність та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що арешт на спірне майно було накладено в рамках кримінального провадження, а тому ГУ ДФС у Харківській області не є належним відповідачем у цій справі.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст.16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 15 лютого 2018 року був задоволений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Особистою власністю ОСОБА_1 було визнано наступне майно: житловий будинок №9/16 по вулиці Піхотній у місті Харкові, загальною площею 194,1 кв.м.; земельна ділянка площею 0,0859 га, з кадастровим номером :13:032:0010, яка розташована за адресою: м.Харків, вул.Піхотна, 9/16; ізольована квартира АДРЕСА_1, загальною площею 65,8 кв.м. (а.с.6-7).

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 05 квітня 2018 року особистою власністю ОСОБА_1 був визнаний житловий будинок №10/7 "а" по вулиці Чапаєва у місті Південне Харківського району Харківської області, загальною площею 228, 7 кв.м. (а.с.8).

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна №125015001 від 23 травня 2018 року на зазначене вище майно ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 27 грудня 2016 року був накладений арешт (а.с.9-15).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.319 Цивільного Кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Практика Європейського суду з прав людини зазначає, що судам слід надавати оцінку кожному випадку конкретного втручання в право власності принципу правомірного і допустимого втручання, яке би відповідало приписам статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання в право власності законним (тобто чи передбачений такий захід національним законодавством); чи переслідує втручання в право власності «суспільний інтерес»; чи є втручання в право власності пропорційним переслідуваним цілям (тобто чи забезпечено справедливу рівновагу між інтересами суспільства та інтересами особи, яка страждає від такого втручання). Саме ствердні відповіді на запитання за вищенаведеними критеріями вказують на виправданість втручання, а якщо ж при втручанні в право власності не дотримано якогось із цих критеріїв, за позицією Європейського суду з прав людини, такий захід порушує гарантії за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності з вимогами ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, належить йому, а не боржнику, може звернутися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту.

Оскільки на теперішній час право власності на спірне нерухоме майно у відповідача відсутнє, суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині і звільнити спірне житло з-під арешту.

Що стосується вимог позивача в частині виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження запису про арешт нерухомого майна, то в цій частині позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Пунктом 7 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №1844/5 від 14.12.2012 року, передбачене що у разі коли при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якої державній реєстрації підлягає припинення обтяження речового права на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в Державному реєстрі прав, встановлено наявність запису про таке обтяження в Реєстрах, державний реєстратор переносить відомості запису про таке обтяження до спеціального розділу Державного реєстру прав, після чого на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію припинення обтяження речового права на нерухоме майно вносить запис про припинення такого обтяження до Державного реєстру прав.

Тобто окремого рішення суду для виключення відповідного запису з реєстру заборон відчуження не потрібно.

У відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України судові витрати відносяться за рахунок позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.7, 8, 9-11, 141, 263-265, 274-279, 280-283 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, яка мешкає за адресою: Харківська область, м.Харків, пр.Людвига Свободи, 35/357 до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2, який мешкає за адресою: Харківська область, м.Харків, пр.Людвіга Свободи, 35/357, Головного управління ДФС у Харківській області, юридична адреса: Харківська область, м.Харків, вул.Пушкінська, 46 про звільнення майна з-під арешту задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений на житловий будинок №10/7 "а" по вулиці Чапаєва у місті Південне Харківського району Харківської області, загальною площею 228, 7 кв.м.; житловий будинок №9/16 по вулиці Піхотній у місті Харкові, загальною площею 194,1 кв.м.; земельну ділянку площею 0,0859 га, з кадастровим номером :13:032:0010, яка розташована за адресою: м.Харків, вул.Піхотна, 9/16; ізольовану квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 65,8 кв.м., які належать ОСОБА_1 на підставі рішень Дзержинського районного суду міста Харкова від 15 лютого 2018 року та 03 квітня 2018 року, ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 26 грудня 2016 року.

В задоволенні позову ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, яка мешкає за адресою: Харківська область, м.Харків, пр.Людвига Свободи, 35/357 до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2, який мешкає за адресою: Харківська область, м.Харків, пр.Людвіга Свободи, 35/357, Головного управління ДФС у Харківській області, юридична адреса: Харківська область, м.Харків, вул.Пушкінська, 46 та виключення запису про арешт з Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна в частини виключення запису про арешт з Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: hr.hr.court.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів зі дня складання повного тексту рішення через Харківський районний суд Харківської області до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 20 серпня 2018 року.

Суддя Н.Л.Панас