Справа № 605/146/18
Провадження № 2/603/150/2018
"20" серпня 2018 р. м.Монастириська
Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого - судді Іванчука В. М.
за участі секретаря судового засідання Швець Н.С.
розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Монастириська цивільну справу
про збільшення розміру аліментів
З Підгаєцького районного суду Тернопільської області до Монастириського районного суду Тернопільської області в порядку підсудності надійшли матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, який було встановлено рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 06.08.2010 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач (дошлюбне прізвище якої ОСОБА_3) перебувала у шлюбі із відповідачем.
23.11. 2005 року шлюб між сторонами розірвано.
За час перебування у шлюбі у них народилася дитина син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні.
Рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 06.08.2010 року вирішено стягувати з відповідача на утримання сина аліменти в розмірі 400 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, проте відповідач не сплачував аліменти, хоча є працездатною особою, може працювати та утримувати свого сина.

В звязку з неможливістю виїхати за кордон відповідач змушений був сплатити заборгованість по аліментам в сумі 34500 грн.

Рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 26.10.2010 року, відповідача позбавлено батьківських прав відносно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Розпорядженням голови Підгаєцької РДА від 09.08.2011 року №333 «Про зміну прізвища» позивачу було дозволено змінити прізвище сина з «Маслій» на «Побурко».

Також, позивач в позовній заяві зазначає, що на даний час неповнолітній син сторін по справі потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, так як збільшуються потреби в навчанні та розвитку дитини, а так як ОСОБА_2 є працездатною, здоровою особою, що надає йому можливість працювати та утримувати дитину, тому просить прийняти рішення про збільшення стягнення розміру аліментів з відповідача.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, в позовній заяві просить розгляд справи проводити в її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча судом вживались заходи для належного його повідомлення про день, час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем проживання (реєстрації) та повідомленням розміщеним на WEB сторінці Монастириського районного суду Тернопільської області, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву суду не надіслав.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності позивача на підставі наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд, дослідивши матеріали справи не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних в матеріалах справи доказів з винесенням заочного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ИД №004168 від 23.11.2005 року. При розірванні шлюбу, ОСОБА_6 змінила своє прізвище «Маслій» на «Побурко».

Від шлюбу позивача з відповідачем у них народилася одна дитина: син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД №139449, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Підгаєцького районного управління юстиції Тернопільської області 30.08.2011 року, зроблено відповідний запис за №26.

Згідно розпорядження голови Підгаєцької районної державної адміністрації від 09.08.2011 року №333 дозволено ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, змінити прізвище з «Маслій» на «Побурко» та зобовязано відділ державної реєстрації актів цивільного стану Підгаєцького районного управління юстиції внести відповідні зміни в актовий запис про народження ОСОБА_5 №26 від 08.10.2001 року.

На даний час позивач з своїм сином проживають разом.

Рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області №2-274/10 від 06.08.2010 року вирішено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3, аліменти на утримання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Згідно рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області №2-1302/10 від 26.10.2010 року ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно його сина - ОСОБА_5.

З свідоцтва про шлюб серії І-ИД №118648 від 20.08.2015 року встановлено, що ОСОБА_1 змінила своє дошлюбне прізвище з «Побурко» на «Горуц».

Підставою звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів є те, що позивач не може повністю забезпечити та задовольнити потреби неповнолітнього сина одягом, продуктами харчування, засобами гігієни, не має змоги оплатити у разі потреби його лікування, відвідування необхідних гуртків, дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, так як збільшуються потреби в навчанні та розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дітей.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обовязки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобовязані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна вимога міститься і в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року.

Тобто зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно до положень ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Визначаючи розмір аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує відсутність даних про незадовільний стан здоровя позивача, відповідача, їх матеріальне становище, враховує вік дитини, також суд враховує відсутність у відповідача систематичного офіційного доходу, що не дає змоги відстежити та проконтролювати його розмір, місце роботи, суд з врахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на момент винесення рішення, встановлених ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», а також з врахуванням положень ст. 180, ч. 2 ст. 182 СК України, визначає аліменти в розмірі 2000 грн. 00 коп. на дитину щомісячно, вважаючи, що такий їх розмір буде достатнім для задоволення розумних матеріальних потреб дитини.

Крім вищевказаного, суд, при збільшенні розміру аліментів також враховує положення ч. 2 ст. 182 СК України, якою визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проте встановлений розмір аліментів, який відповідач повинен сплачувати згідно рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області №2-274/10 від 06.08.2010 року є меншим від мінімального розміру аліментів, визначеного законом, що не може забезпечити належного утримання та виховання дитини, а тому підлягає збільшенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач в судове засідання не зявився та не надав суду у встановленому законом порядку відзиву на позовну заяву із викладом своїх заперечень щодо збільшення розміру аліментів, у звязку з чим несе ризик настання наслідків, пов'язаних із невчиненням даних процесуальних дій, в даному випадку - ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, такі судові витрати стягуються з другої сторони.

Отже, з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 12, 81, 141, 263, 282, 430 ЦПК України, ст.ст. 141, 180, 182, 184, 192 СК України суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів задовольнити.

2. Збільшити присуджений рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області №2-274/10 від 06.08.2010 року розмір аліментів, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання дитини: сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 400 (чотириста) грн. на 2000 (дві тисячі) грн.

3. Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого та зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, (паспорт серії НЮ №359377, ІПН НОМЕР_1), проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. на дитину щомісяця але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, з проведенням індексації відповідно до Закону.

4. Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається позивачем до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя ОСОБА_8