Справа № 505/2147/18
Провадження № 2/505/1207/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.08.2018 року Котовський міськрайонний суд Одеської області у складі

головуючого судді - Івінського О.О.

при секретарі - Бондаренко Н.І.

за участю: позивачів: ОСОБА_1 та ОСОБА_3

і відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Подільську Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_2, звернулись 16.07.2018 року в суд з цим позовом, вказуючи, що 16 червня 2007 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з відповідачкою, вони придбали у власність житловий будинок з відповідними господарчими спорудами і будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, про що відповідачка власноручно написала розписку про отримання від них грошових коштів у розмірі 10000,00 грн. в рахунок повної оплати вартості зазначеного будинку.

Вказаний будинок відповідачкою переданий їм в натурі, ключі, технічний паспорт та правовстановлюючі документи передані також.

Право власності відповідачки на житловий будинок підтверджується рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11 листопада 2004 року, справа №2-1835/2004 року. Право власності відповідачки не було зареєстровано у встановленому порядку, але ОСОБА_2 скористалася правомочністю власника та продала належну їй нерухомість їм.

Вони постійно проживають як родина у спірному будинку, ніхто за цей час, починаючи з 2007 року, по теперішній час не заявляв ніяких майнових прав на будинок, не вчиняв дій, які б свідчили про їх обов'язок повернути домоволодіння власнику. Вони сплачують кошти за комунальні послуги, ремонтують та лагодять будинок, весь час користуються ним та прибудинковими спорудами.

Проте, документального підтвердження їх права власності на будинок не мають, що і змусило їх звернутися до суду з даним позовом.

Позивачі просили суд визнати за ними право спільної часткової власності по 1/2 частки житлового будинку з відповідними господарчими спорудами і будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, що складається з: житловий будинок літ. «А» загальною площею 43,9 кв.м., житловою площею 23,6 кв.м., ганок літ. «а», літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В».

Позивачі у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідачка у судовому засіданні позов визнала.

Вислухавши сторони, покази свідка та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з копії Технічного паспорту на житловий будинок виготовлений 06.08.2003 року КП Котовське БТІ на ім`я ОСОБА_4, в натурі є: житловий будинок літ. «А» загальною площею 43,9 кв. м., житловою площею 23,6 кв. м., з господарськими спорудами та будівлями: ганок літ. «а», літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно висновку з визначення ринкової вартості нерухомості, виготовленого ТОВ Бюро технічної інвентаризації від 14.06.2016 року, оціночна вартість житлового будинку з відповідними господарчими спорудами і будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, становить 65250,00 грн.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11 листопада 2004 року, справа №2-1835/2004 року, зокрема, визнано встановленим факт прийняття спадщини за законом ОСОБА_2 після смерті діда ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, у вигляді домоволодіння, що розташоване у АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно за законом у вигляді домоволодіння, що розташоване у АДРЕСА_1.

Проте, право власності на вказаний житловий будинок відповідачкою ОСОБА_2 у встановленому законом порядку зареєстроване не було, що позбавляє і позивачів у свою чергу можливості нотаріально оформити договір купівлі-продажу та зареєструвати за собою право власності на спірний будинок.

Факт правомірного володіння позивачами житловим будинком підтверджується письмовою розпискою ОСОБА_2 про отримання від позивачів грошових коштів у сумі 10000,00 грн. за продаж житлового будинку свого діда ОСОБА_4, який вона отримала у с спадщину. Також з довідки Косівської сільської ради Подільського району Одеської області №154 від 14.10.2017 року слідує, що з 2007 року ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_1 проживають у будинку ОСОБА_4 в с. Коси. Вони обробляють город, насадили сад, провели воду, викопали криницю, перекрили дах літньої кухні, облаштовують подвір'я.

Вказаний факт визнається сторонами по справі.

Допитаний судом свідок у справі ОСОБА_5 свідчила, що відповідачка ОСОБА_2 успадкувала спірний будинок від діда ОСОБА_4 та у 2007 році продала його позивачам. З 2007 року позивачі проживають у будинку, утримують його і прибудинкову земельну ділянку у належному стані. Ніхто до них претензій з приводу цього будинку не заявляє.

Частиною 1 ст.344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України.

Стаття 41 Конституції України, стаття 328 ЦК України зазначають, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5«Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК України).

Згідно п. 11 постанови, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Згідно п. 13 постанови, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Згідно п. 14 постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Отже, враховуючи те, що позивачі добросовісно заволоділи чужим майном і понад 10 років продовжують відкрито, безперервно володіти вказаним житловим будинком з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, суд вважає за можливе визнати за ними право спільної часткової власності по 1/2 частки кожному, за набувальною давністю.

Керуючись ст.ст. 10,81, 89, 206, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати право спільної часткової власності за ОСОБА_3 і ОСОБА_1 по 1/2 частки житлового будинку з відповідними господарчими спорудами і будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, що складається з: житловий будинок літ. «А» загальною площею 43,9 кв.м., житловою площею 23,6 кв.м., ганок літ. «а», літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В».

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя О.О.Івінський