Дата документу 06.12.2018
Справа № 320/8921/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"06" грудня 2018 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі: головуючого - судді Колодіної Л.В., за участі секретаря - Арифової Л.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за договором позики від 03 листопада 2017 року у сумі 8 424 грн. 00 коп., а також 3% річних за прострочення виконання зобовязання у сумі 220 грн. 27 коп. та за договором позики від 03 березня 2018 року у сумі 23 000 грн. 00 коп., а також 3 % річних за прострочення виконання зобовязання у сумі 251 грн. 42 коп.
В обґрунтування позову зазначає, що 03 листопада 2017 року між сторонами було складено боргову розписку відповідно до умов якої позивач передав відповідачу суму грошових коштів у розмірі 8 000 грн. 00 коп., яку відповідач був зобовязаний повернути до 25 листопада 2017 року, однак до цього часу повного розрахунку за розпискою не провів.
Крім того, 03 березня 2018 року між сторонами було складено боргову розписку, відповідно до умов якої позивач передав відповідачу суму грошових коштів у розмірі 23 000 грн. 00 коп., яку відповідач був зобовязаний повернути до 15 червня 2018 року, однак до цього часу повного розрахунку за розпискою не провів.
У звязку із несвоєчасним поверненням боргу позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних за прострочення виконання зобовязання, що з 25.11.2017 по 24.10.2018 складає 220 грн. 27 коп., за період з 15.06.2018 по 23.11.2018 складає 251 грн. 42 коп.
Позивач в судове засідання не зявився, від представника позивача ОСОБА_3 до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України з урахуванням заяв сторін про розгляд справи за їх відсутністю фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 03 листопада 2017 року відповідач ОСОБА_2 взяв в борг у позивача ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 8 000 грн. 00 коп., які зобовязався повернути до 25 листопада 2017 року, про що було складено розписку /а.с.6/.
Крім того, 03 березня 2018 року відповідач ОСОБА_2 взяв в борг у позивача ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 23 000 грн. 00 коп., які зобовязався повернути до 15 червня 2018 року, про що було складено розписку /а.с.5/.
В силу ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року предметом договору позики можуть бути: валюта України грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет і в інших формах, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території України, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти на рахунках, у внесках в банківських та інших фінансових установах на території України; іноземна валюта іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України.
Згідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядок, що встановлені договором.
Згідно до вимог ст.525, 526, 530, 623 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до чинного законодавства, одностороння відмова від зобов'язань не допускається. Кредитор має право вимагати виконання зобов'язання в будь-який час, а боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати задані цим збитки.
У відповідності до ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом, а саме - відшкодування винною стороною збитків.
Згідно зі ст. 1050 ЦК України,якщо позичальник не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.
Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 16 жовтня 2016 року у справі №6-2129цс16, частиною першою ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Норми ст. 99 Конституції України, ст.ст. 192, 533 ЦК України дають підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютного платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня.
Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.
Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України по справі № 6-79цс14у постанові від 02.07.2014, постанові № 6-2667цс16 від 16.08.2017 року.
Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно із частиною першою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Відтак, обчислення 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України, як відповідальність за прострочення позичальником виконання грошового зобов'язання за прострочений період з 25.11.2017 року по 26.10.2018 року (день звернення до суду з позовом) становить: 8000 грн. 00 коп. х 3%:365х335 (прострочені дні) = 220 грн. 27 коп.
За період з 15.06.2018 року по 26.10.2018 року (день звернення до суду з позовом) становить: 23 000 грн. 00 коп. х3%:365х133 (прострочені дні) = 251 грн. 42 коп.
Суд, перевіривши розрахунок заборгованості за розпискою від 03.11.2017 року, встановив, що станом на 26.10.2018 року існує заборгованість з основної суми боргу у сумі 8 000 грн. 00 коп., 3 % річних за прострочення виконання зобовязання у сумі 220 грн. 27 коп. , за розпискою від 03.03.2018 року станом на 26.10.2018 року існує заборгованість з основної суми боргу у сумі 23 000 грн. 00 коп., 3 % річних за прострочення виконання зобовязання у сумі 251 грн. 42 коп.
Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Отже, грошові кошти за розпискою від 03.11.2017 року в сумі 8 000 грн. 00 коп. та розпискою від 03.03.2018 року в сумі 23 000 грн. 00 коп.; а також 3% річних у сумі 220 грн. 27 коп. за період з 25.11.2017 року по 26.10.2018 року та 3 % річних у сумі 251 грн. 42 коп. за період 15.06.2018 року по 26.10.2018 року повинні бути стягнені з відповідача на користь позивача.
Таким чином, суд вважає позовні вимоги доведеними, тому підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Таким чином, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп.
На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст. 192, 203, 525-526, 530, 536, 611, 623, 625, 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 89, 133,141, 263, 265, 280-281 ЦПК України, ст. 99 Конституції України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити:
Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер - НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер - НОМЕР_2, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, суму заборгованості за розпискою від 03 листопада 2017 року в розмірі 8 000 /вісім тисяч/ гривень 00 копійок та 3 % річних за прострочення виконання зобовязання у сумі 220 /двісті двадцять/ гривень 27 копійок; суму заборгованості за розпискою від 03 березня 2018 року у розмірі 23 000 /двадцять три тисячі/ гривень 00 копійок та 3 % річних за прострочення виконання зобовязання у сумі 251 /двісті пятдесят одну/ гривню 42 копійки.
Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер - НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер - НОМЕР_2, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2, понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 704 /сімсот чотири/ гривні 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня вручення повного заочного рішення суду.
Суддя: Л.В. Колодіна