КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року

м. Київ

справа №760/2932/17

провадження № 22-ц/824/1245/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддів Болотова Є.В., Музичко С.Г.,
за участю секретаря судового засідання учасники справи: представника позивача відповідач представник відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року

у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вимогами про виселення відповідачів з кімнати АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення. /а.с. 4/

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12.07.2018 року позов задоволено, виселено ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_9 з кімнати АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення. /а.с. 132-134/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_6 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалася на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що вона, разом з родиною, була поселена у спірне приміщення правомірно про що свідчить витяг з її трудової книжки, копія її паспорта та особиста книжка матері на отримання державної допомоги. По аналогічним справам висловлено правові позиції Верховним Судом України від 22.10.2008 р., 21.03.2012 р. Просила застосувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., протоколи до неї та практику Європейського суду з прав людини. Зазначала про те, що доводи позивача про забезпеченість іншим житлом не відповідають дійсності. Також вказувала на те, що судом першої інстанції не застосовано строки позовної давності, який сплив 06.04.2014 р., оскільки про розірвання договору оренди 09.03.2011 р. позивач направив лист на адресу ВАТ «Київоздоббуд», цим же листом зобов'язано повернути об'єкт оренди та переселити своїх працівників, які були заселені у гуртожитки.

ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» звернулося з відзивом на апеляційну скаргу, в якому повідомило про необґрунтованість її доводів. Зазначило, що ордер № 89 від 10.04.1990 року виданий відповідачу ОСОБА_6 не містить необхідних реквізитів, передбачених у додатку до Положення, зокрема: невірно зазначена назва ордеру, не зазначено населений пункт, серія ордеру, повне прізвище, ім'я, по-батькові, кому видається ордер, номер кімнати, квадратура жилої площі, номер і дата рішення адміністрації та профспілкового комітету підприємства, що має право видати ордер, склад сім'ї, підписаний одноособово балансоутримувачем гуртожитку, а саме директором ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «Трест «Київміськбуд-2». Вказує, що відповідно до договору про безоплатне користування майном від 29.10.2000 року ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «Трест «Київміськбуд-2» є балансоутримувачем майна і не мало повноважень для видачі ордерів для заселення осіб до гуртожитку. Після припинення договірних відносин між позивачем та ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «Трест «Київміськбуд-2», останнє повідомило всіх своїх працівників про розірвання договору та необхідність звільнити займані приміщення або укласти відповідні договори оренди з позивачем, однак відповідач цим правом не скористалась. Також зазначає, що в порядку заходів досудового врегулювання спору відповідачам 05.01.2018 року було направлено лист повідомлення № 0013 про прохання звільнити та повернути кімнату АДРЕСА_1, що знаходиться у гуртожитку, але даний лист повернувся зі спливом строку зберігання. В свою чергу, позивач не надавав згоди на поселення відповідачів до гуртожитку.

В судовому засіданні ОСОБА_6 та її представник підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» - ОСОБА_5 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін.

Відповідно до Указу Президента України від 29.12.2017 р. ліквідовано Апеляційний суд м. Києва та Апеляційний суд Київської області і утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів Київського апеляційного суду від 2 жовтня 2018 року № 3 днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 3 жовтня 2018 року.

Таким чином, розгляд справ та матеріалів, що знаходились у провадженні Апеляційного суду м. Києва та Апеляційного суду Київської області, з урахуванням нового автоматичного розподілу справи, здійснюється Київським апеляційний судом.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню на підставі наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на жилий будинок НОМЕР_1, виданого 18.09.1998 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі наказу від 16.09.1998 року № 558-С/ЖБ, гуртожиток, що знаходиться по АДРЕСА_1 належить на праві колективної власності ВАТ «Трест «Київміськбуд-2». /а.с. 6/

01.01.2009 року між ВАТ «Трест «Київміськбуд-2» та ВАТ «Трест «Київоздоббуд» був укладений договір найму/оренди житла № 22, відповідно до п. 1.1 якого наймодавець передає, а наймач приймає у строкове платне користування /найм/ ліжко - місця у кількості 69 штук, які знаходяться у гуртожитку ВАТ «Трест «Київміськбуд-2» за адресою: АДРЕСА_1. /а.с 10-12/

09.03.2011 року позивач направив на адресу ВАТ «Трест «Київоздоббуд» лист про розірвання договору з 01.04.2011 року у зв'язку із неналежним виконанням ВАТ «Трест «Київоздоббуд» договірних зобов'язань, а саме несплату орендної плати більше двох місяців, зобов'язано було повернути об'єкт оренди в належному стані протягом 5 днів з моменту припинення дії договору та звільнити майно - 20 ліжко - місць шляхом переселення своїх працівників, які були заселені в гуртожитки ВАТ «Трест «Київміськбуд-2» на підставі укладеного договору № 22 від 01.01.2009 року в гуртожитки Холдингової компанії «Київміськбуд». /а.с. 13/

Також, судом встановлено, що ОСОБА_6 з 16.04.1990 року працювала на посаді маляра у ВАТ «Трест «Київоздоббуд», звільнена з роботи 29.07.2010 року за власним бажанням. /а.с. 74/

10.04.1990 року ОСОБА_6 було видано ордер № 89, на заселення у гуртожиток ліжкового типу, на підставі якого, а саме у кімнаті АДРЕСА_1 відповідач проживає з ОСОБА_9 та ОСОБА_9 /а.с. 75/

Відповідно до довідки № 377 від 05.07.2007 року, розпорядженням голови райдержадміністрації № 1625 від 01.08.2001 року відповідачів зараховано на квартирний облік з 22.08.1990 року та включено до першочергового списку, як одиноку матір (облікова справа № 25284). /а.с. 76/

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції керувався вимогами ч. 2 ст. 128 ЖК Української РСР, відповідно до якої жила площа в гуртожитках надається за спільним рішенням адміністрації підприємства установи, організації та відповідного профспілкового комітету; ст. 129 ЖК Української РСР, яка вказує, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на дану жилу площу; ст. 132 ЖК Української РСР,згідно якої, сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку із роботою. Інших працівників підприємств. установ, організацій, які поселились в гуртожитку у зв'язку із роботою. може бути виселено без надання іншого житлового приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин; ч. 1 ст. 316 ЦК України, яка визначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; ч. 1 ст. 810 ЦК України, відповідно до якої за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату; ч. 1 ст. 261 ЦК України, згідно якої, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Встановивши, що єдина підстава для вселення в гуртожиток - ордер, виданий ОСОБА_6 на заселення до гуртожитку не відповідає спеціальному ордеру, форма якого встановлена Примірним положенням про гуртожитки, а договір оренди з позивачем не укладався, суд першої інстанції дійшов до висновку, що діями відповідачів порушуються права позивача на володіння та розпорядження своїм майном та задовольнив позовні вимоги в повному обсязі.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 з 16.04.1990 року працювала на ВАТ «Трест «Київоздоббуд» на посаді маляра.

10.04.1990 року ОСОБА_6 було видано спеціальний ордер № 89, на заселення у гуртожиток ліжкового типу, на підставі якого, а саме у кімнаті АДРЕСА_1 відповідач проживає з ОСОБА_9 та ОСОБА_9

Відповідно до ст. 58 ЖК Української РСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

За загальним правилом ч. 3 п. 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, ордер дійсний протягом 30 днів.

Так, виданий ОСОБА_6 спеціальний ордер, містив обмежений термін реалізації її права на вселення до гуртожитку, а саме 5 днів.

Своє право позивач реалізувала та вселилась до гуртожитку по за адресою: АДРЕСА_1.

Гуртожитки за своїм призначенням є житлом тимчасового проживання, яким особи забезпечуються до вирішення своїх житлових питань.

Відповідно до довідки № 377 від 05.07.2007 року, розпорядженням голови райдержадміністрації № 1625 від 01.08.2001 року відповідачів зараховано на квартирний облік з 22.08.1990 року та включено до першочергового списку, як одиноку матір (облікова справа № 25284). /а.с. 76/

Відповідно до п. 13 ст. 11 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» особи, які не мають власного житла - мешканці гуртожитку та члени їхніх сімей, у яких немає будь-якого житла на праві власності на території України, розмір якого з розрахунку на одну особу є більшим за розмір, встановлений для визнання їх такими, що потребують поліпшення житлових умов відповідно до статті 34 Житлового кодексу Української РСР.

Однак, про зміну характеру з тимчасового на постійний свідчить реєстрація ОСОБА_6 за фактичним місцем проживання АДРЕСА_1 від 18.01.1996 року. /а.с. 71/

В судовому засідання представник позивача заперечувала проти вказаних доводів апеляційної скарги, мотивуючи наступним. Ордер не відповідає вимогам Примірного положення про гуртожитки, зокрема не містить необхідних реквізитів, передбачених у додатку до положення та особа, яка його підписала не мала повноважень для видачі таких ордерів.

