22-ц/775/600/2018(м)
Суддя-доповідач Гаврилова Г.Л.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 222/1049/18

Номер провадження 22-ц/775/600/2018(м)

21 серпня 2018 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів - Ткаченко Т.Б., Пономарьової О.М.

за участю секретаря - Єфремової О.В.

сторони:

заявник - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Володарського районного суду Донецької області від 02 липня 2018 року, у складі судді Вайновської О.Є.,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2018 року заявник ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, поданою до подання позовної заяви, шляхом заборони ОСОБА_3 та іншими особам виловлювати рибу та раків зі ставку, розташованого на території Білоцерківської сільської ради Більмацького району Запорізької області, площею 29,2500 га, право на оренду якого належить ОСОБА_3 на підставі розпорядження Запорізької обласної державної адміністрації №62 від 06 лютого 2018 року, а також шляхом заборони ОСОБА_3 розпоряджатися трьома металевими вагончиками, що знаходяться біля вищевказаного ставку. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 19 липня 2014 року між ним, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір про співробітництво з метою здійснення господарської діяльності по вирощуванню риби на земельній ділянці водного фонду (ставок), що розташована на території Білоцерківської сільської ради Більмацького району Запорізької області. За рахунок їх спільних коштів на вказаному ставку розводилась та вирощувалась риба, кошти від реалізації якої розподілялись в рівних долях між учасниками договору. Після смерті в червні 2017 року ОСОБА_5, його син ОСОБА_3 заперечує право заявника та ОСОБА_4 на рибу, що була вирощена під час спільної діяльності відповідно до договору від 19 липня 2014 року, крім того відмовляє їм в наданні можливості отримати їх частку від продажу риби та раків, розпоряджається рибою та раками самостійно, без врахування їх прав. Також заявник володіє інформацією про те, що ОСОБА_3 має намір здати на металолом три металеві вагончики, що знаходяться біля ставку та були придбані під час та для спільної діяльності. На теперішній час заявник разом із ОСОБА_4 готують позов до ОСОБА_3, з метою отримання належної їм частки риби, що вирощена під час спільної діяльності. Проте, існує вірогідність, що ОСОБА_3 до моменту прийняття рішення судом за їх позовом виловить належну їм рибу та раків, що унеможливити виконання рішення суду за їх позовом.

Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 02 липня 2018 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, подану до подання позовної заяви задоволено. Заборонено ОСОБА_3 виловлювати рибу та раків і надавати таке право іншим особам зі ставку, розташованого на території Білоцерківської сільської ради Більмацького району Запорізької області, площею 29,2500 га, право на оренду якого належить ОСОБА_3 на підставі розпорядження Запорізької обласної державної адміністрації № 62 від 06.02.2018 року. Заборонено ОСОБА_3 розпоряджатися трьома металевими вагончиками, що знаходяться біля ставку, площею 29,2500 га, розташованого на території Білоцерківської сільської ради Більмацького району Запорізької області, право на оренду якого належить ОСОБА_3 на підставі розпорядження Запорізької обласної державної адміністрації № 62 від 06 лютого 2018 року. Зустрічне забезпечення не застосоване. Повідомлено заявнику, що відповідно до положень ч.4 ст.152 ЦПК України він протягом десяти днів з моменту подачі заяви про забезпечення позову повинен пред'явити до суду відповідний позов.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Володарського районного суду Донецької області від 02 липня 2018 року скасувати, як незаконну.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що є орендарем земельної ділянки загальною площею 33.1000 га земель водного фонду Білоцерківської сільської ради Запорізької області (кадастровий номер НОМЕР_2), яка передана заявнику в оренду відповідно Договору оренди землі від 17 січня 2005 року, на підставі розпорядження Запорізької обласної державної адміністрації №62 від 06 лютого 2018 року. Зазначає, що набув право на оренду зазначеної земельної ділянки відповідно п.33 Договору оренди землі від 17 січня 2005 року у порядку спадкуванні після смерті батька ОСОБА_5 Відповідно до п.26 договору оренди землі від 17 січня 2005 року орендар має право самостійно визначати спрямованість своєї господарської діяльності у відповідності з цільовим призначенням земельної ділянки та умовами договору, отримувати продукцію та доходи. Вважає, що прийняті судом першої інстанції засоби по забезпеченню позову є прямою забороною здійснення на законних підставах господарської діяльності та веде до незворотних наслідків та матеріальних збитків. З посиланням на Постанову Пленуму Верхового Суду України №9 від 22 грудня 2006 року, зазначає, що суд розглянув заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви у відсутності достатніх доказів, які підтверджують необхідність забезпечення позову у спосіб, який спричиняє збитки господарській діяльності, яка носить сезонний характер. При поданні заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 посилався на єдиний доказ, а саме: договір про співпрацю від 19 липня 2014 року, укладений між ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 Відповідно до п.1.1. зазначеного договору, предметом договору є збільшення ефективності земельної ділянки водного фонду Білоцерківської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, площею 33.1 га с кадастровим номером НОМЕР_1, для чого сторони створюють Статут у сумі 39000 доларів США по 13000 доларів США з кожної сторони. Таким чином, мета вирощувати риби та раків, про що йде мова у заві ОСОБА_7, предметом договору про співпрацю від 19 липня 2014 року не є. Окрім цього, відповідно до договору оренди землі від 17 січня 2005 року по праву на спадкування заявник є орендарем земельної ділянки водного фонду з кадастровим номером НОМЕР_2, який не є предметом договору про співпрацю. Правовідношення між учасниками спільної діяльності регулюються нормами Цивільного кодексу України. Договір про співпрацю від 19 липня 2014 року не відповідає вимогам ст. 1130-1143 ЦК України. Також положеннями зазначеного договору не передбачено збереження договору у відношенні до інших учасників, або заміна учасника, який помер його спадкоємцем, відповідно до п.3ч.1ст.1141 ЦК України. Отже, вважає, що на час прийняття оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції не мав достатньо доказів для задоволення заяви про забезпечення позову.

Представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_8 надав відзив на апеляційну скаргу, в якій посилається на обставини, викладені у основній заяві про забезпечення позову ОСОБА_2 Вважає, що заборона ОСОБА_3 вирощувати рибу та раків ніяк не обмежує його господарську діяльність, оскільки він не є суб'єктом підприємницької діяльності. У свою чергу, питання щодо поділу частини риби, раків та іншого майна , що належить сторонам згідно договору про співпрацю, має вирішуватись у судовому порядку позовного провадження.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_9, які просили задовольнити апеляційну скаргу,скасувати ухвалу суду та відмовити у задоволені заяви про забезпечення позову , що пред'явлена до подачі позову, заперечення ОСОБА_2 та його представника адвоката ОСОБА_8, які просили ухвалу суду залишити без змін, дослідивши докази у справі, в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п.2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За вимогами п.п.1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд виходив з того, що заявник навів обставини, що можуть утруднювати виконання майбутнього судового рішення у спорі про отримання належної ОСОБА_2 частки майна чи доходу від нього.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначені види забезпечення позову, зокрема, заборона вчиняти певні дії.

За змістом статті 149 ЦПК України під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі в разі задоволення заявленого позову.

При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення. Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов'язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Як роз'яснено в п.п. 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, за змістом статті 149 ЦПК України захід забезпечення позову, який заявник просить застосувати, останній має обґрунтувати, чому слід застосувати саме обраний ним спосіб забезпечення позову, а не інший, і доводить відповідність заявленого заходу фактичним обставинам спору й можливим наслідкам його застосування або незастосування.

Розглядаючи заяву та додані до неї документи, суд прийшов до висновку, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виник спір з приводу вирощування, вилову та розпорядженням рибою та раками зі ставку, розташованого на території Білоцерківської сільської ради Більмацького району Запорізької області, площею 29,2500 га, які були вирощені під час спільної діяльності за договором від 19.07.2014 року, укладеним між заявником та батьком ОСОБА_3 - ОСОБА_5, померлим в червні 2017 року.

Разом з тим, відповідно до договору від 19.07.2014 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , предметом даної угоди є підвищення ефективності земельної ділянки площею 33,1 га водного фонду Білоцерковської сільської ради Куйбишевського району Запоріжської області. ( а.с.14) Умов щодо вирощування риби, раків даний договір не містить.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5, який був орендарем даної земельної ділянки, помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 грудня 2017 року право на оренду земельної ділянки площею 33,1 га водного фонду Білоцерковської сільської ради Куйбишевського району Запоріжської області для рибогосподарських потреб перейшло до його сина ОСОБА_3, ( а.с. 30) та з 02 березня 2018 року ОСОБА_3 є орендарем даної земельної ділянки.

Заперечуючи проти задоволення заяви про забезпечення позову, ОСОБА_3 стверджує, що він ніяких договірних відносин не мав з ОСОБА_2, заборона йому здійснювати певні дії на орендованій ним земельній ділянці з водним простором, є порушення його прав як орендаря, та заважає його господарської діяльності. Дотепер до нього ніяких позовних вимог від ОСОБА_2 не надходило.

Заявляючи вимоги щодо забезпечення позову до пред'явлення позову, ОСОБА_2 заявив, що буде позиватись до ОСОБА_3 з метою отримання належної йому частки риби, що вирощена під час спільної діяльності. При цьому, заявником не вказувалась ,як майбутній предмет спору, частка раків та металеві вагончики.

За містом ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається ,якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, враховуючи обставини справи, на момент пред'явлення заяви, у суду не було достатніх підстав для заборони ОСОБА_3 виловлювати рибу та раків і надавати таке право іншим особам зі ставку, розташованого на території Білоцерківської сільської ради Більмацького району Запорізької області, площею 29,2500 га, право на оренду якого належить ОСОБА_3 та розпоряджатися трьома металевими вагончиками, що знаходяться біля ставку, площею 29,2500 га, розташованого на території Білоцерківської сільської ради Більмацького району Запорізької області, право на оренду якого належить ОСОБА_3 , та висновок суду щодо забезпечення позову у такий спосіб є передчасним.

Отже, ухвала суду, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню, а в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову до пред'явлення позову слід відмовити.

У свою чергу, відповідно до статті 149 ЦПК України заявник має право скористатися правом на забезпечення позову, як до пред'явлення позову так і після пред'явлення позову. Отже, він не позбавлений права на заявлення вимог у порядку ст. 149, 150 ЦПК України на будь-якій стадії розгляду справи з наданням достатніх підстав вважати, що саме за цим предметом позову мають бути застосовані певні заходи забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381,382 ЦПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Володарського районного суду Донецької області від 02 липня 2018 року скасувати.

У задоволені заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову поданою до подання позовної заяви - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 23 серпня 2018 року.

Головуючий Гаврилова Г.Л.

Судді Ткаченко Т.Б.

Пономарьова О.М.