Єдиний унікальний номер 219/3820/18 Номер провадження 22-ц/804/633/18
Категорія: 30 Номер провадження 22-ц/804/633/18
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року Донецький апеляційний суд у складі колегії:

судді- доповідача: Новікової Г.В.,

суддів: Халаджи О.В., Папоян В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Артемівського міськрайонного суду від 02 жовтня 2018 року (під головуванням судді Конопленко О.С., повний текст рішення складено 05.10.2018 року) у справі №219/3820/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої злочином,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що вироком Артемівського міськрайонного суду від 04 грудня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_2 звільнено від призначеного основного та додаткового покарання.

Вирок Артемівського міськрайонного суду набув законної сили 07 березня 2018 року.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди його донька була смертельно травмована. Він зазнав матеріальних збитків, заподіяних в результаті ДТП водієм ОСОБА_2 в сумі 12868,12 грн. та поніс витрати на правову допомогу в сумі 3750 грн., всього на загальну суму 16618,12 грн..

У червні 2018 року він уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути на його користь з відповідача 12949,37 грн., які складаються із матеріальних витрат на суму 9164,37 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 3750 грн..

Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 02 жовтня 2018 року позовні вимоги задоволені частково. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто матеріальну шкоду, завдану злочином, в розмірі 3723 грн..

З ОСОБА_2 на користь держави стягнуто судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 202,63 грн..

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальних витрат, а саме: за поминання померлої доньки в сумі 1198,30грн., витрат для поїздок на слухання кримінальної справи в суді в сумі 3939,47грн., за надання правової допомоги в сумі 3750грн., за сплату судового збору та комісії до нього при розгляді кримінальної справи в сумі 253,60 грн., за панахиду у церкві в сумі 50 грн. відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволені позову. В обґрунтування посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що ухвалюючи рішення в частині задоволення позовних вимог,суд першої інстанції виходив із того що слід стягнути 3723 грн..При цьому мотивувальна частина рішення містить в собі суперечності щодо складових цієї суми,спочатку суд зазначає, що вказана сума складається з відшкодування шкоди за виготовлення баяну та установку його до гранітного пам'ятника, а потім зазначає, що стягнута сума складає витрати з добудови пам'ятника, що не є тотожним.

У суду не було підстав для повторного стягнення з відповідача витрат на пам'ятник, оскільки вони вже були стягнуті вироком Артемівського міськрайонного суду від 04 грудня 2017 року.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції прийняв в якості доказу накладну від 20.03.2017 року №103(а) на суму 2325грн. Однак, суд не звернув увагу на те, що дана накладна датована раніше постановлення вищевказаного вироку, тобто вже була врахована при його постановленні.

Крім того, дана накладна містить перелік матеріалів, їх вартість, надавача та отримувача, але не містить жодних відомостей про проведення оплати вказаної в ній суми та не містить підпису самого позивача щодо прийняття вказаних в ній товарів. Тому, накладна не є документом, підтверджуючим оплату за товари.

Позивачем не доведено здійснення ним оплати за вказані у даній накладній матеріали.

Крім того, в зазначеній накладній визначена сума 2325 грн., але судом безпідставно стягнуто без наведення будь-яких розрахунків 3723 грн.. Згідно з уточненою позовною заявою збільшено до 3723 грн., крім пам'ятника входить також купівля та доставка цементу, щебеню та цегли. Проте суд в рішенні не посилається на ці обставини, обґрунтовуючи розмір стягненої суми.

Матеріали справи не містять доказів, підтверджуючих як факт придбання, оплати та використання позивачем цементу, щебеню та цегли, а також доказів на підтвердження необхідності цих матеріалів в цілому та в певній кількості.

Посилання суду на додані позивачем фотографії є необґрунтованим, оскільки даними фотографіями не підтверджується той факт, що на них зображено саме ті предмети та використані ті матеріали, які є предметом позову, придбані певною людиною у певний час та на підставі конкретних платіжних документів. Будь-яких ідентифікуючих доказів, які б підтверджували твердження позивача поза будь-яким сумнівом, позивач не надав.

Крім того, суд не надав правової оцінки наявній в матеріалах справи розписці від 09.03.2015 року, оформленої сторонами, згідно якої позивач отримав від відповідача грошові кошти за нанесену матеріальну шкоду внаслідок ДТП, яке відбулось 01 березня 2015 року, в розмірі 23100грн., які були витрачені на поховання доньки позивача.

Вважає, що грошові кошти, надані позивачу за вказаною розпискою також призначались в тому числі й на облаштування могили - встановлення пам'ятника і баяну як складової його частини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначив, що посилання відповідача на порушення судом норм процесуального та матеріального права є необґрунтованим, апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Вказав, що в період досудового кримінального провадження 09.06.2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних ДТП. Ця позовна заява була долучена до матеріалів кримінального провадження та була розглянута судом при винесенні вироку. У цьому позові у п.12 було вказано про його матеріальні витрати, понесені на встановлення пам'ятника 30.04.2015 року - 13900грн. (пам'ятник з підставкою). Вартість баяну не була включена.

Згідно накладної №103(а) від 20.03.2017 року він сплатив за баян через 2 роки після ДТП 2325грн. Окрім того, для його встановлення необхідний був цемент, щебінь, пісок, вартість якого судом також врахована. Вартість баяну, який було виготовлено 20.03.2017 року не увійшла до п.12 його позовної заяви від 09.06.2015 року та вартість баяну судом не була стягнута вироком суду та не ввійшла до суми, вказаній у розписці, в якій вказано про вже понесені ним витрати на похорони його доньки ОСОБА_4 станом на 09.03.2015 року. У розписці немає жодного слова про понесені ним витрати за баян до пам'ятника.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не

підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 12949,37грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стягуючи на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 3723 грн., суд першої інстанції виходив із того, що зазначені витрати на добудову пам'ятника є доведеними.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та наданим доказам.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 березня 2015 року у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася з вини ОСОБА_2, донька позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_4 отримала тяжкі тілесні ушкодження, що стало наслідком її смерті.

Вироком Артемівського міськрайонного суду від 04 грудня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_2 повністю звільнений від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 18418,55 грн. та моральну шкоду в сумі 1000000 грн..

З накладної від 20.03.2017 року №103(а) вбачається, що ОСОБА_6 через ПП ОСОБА_7 було виготовлено баян, надпис та фаску поліровану на суму 2325грн.. Накладна оформлена відповідним підписом та печаткою.

Товарними чеками підтверджується придбання будівельних матеріалів, зокрема: 16 червня 2016 року на суму 180 грн., 12 липня 2016 року на суму 190 грн., 14 липня 2016 року - 95 грн., 18 липня 2016 року - 95 грн., 30 серпня 2016 року - 103 грн., 09 червня 2016 року купив і доставив щебінь на цвинтар під фундамент для пам'ятника на суму 540 грн., 28 червня 2016 року купив і доставив цеглу (блок) для встановлення пам'ятника на суму 195 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він купив і доставив цемент для залиття фундаменту під пам'ятник: 16 червня 2016 року на суму 180 грн., 12 липня 2016 року на суму 190 грн., 14 липня 2016 року - 95 грн., 18 липня 2016 року - 95 грн., 30 серпня 2016 року - 103 грн., 09 червня 2016 року купив і доставив щебінь на цвинтар під фундамент для пам'ятника на суму 540 грн., 28 червня 2016 року купив і доставив цеглу (блок) для встановлення пам'ятника на суму 195 грн., заказав і доставив плиту (баян) з надписом для пам'ятника вартістю 2325 грн., всього на суму 3723 грн..

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що статтею 1201 ЦК України передбачено відшкодування винною особою витрат на спорудження надгробного пам'ятника і правильно стягнув із відповідача витрати на добудову надгробного пам'ятника в сумі 3723 грн., виходячи із вартості баяну як частини пам'ятника та будівельних матеріалів, необхідних для його встановлення.

Доводи про те, що у суду не було підстав для повторного стягнення з відповідача витрат на пам'ятник та врахування накладної, яка датована раніше постановлення вироку і оскільки вони вже були стягнуті вироком Артемівського міськрайонного суду від 04 грудня 2017 року, правильно судом не прийняті до уваги.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначив, що на підтвердження матеріальних витрат, понесених на виготовлення пам'ятника з підставкою та його встановлення було надано накладну від 30.04.2015 року на 13900 грн.. Вартість баяну в зазначену суму не була включена,так як його було виготовлено лише 20.03.2017 року, тобто після винесення вироку.

Вартість баяну не була стягнута вироком суду та не ввійшла до суми, вказаній у розписці, в якій вказано про вже понесені ним витрати на похорони його доньки ОСОБА_4 станом на 09.03.2015 року. У розписці немає жодного слова про понесені ним витрати за баян до пам'ятника.

Зазначені доводи нічим не спростовуються. Оспорюючи накладну як неналежний доказ понесених витрат, відповідачем інших доказів в спростування накладної не надано.

Апелянт зазначає, що згідно з уточненою позовною заявою позов збільшено до 3723 грн., в зазначену суму крім пам'ятника входить також купівля та доставка цементу, щебеню та цегли. Судом безпідставно без посилання на ці обставини стягнуто без наведення будь-яких розрахунків 3723 грн..Матеріали справи не містять доказів, підтверджуючих як факт придбання, оплати та використання позивачем цементу, щебеню та цегли, а також доказів на підтвердження необхідності цих матеріалів в цілому та в певній кількості. Вказані посилання є необгрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом в рішенні перелічені чеки, на які посилається позивач як на доказ придбання будівельних матеріалів для добудови пам'ятника(а.с.95). Чеки про придбання цементу для залиття фундаменту під пам'ятник 16 червня 2016 року на суму 180 грн., 12 липня 2016 року на суму 190 грн., 14 липня 2016 року - 95 грн., 18 липня 2016 року - 95 грн., 30 серпня 2016 року - 103 грн., 09 червня 2016 року придбання щебеню під фундамент для пам'ятника на суму 540 грн., 28 червня 2016 року придбано цеглу (блок) для встановлення пам'ятника на суму 195 грн.(а.с. 18-18зв.) підтверджують купівлю зазначених будівельних матеріалів, так як чек видається за оплачений товар.

Зазначаючи, що доказів на підтвердження необхідності цих матеріалів в цілому та в певній кількості не надано, відповідач на спростування наданих доказів не представив інших доказів.

Між тим, як за змістом ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.ст.77,78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст.12, ч.1 ст. 81, 84 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.

На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При вирішенні спору судом першої інстанції прийнято до уваги надані позивачем докази, відповідач, оспорюючи судове рішення, не надав інших доказів на спростування наданих позивачем.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення в оскаржуваній частині немає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому його законність не перевірялася апеляційною інстанцією.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, до яких згідно частини 4 статті 274 ЦПК України відносяться спори про стягнення аліментів.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 12949,37грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368,369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Артемівського міськрайонного суду від 02 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: