ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/582/18 Номер провадження 22-ц/814/663/18Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р.І. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого (судді-доповідача) Карпушина Г.Л., суддів Гальонкіна С.А., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання Діхтяр Т.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2018 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» ( далі - ПАТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 27.07.2007, оскільки відповідач свої зобов'язання не виконує належним чином, у зв'язку з чим станом на 28.02.2018 року утворилася заборгованість в сумі 11269 грн. 90 коп., яка складається з наступного: 2185 грн. 25 коп. заборгованість за кредитом, 5651 грн. 80 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2420 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн штраф (фіксована частина), 512 грн. 85 коп. штраф (процентна складова).

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2018 року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №б/н від 27.07.2007 року, в сумі 11 269 грн. 90 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн., а всього 13 031 грн. 90 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив відповідач. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вважає, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги заяву відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки останній платіж по карті був 24.08.2011 року, що підтверджується розрахунком.

Відзив на апеляційну скаргу банк не подавав.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 27.07.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №б/н про надання кредиту у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.(а.с.9)

Договір складається із заяви позичальника, Тарифів надання кредиту, Умов та Правил надання банком послуг та Правил користування платіжною карткою. Заява містить відомості, що відповідач був ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, з якими він погодився.

Відповідно до тарифів обслуговування по кредитним картам «Универсальная, 30 дней льготного периода» погашення по кредиту проводиться до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості. Базова ставка процентів за користування кредитом, на період до визнання кредиту простроченим складає 36% річних, яка нараховується на залишок непростроченої заборгованості.

Відповідно до п.2 розд. І Умов і правил надання банківських послуг строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. При цьому кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення).

Згідно з п.3.1.1 розд. ІІ Умов і правил надання банківських послуг строк дії картки вказано з її лицьового боку (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця.

За змістом п.5.3 розд. ІІ Умов та правил надання банківських послуг, за платіжними картками з установленим мінімальним обов'язковим платежем строки і порядок погашення кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) визначено в пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до пункту 8.6 Умов та правил позичальник у випадку непогашення суми простроченого кредиту чи його частини більше 120 днів боржник сплачує штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми.

З розрахунку наданого позивачем станом на 28.02.2018 року утворилась заборгованість перед банком в сумі 11 269 грн. 90 коп. з яких: 2185 грн. 25 коп. - заборгованість за кредитом, 5651грн. 80 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2420 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 512 грн. 85 коп. - штраф (процентна складова).

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в добровільному порядку не погашає заборгованість за наявним між сторонами кредитним зобов'язанням, розмір заборгованості підтверджено документально, заперечень проти її розміру не надійшло, а тому прийшов до висновку про задоволення позовних вимог банку.

Проте, з таким висновком суду, колегія суддів погодитись не може, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та порушують норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору, хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

У справі, яка переглядається, сторони визначили що строк договору складає 12 місяців з моменту підписання, та в разі відсутності заперечень сторін він автоматично пролонгується на той же строк. Крім того сторони погодили та визначили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов'язання.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Тобто, зобов'язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов'язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Частиною першою ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України

Так, судом першої інстанцій встановлено, що за умовами договору відповідач отримав кредитний ліміт в сумі 1500 грн., строк дії якого відповідає строку дії платіжної карти, та складає 4 роки до 27.07.2011 року, зі сплатою відсотків у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві до 25 числа кожного місяця кошти у сумі мінімального обов'язкового платежу та суми процентів упродовж строку кредитування.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов'язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов'язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 48 місяці - до 27.07.2011 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 27.07.2011 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 28.07.2011 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Колегія суддів, вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

З огляду на вказане колегія суддів відхиляє аргументи позивача, з якими погодився суд першої інстанції, про те, що на підставі ст.ст. 599, 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. В цій частині позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю.

В той же час вимоги позивача про стягнення заборгованості у вигляді тіла кредиту, процентів нарахованих до 27.07.2011 року та штрафних санкцій нарахованих у вказаний період, в цілому є обґрунтованими та такими що ґрунтуються на умовах договору та положеннях норм закону.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (п. 1 ч.2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (48 місяців), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Позивач звернувся до суду з позовом 28 березня 2018 року, тобто після спливу позовної давності навіть щодо останнього щомісячного платежу.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки. Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом.

За таких обставин, зважаючи на дату звернення позивачем до суду позовна давність спливла і щодо вимог про стягнення штрафних санкцій нарахованих в межах строку кредитування.

Відповідно до ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У матеріалах справи наявна заява ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності, оскільки банком даний строк пропущено (а.с.48).

Таким чином, у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості у вигляді тіла кредиту, процентів нарахованих до 27.07.2011 року та штрафних санкцій нарахованих у вказаний період, необхідно відмовити у зв'язку з пропуском позивачем строків позовної давності.

Враховуючи викладене, районний суд не звернув уваги на викладене та не надав належної оцінки обставинам справи, що призвело до не правильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, та скасування рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2018 року та постановлення нового про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в позові на позивача.

Керуючись ст.ст.374,376,382,383,384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2018 року - скасувати.

Постановити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Стягнути з приватного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2643 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 11 грудня 2018 року.

Головуючий - суддя: ___________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________С.А. Гальонкін _________________ Л.М. Хіль