Справа № 298/710/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 грудня 2018 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Микуляк Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Великоберезнянського районного суду від 24 жовтня 2017 року (у складі судді Лютянської М.С.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної і моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з цим позовом у червні 2017 р.

Просила на підставі ст.ст. 22, 23, 1166, 1190 ЦК України стягнути з ОСОБА_3 на свою користь суму завданої шкоди в розмірі 150 000 грн., із яких матеріальна шкода складає 30 000 грн., а моральна - 120 000 грн., а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що протягом останнього часу між сторонами наявний спір щодо розподілу земельної ділянки спільного користування, усунення перешкод у користуванні спільною ділянкою, під'їздом, проходом і спільним двором.

Так, після апеляційного перегляду одного зі спорів не на користь відповідачки, остання завдала шкоди її майну: знищила (пошкодила) відеокамери, огорожу та ворота.

Окрім того, відповідачка завдала та продовжує завдавати їй моральної школи, яка проявляється у постійних образах, фізичному насильстві, та розміщенні під вхідними дверимарізного роду атрибутів.

Рішенням Великоберезнянського районного суду від 24 жовтня 2017 р. у задоволенні позову відмовлено.

Указане судове рішення мотивовано тим, що позивачем не надано доказів у підтвердження факту завдання майнової шкоди та її розміру, а також не встановлено вини відповідача у заподіянні позивачу моральної шкоди.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. При цьому посилається на порушення норм процесуального права, незабезпечення їй права на судовий захист, на отримання допомоги фахівця у галузі права, неналежну оцінку доказів у справі, якими є: матеріали кримінального провадження за ст. 125 КК України щодо ОСОБА_3 (включно з судово-медичною експертизою) та загально відомі відеоматеріали в соціальних мережах.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Узагальнені доводи заперечення зводяться до законності та обґрунтованості оскарженого рішення і невідповідності скарги фактичним обставинам справи та письмовим доказам.

Суд першої інстанції установив, що позивачка ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_3 мають у спільному користуванні земельну ділянку (спільний двір). Згідно з рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 24.05.2017 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні прибудинковою земельною ділянкою позовні вимоги задоволено: вирішено ОСОБА_3 усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні прилеглою до будинку по АДРЕСА_1 земельною ділянкою і забезпечити безперешкодний доступ до такої. Однак, належних, допустимих і достовірних доказів заподіяннявідповідачкою ОСОБА_3 майнової і моральної шкоди позивачці ОСОБА_2 у справі немає.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції через його відповідність обставинам справи, що мають значення для справи (є предметом доказування), та нормам матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Так, згідно з вимогами частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою для відшкодування є наявність і доведеність таких елементів складу цивільного правопорушення як:

-Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

-Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо);

-Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, який є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

-Вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Як роз'яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, позивач доводить наявність шкоди та її розмір, а на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Мотивуючи заявлені вимоги, позивач стверджує проте, що 24.05.2017 р. відповідач завдала шкоди її майну: знищила (пошкодила) відеокамери, огорожу та ворота на загальну суму 30000 грн.

При цьому ні до позовної заяви, ні в судовому засіданні ОСОБА_2 не подала до суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу у підтвердженнятаких обов'язкових і визначальних елементів деліктної відповідальності відповідача як наявність шкоди та її розміру, що по суті не заперечується.

Наявні в матеріалах справи (а.с.28-33) фотографії не відповідають вимогам цивільно-процесуального закону щодо форми електронного документу (ст. 100 ЦПК України) та за своїм змістом ніяким чином не обґрунтовують вимоги позивача та (або) інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на кримінальне провадження за ст. 125 КК України про притягнення відповідачки за вчинення кримінально-караних дій, побиття, пошкодження огорожі, відеокамер та іншого майна не заслуговує на увагу, оскільки таке провадження не було та й не могло бути складовою предмету доказування у спірних правовідносинах.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 вказувала, що завдана їй моральна шкода полягає у постійних образах, фізичному насильстві, та розміщенні під вхідними дверима різного роду атрибутів.

Знову ж таки, допустимих, належних і достовірних доказів у підтвердження указаних обставин, факту заподіяння моральної шкоди та обґрунтування її розміру у справі немає.

Доданий до апеляційної скарги Підсумок судово-медичного експерта ОСОБА_4 (разом із фотографіями позивачки) (а.с.50-53) не спростовує висновку суду першої інстанції і не відповідає вимогам ЦПК України щодо достовірності, оскільки згідно з цим підсумком виявлені на тілі ОСОБА_2 тілесні ушкодження у вигляді синців на шкірних покривах лівого плеча могли виникнути в результаті падіння із висоти власного зросту, в той час як відповідно до зазначених у Підсумку обставин справи (зі слів позивачки) та пояснень самої позивачки ОСОБА_3 побила її дерев'яною палицею по верхніх кінцівках.

Апелянт зазначає також, що підтвердженням загальновідомої ситуації із побиттям і пошкодженням її майна є наявність відеоматеріалів в соціальних мережах. Однак, відповідні матеріали суду не надавалися. У будь-якому разі таке посилання не може бути розцінене як електронний доказ (ст. 100 ЦПК України).

Решта доводів апелянта (щодо незабезпечення їй права на судовий захист, на отримання допомоги фахівця у галузі права, на обґрунтування своєї правової позиції) є цілковито надуманими, базуються на неправильному розумінні відповідних положень цивільно-процесуального закону та суперечать журналу судового засідання і технічному фіксуванню судового процесу, зауваження на які ОСОБА_2 не подавала.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив правильне по суті спору судове рішення, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2.Рішення Великоберезнянського районного суду від 24 жовтня 2017 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 12.12.2018 р.

Судді: