ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2281/16-ц
Провадження № 2/210/315/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"23" травня 2018 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Скотар Р.Є. ,

за участі секретарі Соколовської Т.О.

за участі сторін не зявилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні , в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 3/5 частини будинку за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду 15.04.2016 року з вищезгаданим позовом, який уточнено 01.03.2017 р., просить визнати за ним право власності в порядку набувальної давності на 3/5 частини будинку, що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, що розташований за адресою: м.Кривий Ріг, вул..Профспілкова, будинок, 20-22.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він є власником 2/5 частин будинку , що розташований за адресою: м.Кривий Ріг, вул. Профспілкова, будинок, 20-22. Право власності на 3/5 частини будинку належить ОСОБА_3, яка більш як двадцять років в будинку не проживає та не відвідує його, претензій щодо володіння ним її частиною будинку не висувала. Він, позивач, відкрито володіє частиною будинку, що належить відповідачу, доглядає за ним, прибирає, здійснює ремонт, сплачує комунальні послуги, що підтверджує факт добросовісного володіння ним вищезазначеною нерухомістю, тому звернувся до суду з цим позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 присутнім не був, скориставшись правом представництва відповідно до ст.58 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 ( довіреність від 01.12.2019 року) /а.а.15/ в судовому засіданні присутнім не був, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні присутньою не була, про час та місце розгляду справи повідомлена, про причину неявки суд не повідомила. Відповідач надала 15.11.2017 року суду пояснення, в яких зазначила, що вона є власницею 3/5 частки будинку № 20-22 по вул. Профспілковій у м. Кривому Розі. З позивачем особисто не знайома, проте спілкувалася із його бабусею, ОСОБА_5, колишньою співвласницею будинку.Востаннє навідувалась до свого будинку більш як двадцять років тому, оскільки на початку дев'яностих років її чоловікові надано окрему квартиру, у зв'язку із чим вона переїхала мешкати із сім'єю до нового житла.Коштів для того, щоб одночасно утримувати і квартиру, і будинок, її сімя не мала, крім того, моя частина будинку потребувала витратних ремонтних робіт.Знаючи, що у будинку проживає ОСОБА_5, яка опікувалася станом усього будинку без виключення, утримувала та виконувала у ньому ремонтні роботи, вона не проявляла інтересу до цього житла та не вносила кошти на його утримання з причин їх відсутності.Вже після ознайомлення із позовом, у своїх особистих паперах нею виявлено договір безоплатного користування житловим будинком, укладеного 01 лютого 1996 року між нею та ОСОБА_5, про який вона за давністю часу не могла згадати.Відповідно до зазначеного договору, ОСОБА_5 безоплатно користувалась моєю часткою будинку на протязі року.Потім, спілкуючись із родичами, вона згадала, що наприкінці дев'яностих років ОСОБА_5 зверталася до мене з приводу вирішення питання щодо моєї частки будинку - у тому числі щодо повернення їй у користування у зв'язку із спливом строку дії договору, проте, вона зі свого боку ухилялася від прийняття рішення щодо подальшої долі своєї частки будинку із причин, які на даний час вже не може згадати.Таким чином, вона не заперечувала проти користування її часткою будинку ОСОБА_5В після спливу строку дії договору, та не пред'являла і не маю наміру пред'являти претензій будь-яким іншим родичам ОСОБА_5, які є володільцями її частки будинку № 20-22 по вул. Профспілкова ум. ОСОБА_1 /а.с.86/. У вирішенні даного спору покладалася на розсуд суду , просила позовну заяву розглядати за її відсутності /а.с.100/.

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIІІ внесено зміни до ЦПК України від 18.03.2004 року, які набирали законної сили з 15.12.2017 року.

Відповідно до вимог частини 3 статті 3 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно п. 9 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач є власником 2/5 часток будинку , що розташований за адресою: м.Кривий Ріг, вул. Профспілкова, будинок, 20-22на підставі рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 07.07.2009 року, яке набрало законної сили 17.07.2009 року, зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08.09.2009 р. /а.с.7,8,9/.

За даними КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» №1972 від 06.09.2016 р. станом на 31.12.2012 року 3/5 частки спірного домоволодіння належить «Белякович Наталье Васильевне» (російською мовою) на підставі свідоцтва про право власності , виданого 25.08.1987 р. виконкомом Дзержинської районної ради народних депутатів, згідно рішення від 24.07.1987 р. №136/2 /а.с.34/.

