АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2548/18 Справа № 201/9414/17 Головуючий у 1 й інстанції - Ткаченко Н. В. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Бондаренко В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» за участю третьої особи: приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що 17 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу м. Дніпропетровська Бондар І.М. вчинений виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 9065, за яким у безспірному порядку пропонується стягнути з позивача на користь відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 11 березня 2007 року у розмірі 30338,55 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 8 410,87 грн., заборгованості по відсоткам 3 180,13 грн., пені 16 097,55 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в розмірі 950 грн., та витрати пов'язані з вчиненням виконавчого напису в розмірі 1 700 грн.

Вважає, що виконавчий напис вчинений з грубим порушенням Закону України «Про нотаріат», порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, строків встановлених чинним законодавством, тому просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2017 року визнано виконавчий напис, вчинений 17 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу м. Дніпропетровська Бондар І.М. та зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №9065 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором б/н від 11 березня 2007 року грошових коштів у сумі 28 638,55 грн., з яких: заборгованість за кредитом 8 410,87 грн., заборгованість по відсоткам 3 180,13 грн., пеня 16 097,55 грн., пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в розмірі 950 грн., та витрати пов'язані з вчиненням виконавчого напису в розмірі 1 700 грн., а всього 30 338, 55 грн. таким, що не підлягає виконанню. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що порушення нотаріусом вимог ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат» знайшли своє підтвердження при розгляді справи, а отже позов підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду с скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

18 квітня 2018 року до апеляційного суду Дніпропетровської області надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відзив мотивовано тим, що виконавчий напис про стягнення заборгованості видано нотаріусом за зверненням відповідача про стягнення заборгованості за строк, який складається із 9 років 6 місяців, тобто з порушенням норм діючого законодавства.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судом встановлено, що 17 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу м. Дніпропетровська Бондар І.М. вчинений виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 9065, за яким у безспірному порядку пропонується стягнути з позивача на користь відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 11 березня 2007 року грошових коштів у сумі 28 638,55 грн., з яких: заборгованість за кредитом 8 410,87 грн., заборгованість по відсоткам 3 180,13 грн., пеня 16 097,55 грн., пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в розмірі 950 грн., та витрати пов'язані з вчиненням виконавчого напису в розмірі 1 700 грн., а всього 30 338, 55 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, стягувачем нотаріусу була надана заява ОСОБА_2 від 11 березня 2008 року про відкриття карткового рахунку б/н, на який банком було встановлено кредитний ліміт в розмірі 800 грн., з відсотковою ставкою за користування кредитом у розмірі 3 % річних та видано клієнту платіжну карту. Відповідна заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між банком та клієнтом Договір про надання послуг, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної картки.

На підтвердження безспірності заборгованості ОСОБА_2 ПАТ КБ «ПриватБанк» нотаріусу була надана виписка з особового рахунка боржника станом на 19 вересня 2016 року, згідно якої стягувачем нарахована сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8 410,87 грн., отже, в значно більшому розмірі ніж сума встановленого кредитного ліміту на платіжну картку згідно заяви позивача, а отже, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевірив безспірність заборгованості в контексті наявності наданих документів на підставі яких вчинено напис, оскільки будь-які інші докази які б свідчили про продовження дії договору, зміни розміру кредитного ліміту на платіжну картку банком, внаслідок чого був збільшений кредитний ліміт, надані не були.

Крім того. в виконавчому написі нотаріусом зазначено, що стягнення проводиться за 9 років 6 місяців 7 днів, а саме за період з 11 березня 2007 року по 19 вересня 2016 року.

Наведене свідчить про надання банком неповної інформації та документів приватному нотаріусу, що має наслідком порушення при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та п. 1 Глави 13 Порядку № 296/5, згідно якого на нотаріуса покладається обов'язок відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Окрім того, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахувала та не перевірила наявність обставин, які б свідчили, що банком додержаний передбачений законом 3-річний строк з дня виникнення права вимоги, для звернення з вимогою про вчинення виконавчого напису про стягнення з позивача кредитної заборгованості саме в розмірі 28 638,55 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що відповідають матеріалам справи та узгоджуються з нормами чинного законодавства.

Згідно з положеннями ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України позичальник за кредитним договором зобов'язаний повернути кредит та сплатити відсотки в розмірі та на умовах, встановлених договором.

Згідно зі ст. ст. 526, 530 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог цивільного законодавства та у встановлений зобов'язанням строк.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до п. 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 п.п.2.3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 р.№296/5 (далі Порядок) передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п.п.3.1 п.3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку).

У відповідності до підп.2.1. п.2 Глави 16 Порядку № 296/5 для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені:

- відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника;

- дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи;

- номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи;

- строк, за який має провадитися стягнення;

- інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Між тим, у виконавчому написі нотаріуса від 17 жовтня 2016 року не зазначено, на підставі яких документів його здійснено, а лише вказано, що грошові суми, які пропонується стягнути, є боргом ОСОБА_2 за кредитним договором №б/н від 11 березня 2007 року, укладеним між ним та ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат» та п. 1 Глави 13 Порядку № 296/5 на нотаріуса покладається обов'язок відмовити у вчиненні нотаріальної, дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Крім цього, з виконавчого напису нотаріуса вбачається, що строк, за який провадиться стягнення, становить дев'ять років шість місяців сім днів, а саме - з 11 березня 2007 року по 19 вересня 2016 року, хоча згідно з випискою із рахунка боржника наданої нотаріусу і на підставі якої нарахована заборгованість, наведений у ній розрахунок заборгованості починається з 11 березня 2008 року, а не з 11 березня 2007 року, що теж свідчить про відсутність ознаки безспірності заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Отже право вимагати дострокового повернення позики та процентів виникло у банку принаймні з квітня 2011 року, а заборгованість позичальника, яку запропоновано стягнути виконавчим написом нотаріуса, нарахована до 19 вересня 2016 року, тобто за період часу, який перевищує трирічну позовну давність, що прямо суперечить вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

За змістом п. 2.3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих банком повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику.

Враховуючи зазначене суд прийшов до правильного висновку про те, що оскільки нотаріусом було вчинено виконавчий напис з порушенням чинного законодавства, то його слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги про вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріуса з дотриманням вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку та Переліку документів повністю спростовуються встановленими судом та наведеними вище обставинами справи.

Те ж саме стосується і доводів про невідповідність висновків суду з підстав безспірності заборгованості ОСОБА_2., оскільки спростовуються відсутністю в матеріалах справи розрахунку заборгованості, замість якої наявна виписка з рахунку боржника, в якій наведені відомості, які не відповідають умовам укладеного між сторонами договору.

Предметом позову не є вирішення спору між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів за укладеним між ними кредитним договором, а визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Судом першої інстанції встановлено, що нотаріусом вчинено виконавчий напис незважаючи на те, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтами норм права.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»- залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.О. Макаров