Ухвала

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 488/3005/17-ц

провадження № 61-36631 св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

відповідачі: Вітовська районна рада Миколаївської області, Миколаївська міська рада, Релігійна громада Української православної церкви;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Миколаївської міської ради на постанову апеляційного суду Миколаївської області у складі колегії суддів: Коломієць В. В., Данилової О. О., Шаманської Н. О., від 20 квітня 2018 року,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Вітовської (Жовтневої) районної ради Миколаївської області, Миколаївської міської ради, Релігійної громади Української православної церкви про визнання незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування.

Позовна заява мотивована тим, що 05 липня 2002 року він придбав на підставі договору купівлі-продажу № 26-А у регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області нежитлове приміщення, площею 2,6 кв. м, що складає 6/10000 цілісного майнового комплексу, яке розташоване по АДРЕСА_1. Рішенням Жовтневої (Вітовської) районної ради Миколаївської області від 07 червня 2013 року № 16 надано згоду на передачу частини земельної ділянки, площею 0,5 га, розташованої по АДРЕСА_2, що перебуває у постійному користуванні Жовтневої районної ради Миколаївської області, для обслуговування майнового комплексу районного Будинку культури територіальній громаді м. Миколаєва для подальшої передачі Релігійній громаді Миколаївської єпархії Української православної церкви для проектування та будівництва Храму.

Рішенням Миколаївської міської ради від 17 березня 2016 року № 3/39 затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, загальною площею 5 000 кв. м, за рахунок земельної ділянки, відведеної рішенням міської ради від 31 жовтня 2013 року № 34/26, у тому числі 5 000 кв. м під будівництво, зарахувавши її до земель громадської забудови, для будівництва та подальшого обслуговування Храму по АДРЕСА_1. Вказаним рішенням міської ради також передано у постійне користування Релігійній громаді Української православної церкви земельну ділянку, площею 5 000 кв. м, для будівництва та подальшого обслуговування Храму по АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що зазначені рішення районної та міської ради порушують його права, як співвласника цілісного майнового комплексу районного Будинку культури, на користування земельною ділянкою для обслуговування його частки у цьому майні, ОСОБА_3 просив суд визнати їх протиправними та скасувати.

Ухвалою Карабельного районного суду м. Миколаєва у складі судді Лазаревої Г. М. від 08 лютого 2018 року провадження у вищевказаній справі закрито.

Закриваючи провадження у справі, районний суд виходив із того, що позов ОСОБА_3 не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки з його змісту вбачається наявність спору про право із суб'єктом владних повноважень, що свідчить про належність такого спору до юрисдикції адміністративного суду.

Постановою апеляційного суду Миколаївської області від 20 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, ухвалу Карабельного районного суду м. Миколаєва від 08 лютого 2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скасовуючи ухвалу районного суду та повертаючи справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що позов ОСОБА_3 підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки оспорювання ним рішень органів місцевого самоврядування не має на меті захисту його прав як учасника адміністративних правовідносин, а є зверненням щодо захисту його речових прав, як співвласника цілісного майнового комплексу.

У касаційній скарзі Миколаївська міська рада, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати й залишити в силі ухвалу районного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки не врахував, що рішення органів місцевого самоврядування, які оспорює позивач, були прийняті на підставі пункту «в» частини першої статті 12 ЗК України, згідно з яким до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. У зв'язку з цим оскарження таких рішень органів місцевого самоврядування передбачає перевірку правомірності дій місцевих рад, які здійснили управлінські функції на основі законодавства. Отже, вказаний спір відноситься до юрисдикції адміністративних судів, як вірно зазначив суд першої інстанції. Зазначене також узгоджується з Рішенням Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України, пункту 1 частини першої статті 17 КАС України. Крім того, апеляційний суд не звернув уваги на роз'яснення, надані судам у пункті 12 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», згідно з яким органи місцевого самоврядування у земельних відносинах з громадянами та юридичними особами, у тому числі щодо вирішення питань розпорядження, передачі у власність, у користування земельних ділянок, а також їх вилучення, виступають як суб'єкти владних повноважень. Земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані із оскарження його рішень, дій чи бездіяльності, належать до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або ВеликоїПалати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із обґрунтуванням підстав, визначених у частині шостій статті 403 цього Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки касаційна скарга містить доводи про порушення судами правил предметної та суб'єктної юрисдикції.

Керуючись частиною шостою статті 403, частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

Справу № 488/3005/17-ц за позовом ОСОБА_3 до Вітовської районної ради Миколаївської області, Миколаївської міської ради, Релігійної громади Української православної церкви про визнання незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк