Справа № 161/6428/18
Провадження № 2/161/2216/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого - судді Пушкарчук В.П.,

з участю секретаря судового засідання - Загоровської І.І.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19 жовтня 2017 року до нього звернувся ОСОБА_4 з проханням про позику грошових коштів в розмірі 1 200000 (один мільйон двісті тисяч) гривень до моменту, коли ОСОБА_1 повідомить про необхідність повернення вказаних грошових коштів. Оскільки всієї суми у позивача не було, він зауважив, що зможе позичити ці кошти частинами, як тільки будуть поступлення. Так, 19.10.2017 року позивач передав відповідачу кошти у сумі 151 000(сто п'ятдесят одну тисячу) гривень, 27.10.2017 року - 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень, 06.11.2017 року - 40 000 (сорок тисяч гривень), 17.11.2017 року - 50 000 (п'ятдесят тисяч гривень), 07.12.2017 року - 60 (шістдесят тисяч) гривень, 28.12.2017 року - 55 000 (п'ятдесят п'ять тисяч гривень). Оскільки, подальшої змоги надати у борг коштів у ОСОБА_1 не було, тому сума грошових коштів переданих у борг ОСОБА_4 становить 406 000 (чотириста шість тисяч) гривень, що підтверджується борговими розписками. Вимогу позивача до відповідача про повернення позичених коштів, останній не виконує. На підставі наведеного, просить суд стягнути з ОСОБА_4 суму боргу у розмірі 406 000 гривень. У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 позов підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала, просила повністю відмовити й його задоволенні. Представник відповідача зазначила, що розписка, наявна у матеріалах справи, не має жодного відношення до позики відповідача у позивача грошових коштів. ОСОБА_4 жодних зобов'язань за вказаним документом на себе не приймав, а лише підтвердив факт виконання позивачем грошового зобов'язання у сумі 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень, кредитором за яким був відповідач. Заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Постановою Верховного Суду України від 21.03.2018 року у справі №761/11028/14-ц визначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України і в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Судом встановлено, що розписка, яка долучена до матеріалів справи жодних умов передання коштів, зобов'язання щодо їх повернення не містить, що свідчить про відсутність дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Долучені позивачем лист-вимога про виконання ОСОБА_4. взятого на себе зобов'язання, яке полягає у поверненні коштів в розмірі 406 000 грн (а.с. 23), акт про відмову ОСОБА_4 від підпису про підтвердження факту ознайомлення та вручення копії листа-вимоги про повернення боргу (а.с. 24) та роздруківка телефонних дзвінків (а.с. 21,22) не підтверджують жодних правовідносин, які могли б свідчити про існування позики між сторонами та вимоги її повернення, в порядок та спосіб визначений чинним законодавством. Таким чином, дослідивши та оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за договором позики слід відмовити за безпідставності. Відповідно до ч. 9, ч. 10 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 81, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики - відмовити за безпідставністю. Скасувати заходи забезпечення позову, що були вжиті згідно ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.04.2018 року та зняти арешт накладений на майно (рухоме і нерухоме) ОСОБА_4 та грошові кошти, які знаходяться в нього або в інших осіб в межах заявлених вимог, тобто на суму 406 000 (чотириста шість тисяч) гривень. Копію ухвали направити у Луцький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області. Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (десяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Повний текст рішення складено 21.08.2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області В.П. Пушкарчук