Провадження № 22-ц/772/1416/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Зайцев А. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2018 рокуСправа № 127/12917/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

Головуючого судді : Зайцева А.Ю.,

суддів : Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання : Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.05.2018 року, ухвалене у складі судді Венгрин О.О., повне рішення суду виготовлено 24.05.2018 року, -

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_5, після смерті якого відкрилась спадщина на будинок по АДРЕСА_1 Він є спадкоємцем першої черги за законом разом з матір'ю (дружиною спадкодавця) ОСОБА_6 та сестрою ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_5

На час відкриття спадщини він проживав зі спадкодавцем по АДРЕСА_1, що підтверджується його реєстрацією в цьому помешканні, тобто, спадщину прийняв. У 2015 році він дізнався про існування заповіту від 22.07.2005 року, посвідченого секретарем Пултівецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, за яким ОСОБА_5 заповів усе майно онуці - відповідачу ОСОБА_4

Вважає, що зазначений заповіт є недійсним, оскільки не відповідає волевиявленню ОСОБА_5 та складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Батько ОСОБА_5 станом на час посвідчення заповіту 22.07.2005 року був практично незрячим, не міг читати, у зв'язку з чим посвідчення заповіту повинно було відбутись при свідках. Відомості про свідків заносяться в заповіт. Вимоги закону не були виконані при посвідченні заповіту, у зв'язку з чим є підстави для визнання його недійсним.

Виходячи з наведеного, положень частини четвертої статті 207, статей 203, 215, 1247, 1248, 1251-1253, 1257 ЦК України, ОСОБА_3 просив визнати недійсним заповіт від 22.07.2005 року, вчинений від імені ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_8, що посвідчений секретарем Пултівецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, за № 58.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.05.2018 року відмовлено в задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час складання заповіту волевиявлення заповідача ОСОБА_5 було вільним і відповідало його волі, доказів того, що в силу психічного захворювання чи з інших причин заповідач не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними на час складання заповіту суду не надано, а тому позов ОСОБА_3 не доведено. При цьому, суд зазначив, що форма заповіту, дійсність якого оспорюється позивачем, відповідає вимогам закону, а тому прийшов до висновку, що позов не доведено.

Суд також зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності без поважної причини, оскільки заповіт складено 22.07.2005 року, заповідач помер ІНФОРМАЦІЯ_2, через 6 місяців з'ясовано коло спадкоємців і наявність заповіту, позивач як спадкоємець за законом першої черги міг довідатись про порушення свого права.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Подана апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не дано оцінки довідкам Комунальної установи «Вінницький обласний центр медико-соціальної експертизи» та Вінницької районної центральної лікарні, згідно яких ОСОБА_5 на момент посвідчення заповіту був незрячою людиною. Однак, оспорюваний заповіт не був посвідчений при свідках.

Зазначає, що позовна давність ним не пропущена, так як він не міг дізнатися раніше про порушення свого права. Оскільки проживав у спірному будинку і після смерті спадкодавця. Лише у 2015 році йому стали чинити перешкоди в проживанні та після звернення у різні установи, він дізнався про наявність оспорюваного заповіту, про що свідчить лист Вінницької районної ради від 01.04.2015 року, лист Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 16.01.2016 року.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з підпунктом восьмим пункту 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до підпункту дев'ятого пункту 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 263 ЦПК України визначає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

У справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно заповіту, посвідченого секретарем Пултівецької сільської ради Вінницького району Вінницької області 22.07.2005 року, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, усе майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що матиме право за законом, заповідає своїй онуці ОСОБА_8

08.06.2011 року до Вінницької районної державної нотаріальної контори відповідач ОСОБА_4 (онука спадкодавця ОСОБА_5) подала заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_6 (дружина спадкодавця ОСОБА_5) та ОСОБА_7 (дочка спадкодавця ОСОБА_5) відмовились від прийняття спадщини, про що подали заяви нотаріусу відповідно 15.06.2011 р. і 12.07.2011 року.

ОСОБА_3 зареєстрований з 20.01.2006 року по АДРЕСА_1, тобто за адресою місця проживання до смерті спадкодавця ОСОБА_5 Заяви про прийняття спадщини після смерті батька нотаріусу позивач ОСОБА_3 не подавав.

Відповідно до відповіді Комунальної установи "Вінницький обласний центр медико-соціальної експертизи" № 844/03-02/02 від 24.11.2017 року, в ОСОБА_5 оперована ІV ст. глаукома відкрито-кутова обох очей, ускладнена катаракта обох очей. Глаукомотозна атрофія зорових нервів. VIS-OD експ. 0,005 OS- 0,01.

Згідно з відповіддю Вінницької центральної районної лікарні Вінницької області № 364 від 24.04.2018 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходився на диспансерному обліку з 25.02.2004 року у лікаря-окуліста поліклінічного відділення Вінницької ЦРКЛ з діагнозом: оперована термінальна глаукома обох очей. Хворі відносяться до категорії незрячих (сліпих). Станом на 22.07.2005 року, при такому діагнозі і гостроті зору, хворий прочитати та власноруч підписати самостійно не міг. Заключення виписане з диспансерного журналу, інших медичних документів не збереглось.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час посвідчення заповіту волевиявлення заповідача ОСОБА_5 було вільним, і судом не встановлено, що при складанні заповіту було порушено вимоги щодо його форми та посвідчення.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають обставинам справи, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Частинами 2,5,6 статті 1253 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

В абзаці третьому частини другої статті 1248 ЦК України зазначено, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

З відповіді на запит суду головного лікаря Вінницької ЦРКЛ від 24.04.2018 року № 364 (а.с.132) вбачається, що ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, знаходився на диспансерному обліку у лікаря-окуліста з 25.02.2004 року з діагнозом оперована глаукома обох очей, що відноситься до категорії незрячих (сліпих). Станом на 22.07.2005 року, при такому діагнозі і гостроті зору, хворий прочитати та власноручно підписати самостійно не міг.

Ці дані не були спростовані відповідачем будь-якими іншими доказами, а тому обставини викладені головним лікарем у відповіді на запит суду колегія суддів вважає встановленими.

Таким чином, діагноз заповідача ОСОБА_5 підпадає під випадок визначений абзацом третім частини другої статті 1248 ЦК України і посвідчення заповіту ним мало б відбуватись при свідках у порядку визначеному статтею 1253 ЦК України.

Вказаних вимог закону при посвідченні заповіту від 22.07.2005 року виконано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Виходячи з встановлених у справі обставин, з огляду на вимоги закону, що регулюють виниклі правовідносини, колегія суддів прийшла до висновку, що заповіт від 22.07.2005 року, посвідчений секретарем Пултівецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, за яким ОСОБА_5 заповів усе своє майно онуці - відповідачу ОСОБА_8, складений з порушенням вимог закону щодо його посвідчення, а тому є нікчемним.

Оскільки визнання нікчемного правочину недійсним не вимагається відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України, наявні підстави для відмови у позові про визнання недійсним заповіту від 22.07.2005 року.

Враховуючи наявність самостійних підстав для відмови у задоволенні позову, не можуть бути застосовані наслідки спливу строку позовної давності передбачені ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Доводи щодо відсутності порушеного права у позивача колегія суддів вважає безпідставними та недоведеними, оскільки позивач є спадкоємцем першої черги, зареєстрований та, як він зазначає, проживав з спадкодавцем на день смерті, після цього і по теперішній час.

Інформація ж, зазначена в акті від 19.08.2012 року та заяві від 10.09.2012 року, про те, що позивач проживав з 1997 року по вул. Гагаріна, 7 в с. Красне та здійснював догляд за бабусею, не може бути беззаперечним доказом не проживання позивача на день смерті із батьком по вул. Фестивальна, 26, оскільки бабця померла задовго до смерті батька позивача і вказані будинки знаходяться в одному селі.

Відповідно до пункту 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд прийшов до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

Керуючись підпунктом вісім, дев'ять пункту 1 розділу ХІІІ Перехідних положень, частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 368, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.05.2018 рокуу даній справі скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий Підпис А. Ю. Зайцев

Судді: Підпис О. С. Панасюк

Підпис Т. М. Шемета

Згідно з оригіналом

Головуючий А. Ю. Зайцев

Повний текст постанови виготовлено 27.08.2018 року.