Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/951/18

Провадження №: 2/755/1505/18

м. Київ

"24" травня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

судді Шевченко В.М.,

за участю секретаря судового засідання Зимницької М.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні залі судових засідань № 1 Дніпровського районного суду міста Києва у порядку загального позовного провадження

цивільну справу № 755/951/18

за позовом за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округа Гнідюк Олександр Борисович,

про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 1025 від 01.12.2000,

учасники справи:

представник позивача - ОСОБА_4,

УСТАНОВИВ:

16.01.2018 позивач в особі представника звернувся до суду із позовними вимогами до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округа Гнідюк О.Б.,про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 1025 від 01.12.2000.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_3. 24.10.2017 від співробітників поліції позивачу стало відомо, що належною йому квартирою шахрайським шляхом заволоділи невідомі та намагалися її продати. Зокрема ОСОБА_2 шахрайським шляхом на підставі підроблених документів зареєстрував квартиру на себе. 30.03.2017 приватний нотаріус Гнідюк О.Б. на підставі, як з'ясувалося пізніше, підробленого договору купівлі-продажу квартири від 01.02.2000 № 1025, виданого ТБ «Українська біржа нерухомості» та підробленої довідки КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» НВ-2017 № 907 від 30.03.2017, зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на вказану квартиру за відповідачем. Оскільки позивач не підписував вказаного договору купівлі-продажу квартири від 01.02.2000 № 1025, просить визнати його недійсним та зобов'язати третю особу скасувати запис про державну реєстрацію права власності на квартиру.

Відповідач ОСОБА_2 та третя особа - приватний нотаріус КМНО Гнідюк О.Б. у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, що розміщене 14.05.2018. Правом подання відзиву та пояснень третьої особи не скористалися, інших заяв, клопотань, суду не надали.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав позов за викладених в ньому підстав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Суд, вислухавши представника позивача, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які останній послався як на підставу своїх вимог, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, на засадах верховенства права, відповідно до норма матеріального права із дотриманням норм процесуального права прийшов таких висновків.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України; далі - ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з нормою ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3, що підтверджується відповідною довідкою /а.с.86/, реєстраційним посвідченням /а.с. 87/ та технічним паспортом /а.с. 88/, технічні характеристики жилих і підсобних приміщень квартири /а.с.89/.

Згідно із договором купівлі-продажу від 01.12.2000 № 1025, що зареєстрований на Товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» у відповідності до Протоколу відкритих торгів № 107 від 01.12.2000, ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_3 /а.с. 90/.

Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 34543278 від 30.03.2017 державний реєстратор прав на нерухоме майно приватний нотаріус КМНО Гнідюк О.Б., розглянувши заяву ОСОБА_2, провів державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3, за суб'єктом ОСОБА_2, податковий номер /а.с. 91/, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с. 92/.

Як убачається із відповіді на адвокатський запит, що надана Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», від 19.12.2017 за № 062/14-15810 (И-2017), КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» не виготовляло Інформаційну довідку НВ-2017 № 907 на об'єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 94/.

Згідно з даними реєстрових книг КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» квартира АДРЕСА_3 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі довідки ЖБК «Волна» № 44 від 13.04.1993, що убачається із листа КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 13.10.2017 № 062/14-12584 (И-2017) /а.с. 95/.

За даними витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва за адресою: АДРЕСА_1 станом на 05.10.2017 зареєстрований ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт сері НОМЕР_2, дата реєстрації 02.06.2016, витяг № 10082912 від 05.10.2017 /а.с.46/.

За даними витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0013886 від 11.10.2017 /а.с. 105/ 18.10.2017 ОСОБА_2 за попередньою змовою з невстановленими досудовими слідством особою, використовуючи завідомо підроблені документи на право власності на квартиру АДРЕСА_2 виконуючи роль власника вказаної квартири, в ході укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири між ним та ОСОБА_5 намагався заволодіти грошовими коштами в сумі 750 000 грн, що належать останньому, проте свій злочинний умисел до кінця довести не зміг, з причин що не залежали від його волі. Кримінальне провадження порушено за ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України, що підтверджується даними листа Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 09.01.2018 № 1-аз/125/50-2018 /а.с. 98/.

Із протоколу допиту свідка ОСОБА_6 /а.с. 99, 100/ убачається, що останній в період часу з 1993 року по 22.01.1999 обіймав посаду генерального директора товарної біржі «Українська біржа нерухомості», договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, датований 01.12.2000 року, між продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_2, він ніколи не підписував та бачить його вперше, на ксерокопії бланку вказаного договору проставлений не його підпис.

Згідно із протоколом допиту потерпілого ОСОБА_1 /а.с. 101, 102/, у 1980 році він став відповідальним квартировинаймачем квартири АДРЕСА_2, згодом було оформлено право власності на квартиру. Протягом тривалого часу він не проживав у вказаній квартирі, зареєструвався у ній 02.06.2016. У жовтні 2017 йому стало відомо про те, що його квартирою заволоділи шляхом обману правами на квартиру та намагалися її продати.

Із пояснень ОСОБА_2 /а.с. 103,104/ убачається, що останній власником квартири АДРЕСА_2, він ніколи не являвся. 17.10.2017 у приміщенні нотаріальної контори він проставив свої підписи на ряді заяв, зокрема: що вказана квартира належить йому. Також ним було підписано договір купівлі-продажу квартири, згідно якого він є власником зазначеної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 2000 року, яку він нібито придбав у ОСОБА_1, та продає.

Предметом спірних правовідносину цій праві є визнання договору купівлі-продажу недійсним та зобов'язання нотаріуса скасувати запис про державну реєстрацію права власності на квартиру за відповідачем.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником спірної квартири, що підтверджується відповідною довідкою.

Разом із тим, згідно із договором купівлі-продажу від 01.12.2000 № 1025, що зареєстрований на Товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» у відповідності до Протоколу відкритих торгів № 107 від 01.12.2000, ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_3.

Водночас судом встановлено, що ОСОБА_1 не приймав участі у торгах, не ставив свого підпису на договорі купівлі-продажу від 01.12.2000 № 1025.

Також відповідно до протоколу допиту ОСОБА_2 ніколи не був власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, на бланку оспорюваного договору свій підпис не ставив, до приватного нотаріуса Київського МНО Гнідюк О.Б. з метою внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію зазначеної квартири не звертався.

Крім цього, як убачається із протоколу допиту ОСОБА_6, останній звільнився із посади генерального директора ТБ «Українська біржа нерухомості» 22.01.1999, а сама біржа припинила діяльність в лютому 1999 року. Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 від 01.12.2000 № 1025, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ніколи не підписував.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За приписами частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Позивачем надано належним чином завірені копії відповідних документів.

Аналізуючи зібрані у справі письмові докази, суд прийшов висновку, що договір від 01.12.2000 № 1025 укладено всупереч волевиявленню ОСОБА_1, останній не знав про його укладення, вказаний правочин не відповідає його волі, свідчить про відсутність домовленості між зазначеними особами щодо вчинення відповідний дій, тобто оспорюваний договір суперечить ч.1 ст.319 ЦК України, що вказує на протиправне позбавлення позивача права приватної власності, а тому наявні правові підстави для визнання договору купівлі-продажу квартири № 1025 від 01.12.2000 недійсним.

Згідно зі ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Оскільки судом встановлено, що наразі спірна квартира не вибувала із власності позивача, то в такому випадку суд не застосовує наслідки недійсності правочину.

Згідно з нормами чинного законодавства, зокрема положеннями статей 182, 331, 334 ЦК, основною умовою для визначення статусу нерухомого майна будь-якого об'єкта нерухомості є державна реєстрація прав на нього.

Правові відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), дія якого поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав (ст. 2 Закону).

Оскільки судом встановлено наявність правових підстав для визнання договору купівлі-продажу квартири № 1025 від 01.12.2000 недійсним, то позовні вимоги стосовно зобов'язання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б. скасувати запис про державну реєстрацію права власності на квартири АДРЕСА_4 за ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат між сторонами, правове регулювання якого міститься в положеннях ст.ст. 141, 142 ЦПК України.

За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача ( ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до абз. 1 ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивач є інвалідом ІІ групи, що підтверджується відповідним посвідченням /а.с. 106/, у зв'язку з чим звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір». Із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 41 Конституції України,ст.ст. 182, 203, 215, 317, 319, 331, 334 ЦК України, ст.ст. 141, 209, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 354, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України,

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округа Гнідюк Олександр Борисович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 1025 від 01.12.2000р. - задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 від 01.12.2000 № 1025.

Зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гнідюк Олександра Борисовича скасувати запис про державну реєстрацію права власності на квартири АДРЕСА_4 за ОСОБА_2.

Стягнути із ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_6, в дохід держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп.

Копію рішення видати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд м. Києва у строки, встановлені статтею 354 ЦПК України.

Інформацію стосовно справи, що розглядається, можна отримати за адресою: м. Київ, вул. І. Сергієнка, 3, та на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud2604.

Повний текст рішення складено 04.06.2018.

Суддя В. Шевченко