Дата документу 16.05.2018
Справа № 334/6328/17
Провадження № 2/334/1222/18
16 травня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Баруліної Т.Є.,
при секретарі Куліковій Д.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивачка звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позові зазначила, що вона є наймачем житлового приміщення, розташованого за адресою : АДРЕСА_1. В даній квартирі зареєстрований також її колишній зять - відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу з донькою з липня 2014 року за місцем реєстрації не проживає без поважних причин, особистих речей не має, оплату за користування житлом не здійснює, перешкод в користуванні житлом йому ніхто не чинить, покинув житло самостійно, що підтверджується Актом від 17.09.2017 року. Його фактичне місце проживання позивачці невідоме.
У звязку з реєстрацією відповідача в квартирі позивачка, як малозабезпечена, позбавлена права на оформлення та отримання державної субсидії, крім того, на відповідача нараховуються комунальні платежі, які вона змушена сплачувати самостійно, чим порушуються її права та впливає на її матеріальне становище.
Позивачка просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №146 будинку №24 по вул. Професора Толока.
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції.
У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Позивача в судовому засіданні позов підтримала, наполягає на задоволенні позовних вимог за мотивами, вказаними в позовній заяві.
Відповідач у судове засідання не зявився, заперечень проти позову не надав. Про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст.280 ЦПК України, за відсутності відповідача.
Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки та заслухавши свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є наймачем житлового приміщення, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Професора Толока (Маршала Чуйкова)АДРЕСА_2. Відповідно до ордеру на житлове приміщення №36 від 09 січня 1992 року квартира АДРЕСА_3, надавалася ОСОБА_1 на її сімю, у складі двох доньок ОСОБА_5, ОСОБА_6.
В даній квартирі згодом був зареєстрований чоловік її доньки - відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу з донькою ОСОБА_7 покинув дану квартиру в липні 2014 року. З цього часу ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає без поважних причин, самостійно покинув житло, особистих речей його в квартирі не має, оплату за користування житлом не здійснює, перешкод в користуванні житлом йому ніхто не чинить, що підтверджується Актом від 17.09.2017 року.
Крім того, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, підтвердили, що відповідач ОСОБА_2 з 2014 року у зазначеній квартирі не проживає, у квартирі відсутні його майно та його особисті речі.
У звязку з реєстрацією відповідача в квартирі позивачка, як малозабезпечена, позбавлена права на оформлення та отримання державної субсидії, крім того на відповідача нараховуються комунальні платежі, які вона змушена сплачувати самостійно, чим порушуються її права та впливає на її матеріальне становище.
Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом.
Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязання, що випливають із зазначеного договору. До членів сімї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем. А в разі спору - судом.
Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.
Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.
Згідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_4 не проживає без поважних причин з 2014 року по даний час, не несе обовязків, що випливають з договору найму жилого приміщення, але залишається зареєстрованим у даній квартирі, що спричиняє позивачці додаткові матеріальні витрати за відповідача, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 втратив право користування вищевказаною квартирою, оскільки понад 6 місяців не проживає в ній без поважних причин, жодних зобовязань повязаних з квартирою відповідач не несе, нею не користується, повністю припинив виконувати обовязки, повязані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг, не цікавиться спірним приміщенням.
Таким чином, зясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, ст.ст. 64, 71, 72 ЖК України, суд -
Позов позовом ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №146 в будинку №24 по вул. Професора Толока у м. Запоріжжя.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Баруліна Т. Є.