Згідно акту мешканців сусідніх будинків по вул..Профспілкова в м.Кривому Розі б/н від 29.03.2016 р., посвідченого головою квартального комітету №18 Дзержинського району м.Кривого Рогу, у домоволодінні за адресою: вул. Профспілкова, буд. № 20-22, м. Кривий Ріг по час своєї смерті 02.07.1999 проживав ОСОБА_6 До його смерті у домоволодінні разом із ним проживали його мати, ОСОБА_5, дружина ОСОБА_7 та син, ОСОБА_2, які продовжили спільне проживання у домоволодінні після його смерті.З 16.10.2002, після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 продовжили відкрито, безперервно володіти та користуватися усім домоволодінням, за власний кошт забезпечували домоволодіння усім необхідним, прибирали, здійснювали ремонт, та продовжують проживають у ньому і по сей час.Жодні особи, у тому числі і ОСОБА_8, за увесь час проживання ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_2 у домоволодінні претензій щодо володіння та користування ними домоволодінням не висували, з вимогою звільнити домоволодіння не зверталися, станом та долею домоволодіння не цікавилися /а.с.10/.

Відповідно договору про безоплатне користування житловим будинком від 01.02.1996 року відповідач ОСОБА_3 передала ОСОБА_5 у безоплатне тимчасове користування 3/5 частки будинку, що належать їй на праві власності, строком на дванадцять місяців з поверненням після спливу строку дії договору /а.с.87/.

З рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 07.07.2009 року вбачається, що позивач мешкає в спірному будинку з 02.07.1999 року ( після смерті батька ОСОБА_6Г.) , залишився проживати після смерті баби ОСОБА_5 , яка померла 16.10.2002 року (а.с.7), отримавши 2/5 частки будинку по праву спадкування за законом.

Отже, відповідач ОСОБА_3 є власником 3/5 часток будинку, розташованого за адресою: м.Кривий Ріг, вул..Профспілкова, будинок, 20-22 , позивач є власником 2/5 часток спірного будинку, в якому мешкав до смерті попереднього власника ОСОБА_5 і продовжує мешкати по теперішній час .

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

При цьому, п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто до 1 січня 2004 р.

Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов'язковій сукупності обставин, передбачених ч. 1 ст. 344 ЦК. Слід зазначити, що право власності належить до числа таких суб'єктивних прав, які можуть виникнути при наявності певного юридичного факту, а то й їх сукупності.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Право власності за давністю володіння, перш за все, може виникнути на придатне для володіння майно, яке відноситься до будь-якої форми власності, крім того, яке вилучено з цивільного обороту.

Відкритість та безперервність володіння є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Для визнання володільця добросовісним вважається достатнім, щоб він не набув майно злочинним шляхом чи способом, який завідомо суперечить основам правопорядку та моралі.

Таким чином , позивач ОСОБА_2 мешкає в спірному будинку більше вісімнадцяти років, починаючи з 02.07.1999 року, після смерті батька та продовжував проживати разом із своєю бабою до її смерті.

Відповідно ч.2 ст.344 ЦПК України особа, яка заявила про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особи, чиїм спадкоємцем (правонаступником) він є.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 344 ЦК України, та прикінцеві та перехідні положення ЦК України, загальний строк безперервного, відкритого володіння позивачем чужим майном - спірною квартирою, складає повних вісімнадцять років.

При цьому слід враховувати, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності слід виходити з того, що задоволення таких вимог можливе лише за наявності необхідних умов, а саме: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем він весь час був обізнаний про те, що власником 3/5 часток будинку є відповідач ОСОБА_3

Враховуючи наведені обставини справи та положення діючого в Україні законодавства, суд приходить до висновку, що правові підстави для визнання за позивачем права власності на спірне майно за набувальною давністю відсутні.

Крім того , як встановлено в судовому засіданні , що користуватися 3/5 частками домоволодіння бабі позивача дозволила відповідач на підставі договору безкоштовного користування житловим будинком, що свідчить про те, що позивач знав, що володіє річчю незаконно. Тобто, на момент, коли позивач почав проживати в спірній частці домоволодінні, власник зазначеної частки домоволодіння був відомий позивачу та не відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Також, в своїй заяві відповідач 19.02.2018 року не зазначила, що вона відмовилася від своєї частки, а лише зазначила про відсутність бажання володіти, користуватися,розпоряджатися будинком (а.с.100).

Доводи позивача про те, що він бульше двадцяти років безперервно проживає у спірному будинку, здійснює його ремонт та сплачує всі комунальні послуги, до уваги прийняти не можна, оскільки ці дії позивача не свідчать про набуття ним права власності на будинок та не є підставою для набуття такого права.

Отже, оскільки позивач обізнаний, що власником майна є відповідач, питання переходу права власності від відповідача до позивача може бути вирішено в порядку визначеному чинним законодавством, а саме у нотаріальному порядку, тому суд відмовляє у задоволенні позву.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 16, 328, 344, п. 8 Перехідних положень ЦК України, ст.ст. 4,5,13,77,121,141,265, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 3/5 частини будинку за набувальною давністю відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення через Дзержинський суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручена у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя: Р. Є. Скотар