АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1837/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Степаненко О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар: Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_5;

відповідач - ОСОБА_6;

особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_6;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 жовтня 2017 року, ухваленого судом у складі судді Степаненко О.М., у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення втрат внаслідок інфляції та трьох процентів річних за порушення грошового зобов'язання, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення втрат внаслідок інфляції та трьох процентів річних за порушення грошового зобов'язання.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 вересня 2013 року стягнуто з відповідачки на користь ОСОБА_5 вартість 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 в сумі 95250 грн.

Рішення суду набрало законної сили 17 вересня 2013 року.

Так як відповідач в добровільному порядку рішення суду не виконала, виконавчий лист про стягнення з неї на користь ОСОБА_5 коштів в сумі 95250 грн. ним був поданий до Придніпровського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Черкаській області. Однак, до даного часу рішення суду не виконане, кошти відповідачка не сплатила.

Вказує, що за період з набрання рішенням законної сили, тобто з 17 вересня 2013 року по день подачі позву до суду, втрати від інфляції складають 113 779,04 грн., та 3 % річних за вказаний період - 10 976 грн.

Просив суд стягнути з ОСОБА_6 на його користь втрати від інфляції в сумі 113779,04 грн. та 3 % річних в сумі 10976 грн., а всього на загальну суму 124755,04 грн.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 жовтня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 втрати в наслідок інфляції та три проценти річних за порушення грошового зобов'язання в сумі 124 755, 04 грн. та судові витрати в сумі 1247,55 грн., а всього 126002,59 грн.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси заяву ОСОБА_6 про скасування заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 жовтня 2017 року, залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що воно є незаконним, оскільки судом першої інстанції не повністю з'ясовано обставини, що мають значення для справи та порушено норми процесуального права, а також неправильно застосовано норми матеріального права. просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що вона судових повісток, копії позовної заяви не отримувала та не знала про сам факт наявності справи та самого рішення по справі. Про наявність оскаржуваного рішення вона дізналася від державного виконавця лише 16 липня 2018 року. Таким чином ОСОБА_6 була позбавлена можливості бути присутньою у суді та захищати свої права і законні інтереси.

Також, вказує, що перебіг позовної давності відносно позовних вимог про виконання рішення суду розпочався наступного дня після набрання таким рішенням законної сили. Тобто 18 вересня 2013 року. Як вбачається з матеріалів справи, позивачеві було відомо про дату набрання рішення законної сили, а тому останній знав про порушення свого права і міг звернутися до суду за його захистом, однак цього не зробив. За захистом своїх прав позивач звернувся лише 20 липня 2017 року, тобто через 3 роки 10 місяців 13 днів, тобто після спливу позовної давності. Вказує, що сплив позовної давності у відповідності до статті 267 ЦК України є підставою для відмови в позові. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 вказує на те, що апелянтом заява про застосування строків позовної давності не подавалась. Вважає, що строк позовної давності ним не порушено, оскільки його право порушувалось постійно на протязі тривалого часу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи із наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач своє зобов'язання по виконанню рішення суду від 06 вересня 2013 року на час розгляду справи не виконав, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляції та три проценти річних за порушення грошового зобов'язання в сумі 124 755, 04 грн.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції в повному обсязі з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 вересня 2013 року позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 вартість 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 в сумі 95250,00 грн.

Рішення суду набрало законної сили 17 вересня 2013 року.

Згідно листа Придніпровського відділу ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області № 20552 від 19 жовтня 2017року, станом на 18 жовтня 2017 року, рішення згідно виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 вересня 2013 року не виконане (а.с.23).

Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено судом.

У відповідності до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із частиною 1 статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, виходячи із змісту статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати. Цей висновок також узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Відповідач має грошове зобов'язання перед позивачем, що підтверджує рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 вересня 2013 року, яке набрало законної сили 17 вересня 2013 року, про стягнення з відповідача на користь позивача 92250 грн. вартості 1/2 частини квартири.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідач порушив вказане грошове зобов'язання, а тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Таким чином, після ухвалення рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 вересня 2013 року, в зв»язку з порушенням боржником грошового зобов»язання, позивач має право на отримання інфляційних втрат від суми боргу, вираженої в національній валюті, та на 3% річних від простроченої суми боргу відповідно до статті 625 ЦК України.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 564/2199/15-ц (провадження № 61/2404/св18).

Однак, у апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилаючись на те, що про розгляд справи вона не була повідомлена належним чином та участі у розгляді даної справи не приймала, просила застосувати до даних правовідносин строк позовної давності, оскільки позивач знав про порушення свого права і міг звернутися до суду за його захистом, однак цього не зробив, а звернувся до суду з даним позовом лише 20 липня 2017 року, тобто після спливу строку позовної давності.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо пропущення строку позовної давності, колегія суддів виходить з наступного.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за доцільне застосувати строк позовної даності (3 роки) до даних правовідносин виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 вересня 2013 року ОСОБА_8 не виконано, у зв'язку з чим порушуються права позивача.

Оскільки, внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням.

Враховуючи, що позивач звернувся за стягненням інфляційних втрат і річних відсотків за весь період прострочення платежу, то суд повинен встановити, чи дотримано строки позовної давності. Позивач визначив період для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат із 17 червня 2013 року (набрання рішення законної сили) по 20 липня 2017 року (звернення з позовом до суду). Колегія суддів вважає, за доцільне застосувати строк позовної давності виходячи з того, що з позовом ОСОБА_5 звернувся 20 липня 2017 року, тому задоволенню підлягають вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 89 370,27 грн. , та 3 % річних в розмірі 8 334, 37 грн. нарахованих за період із 20 липня 2014 року по 20 липня 2017 року, тобто за три роки до дати звернення в суд з позовом. Загальна сума, що підлягає стягненню складає 97 704, 64 гривень. В іншій частині позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 17 червня 2013 року по 20 липня 2014 року задоволенню не підлягають, оскільки вказаний період є за межами трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції необхідно змінити, зменшивши суму інфляційних, 3% річних та судових витрат які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 06 листопада 2018 року ОСОБА_6 було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до винесення рішення судом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судових збір покладається на сторони пропорційно розміру позовних вимог, з ОСОБА_6 необхідно стягнути на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1465,25 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати,-

постановила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Заочне рішення Придніпровського району м. Черкаси від 23 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення втрат внаслідок інфляції та трьох процентів річних за порушення грошового зобов'язання - змінити.

Зменшити суму втрат в наслідок інфляції та 3 % річних за порушення грошового зобов»язання, які підлягають стягненню з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 з 113 779,04 грн. до 97 704,64 грн.

Зменшити суму судових витрат, що підлягають стягненню з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 з 1247,55 грн. до 977,04 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 судовий збір в дохід держави за подання апеляційної скарги в розмірі 1465,25 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає касаційному оскарженню в порядку та за умовами визначеними ЦПК України.

Судді Н.І. Гончар

Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова