Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 336/4737/15-ц

провадження № 61-12298св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,
відповідач-ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у складі судді Зарютіна П. В. від 24 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області у складі колегії суддів: Трофимової Д. А., Крилової О. В., Дзярука М. П., від 01 березня 2017 року.

Встановив:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі його у власність.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 травня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_6 (на час укладення кредитного договору ОСОБА_6) укладено кредитний договір, на підставі якого відповідачу надано кредит на придбання нерухомості в сумі 95 000,00 доларів США, терміном повернення до 25 травня 2028 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,7 % на рік.

В забезпечення виконання кредитного договору між ТОВ «Укрпромбанк» та відповідачем 26 травня 2008 року укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_6 передав в іпотеку банку належний йому на праві власності жилий будинок АДРЕСА_1.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ТОВ «Укрпромбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ТОВ «Укрпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

У зв'язку з тим, що відповідач не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, станом на 15 червня 2015 року утворилася заборгованість у загальній сумі 1 065 237,18 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, банк просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 травня 2008 року в сумі 1 065 237,18 грн звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1, що належить відповідачу на праві власності, шляхом визнання за ПАТ «Дельта банк» права власності на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2016 року в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушених прав, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань є позасудовим способом врегулювання такого питання.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 01 березня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку, тому рішення суду першої інстанції відповідає вимогам законодавства і підстав для його скасування немає.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, банк посилається на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зазначає, що судами не враховано того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду.

Сторони не скористалися правом на подання відзиву (заперечень) на касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

05 березня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Судами установлено, що 26 травня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, на підставі якого відповідачу надано кредит на придбання нерухомості в сумі 95 000,00 доларів США, дата повернення кредиту - 25 травня 2028 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,7 % річних.

На забезпечення виконання вказаного кредитного договору між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_6 26 травня 2008 року укладено іпотечний договір, за умовами якого відповідач передав в іпотеку банку належний йому на праві власності жилий будинок АДРЕСА_1.

Порядок та способи звернення стягнення сторони визначили у розділі 4 договору іпотеки.

Відповідно до пункту 4 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки у разі набуття іпотекодавцем права на таке звернення за вибором іпотекодержателя відбувається: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Звернення стягнення на предмет іпотеки може буди здійснено шляхом прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобов'язання; іпотечний договір є правовою підставою для реалізації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки (пункт 4.4.1 договору) або шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу (пункт 4.4.2 договору).

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги за вказаними договорами, тобто став новим кредитором.

13 липня 2012 року ОСОБА_6 зареєстрував шлюб із ОСОБА_7, прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу - ОСОБА_6.

Оскільки відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, станом на 15 червня 2015 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 1 065 237,18 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку про те, що чинним законодавством не передбачена можливість набуття права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі судового рішення.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року по справі № 760/14438/15-ц (провадження № 14-38цс18).

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, що призвело до порушення прав банку. Зазначає, що суди не звернули уваги на те, що умовами іпотечного договору передбачено право вибору іпотекотержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки: за рішенням суду або самостійно за умовами договору. Банк скористався своїм правом вибору і звернувся до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Слід зазначити, що суди першої та апеляційної інстанцій надали належну правову оцінку вказаним доводам та обґрунтовано дійшли висновку про відмову у задоволенні позову банку, оскільки іпотекодержатель своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення зазначеного договору в позасудовому порядку не реалізував та обрав неправильний спосіб захисту порушених прав.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили характер правовідносин між сторонами у справі та обґрунтовано застосували норми статей 33, 36, 39 Закону України «Про іпотеку», що регулюють спірні правовідносини, тому наявні підстави для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.

Враховуючи, що рішення суду першої та апеляційної інстанцій слід залишити без змін, а скаргу без задоволення, суд касаційної інстанції не має підстав для зміни розподілу судових витрат, визначених судами попередніх інстанцій. Сторони не заявляли до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 01 березня 2017 року залишити без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на публічне акціонерне товариство «Дельта Банк».

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А.О. Лесько

В.В. Пророк

В.М. Сімоненко

І.М. Фаловська