Справа № 447/1923/17 Головуючий у 1 інстанції: Павлів В.Р.
Провадження № 22-ц/783/659/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м.Львів

Справа № 447/1923/17

Провадження № 22ц/783/659/18

Апеляційний суд Львівської області в складі:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Миколаївського районного суду Львівської області, ухваленого у м.Миколаєві 7 лютого 2018 року (суддя Павлів В.Р.)

у справі

за позовом ОСОБА_2 до Новосілко-Опарської сільської ради Миколаївського району Львівської області

про визнання права власності,

встановила:

31 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до Новосілко-Опарської сільської ради Миколаївського району Львівської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обгрунтування позову покликається на те, що з 1998 року вона проживає у будинку за адресою: с. Мала Горожанна, на вулиці Січових Стрільців, 31 Миколаївського району Львівської області. Даний будинок належав на праві власності ОСОБА_4, який помер 19 квітня 2009 року. Спадкоємців у нього не залишилось. Зазначає, що продовжує проживати у вказаному житловому будинку та добросовісно ним володіє, має оригінали документів на вищевказаний житловий будинок. Вважає, що згідно ст.344 ЦК України має право на визнання за нею права власності на даний будинок.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 7 лютого 2018 року відмовлено в задоволенні позову.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що з 1998 року проживає у спірному будинку. Вважає, що має право на визнання за нею права власності на вищевказаний житловий будинок.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 належав на праві власності житловий будинок №31 на вулиці Січових Стрільців, у с. Мала Горожанна, що стверджується копією свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 помер 19 квітня 2009 року.

Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Згідно із ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред»явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст. 344 ЦК).

Набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, якщо річ, яка опинилася у володінні особи, є об'єктивно чужою, володілець суб'єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років.

Встановлено, що станом на день звернення ОСОБА_2 з позовом минуло менше 10 років з дня смерті власника житлового будинку ОСОБА_4 Тобто термін добросовісного володіння житловим будинком, що в с. Мала Горожанна на вулиці Січових Стрільців, 31 становить менше десяти років.

Відтак, підстав для визнання права власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_2, саме за набувальною давністю, відповідно до ст. 344 ЦК України, немає.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позов ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності, не підлягає до задоволення.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Залишити рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 7 лютого 2018 року без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 24 травня 2018 року.

Головуючий

Судді