Так, зважаючи на те, що відповідний спеціальний ордер, виданий у 1990 році, надане ним право на вселення було реалізоване, в порядку ч. 2 ст. 59 ЖК Української РСРоскаржений не був, представник ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» проти даних обставин не заперечувала, колегія суддів вважає заселення відповідачів на підставі ордеру законним.

Відповідно до свідоцтва про право власності на жилий будинок НОМЕР_1, виданого 18.09.1998 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі наказу від 16.09.1998 року № 558-С/ЖБ, гуртожиток, що знаходиться по АДРЕСА_1 належить на праві колективної власності ВАТ «Трест «Київміськбуд-2».

01.01.2009 року між ВАТ «Трест «Київміськбуд-2» та ВАТ «Трест «Київоздоббуд» був укладений договір найму/оренди житла № 22, відповідно до п. 1.1 якого наймодавець передає, а наймач приймає у строкове платне користування /найм/ ліжко - місця у кількості 69 штук, які знаходяться у гуртожитку ВАТ «Трест «Київміськбуд-2» за адресою: АДРЕСА_1. /а.с 10-12/ Майно передавалось в оренду з метою розміщення та тимчасового проживання без права реєстрації працівників наймача на час дії договору.

ОСОБА_6 договір оренди не укладала, що оскільки станом на 2009 рік вже проживала за спірною адресою на законних підставах постійно.

01.04.2011 року у зв'язку із неналежним виконанням ВАТ «Трест «Київоздоббуд» договірних зобов'язань, а саме несплату орендної плати договір між ВАТ «Трест «Київміськбуд-2» та ВАТ «Трест «Київоздоббуд» найму/оренди житла № 22 було розірвано.

Отже, ПАТ «Київміськбуд-2» вводить в оману суд, наголошуючи на тому, що ОСОБА_6 заселилась фактично у 2009 році до гуртожитку на праві орендаря, оскільки право на заселення до гуртожитку вона реалізувала задовго до укладення договору найму/оренди житла № 22 між ВАТ «Трест «Київміськбуд-2» та ВАТ «Трест «Київоздоббуд».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 29.07.2010 року звільнилась з ВАТ «Трест «Київоздоббуд» за власним бажанням, пропрацювавши там більше десяти років.

За змістом ч. 3 ст. 132 ЖК Української РСР вбачається, що осіб, які зазначені у ст. 125 ЖК Української РСР може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 125 ЖК Української РСР без надання іншого жилого приміщення не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, установі, організації, що надали їм службове приміщення, не менш як десять років.

Тобто, виселення відповідачів з гуртожитку можливе лише після надання їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 1 Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Житло, оскільки воно є природнім місцем, у якому може здійснюватися право на суто приватне життя і в якому проходить сімейне життя, користується згідно Конвенцією привілейованим статусом, оскільки воно захищене подвійно: з одного боку ст. 8, яка передбачає право на «повагу до житла», а з іншого боку, ст. 1 Протоколу, яка гарантує право на «повагу до майна».

Такий загальний захист поширюється як на власника майна та і на наймача, і навіть на співмешканця наймача.

Отже, власник гуртожитку ВАТ «Трест «Київміськбуд-2» не має права порушувати право відповідачів на проживання, з урахуванням законно виданого, не оскарженого та реалізованого ордеру на заселення до гуртожитку у 1990 році.

Крім того, доводи ОСОБА_6 про те, що позивач пропустив позовну давність, оскільки право на звернення до суду у нього виникло 01.04.2011 року, тобто з моменту розірвання договору найму/оренди житла № 22, а з указаним позовом звернувся лише у лютому 2018 року, є безпідставними, оскільки в цьому випадку позовна давність не застосовується, так як правопорушення є таким, що триває у часі, тому цей позов може бути пред'явлений власником майна протягом всього часу, поки триває порушення.

Таким чином, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що позивачем не було доведено підстав для виселення відповідачів із займаного приміщення, що є процесуальним обов'язком заявника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати.

Стягненню з ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» на користь ОСОБА_6 підлягає судовий збір у сумі 2 643 грн.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року - задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року - скасувати, у задоволенні позову приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про виселення, - відмовити.

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» /м. Київ, вул. Народного Ополчення, 26-А, / на користь ОСОБА_6 /АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2/ судовий збір у сумі 2 643 грн /дві тисячі шістсот сорок три гривні/.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: