Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 752/5984/16-ц

провадження № 61-5729св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто»,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 червня 2016 року у складі судді Чередніченко Н. П. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Вербової І. М., Поливач Л. Д., Шахової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто») про захист прав споживачів, визнання бездіяльності неправомірною та стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 13 серпня 2010 року сторони уклали угоду про надання послуг, з додатками 1, 2 та 4 (далі - Угода), за умовами якої відповідач надає послугу, спрямовану на придбання товару в групах за системою «АвтоТак», а саме автомобіля Chevrolet Cruze вартістю 148 000 грн шляхом сплати позивачем його ціни невеликими щомісячними внесками. На виконання цієї угоди позивач сплатив відповідачу щомісячні внески на суму 118 582,50 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 липня 2014 року, розірвано угоду

від 13 серпня 2010 року, яка укладена між ОСОБА_2 та ТОВ «Авто Просто». За заявою позивача від 01 вересня 2014 року про повернення сплачених за умовами угоди внесків відповідач повідомив, що сума коштів, яка підлягає поверненню, становить 98 884,58 грн.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просив суд зобов'язати ТОВ «Авто Просто» повернути суми періодичних платежів, що були сплачені за умовами угоди від 13 серпня 2010 року.

У судовому засіданні позивач збільшив позовні вимоги та просив суд визнати бездіяльність ТОВ «Авто Просто» щодо повернення коштів

ОСОБА_2 у зв'язку з розірванням угоди від 13 серпня 2010 року неправомірною та стягнути з відповідача 113 254,50 грн внесків, що підлягають поверненню; 4 440 грн неустойки; 3 % річних у сумі 6 990,59 грн та 883 808,33 грн інфляційних втрат за період з 29 травня 2014 року.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до статті 13 додатку 2 до вказаної Угоди поверненню підлягають лише сплачені чисті внески. Відповідно до пункту 13.3 додатка 2 до Угоди сума чистих внесків, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли такий учасник повідомив ТОВ «Авто Просто» про розірвання Угоди, за вирахуванням відступного за відмову від Угоди у розмірі двох чистих внесків. Крім того, відповідно до пункту 13.2 додатка 2 до Угоди учасник уповноважує ТОВ «Авто Просто» щомісяця здійснювати відрахування в розмірі 5 % від кожного сплаченого чистого внеску до фонду для повернення коштів.

Також суд першої інстанції вказав, що згідно зі статтею 10 Угоди підписання її та додатків до неї , свідчить про факт ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма умовами та змістом Угоди і додатків до неї, тому

ТОВ «Авто Просто» не порушувало статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема щодо установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням Угоди.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що Угодою передбачена подія, з настанням якої відповідач зобов'язаний повернути позивачу сплачені ним чисті внески. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. У пункті 13.4.1 Угоди визначено, що зобов'язання відповідача з повернення коштів учаснику має бути виконане з настанням черги учасника, яка формується відповідно до дати подання заяви про розірвання угоди, тобто пріоритет надається тому учаснику, який перший подав заяву про розірвання угоди, і ця подія - настання черги - має неминуче настати.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просив судові рішення скасувати і направити справу на новий судовий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково не застосував положення розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 09 жовтня 2012 року № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах» (далі - Розпорядження № 1676), зокрема пункт 6.22, яким передбачено, що при достроковому розірванні договору про адміністрування з учасником групи, який не отримав товар (крім односторонньої відмови учасника групи від договору про адміністрування або заміни учасника групи, який вибув, новим учасником групи), ліцензіат повинен повернути учаснику групи суму періодичних платежів, здійснених учасником групи, у строки, порядку та на умовах, визначених договором та цими Ліцензійними умовами. Максимальний строк повернення зазначеної суми не може перевищувати двох років з дати отримання ліцензіатом заяви учасника групи про дострокове розірвання договору, а в разі, коли дата закриття групи настає раніше ніж через два роки з дати отримання ліцензіатом заяви учасника групи про дострокове розірвання договору, - не пізніше двох місяців з дати закриття групи.

У відзиві на касаційну скаргу, ТОВ «Авто Просто» відхиляє всі доводи позивача, мотивуючи тим, що ОСОБА_2 мав повну і достовірну інформацію про послуги ТОВ «Авто Просто» та порядок їх надання. 15 січня 2013 року ТОВ «Авто Просто» на виконання пункту 3 Прикінцевих положень Закону України від 02 червня 2011 року № 3462-IV «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» отримало ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. На підставі викладеного діяльність ТОВ «Авто Просто» не може вважатися нелегітимною, у тому числі й до введення законом ліцензування такої діяльності.

02 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» інформація про продукцію повинна містити дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції.

Суди встановили, що 13 серпня 2010 року ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_2 уклали угоду про надання послуг, з додатками 1, 2 та 4.

Вказана Угода укладена в рамках системи «АвтоТак», яку створено

ТОВ «Авто Просто», що передбачає надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів (автомобілів) в групах. Система встановлює відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним із учасників групи автомобіля шляхом сплати його ціни невеликими щомісячними внесками.

На виконання Угоди позивач сплатив відповідачу щомісячні внески на суму 118 582,50 грн з метою придбання автомобіля марки Chevrolet Cruze вартістю 148 000 грн.

29 березня 2014 року позивач, проживаючи на території Автономної Республіки Крим (далі - АР Крим), звернувся до відповідача із заявою, в якій просив надати інформацію щодо діяльності ТОВ «Авто Просто» на території АР Крим і зв'язку з проведенням Російською Федерацією військових дій на півострові АР Крим.

08 квітня 2014 року відповідач повідомив ОСОБА_2, що ціна автомобіля «Chevrolet Cruze» підвищилася, а також вказав, що ТОВ «Авто Просто» на території АР Крим працює у звичайному режимі.

З урахуванням викладеного позивач просив розірвати Угоду та стягнути з відповідача кошти в сумі 118 582,50 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва 29 травня 2014 року, залишеним без змін рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09 липня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до ТОВ «Авто Просто» задоволено частково.

Розірвано угоду від 13 серпня 2010 року, яка укладена між ОСОБА_2 та ТОВ «Авто Просто».

Відповідно до статті 907 ЦК України порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною четвертою статті 653 ЦК України визначено, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 13.1 Угоди учасник, який ще не отримав автомобіль, може розірвати Угоду за власним бажанням, про що має повідомити у письмовій формі.

Згідно з статтею 13 додатка 2 до вказаної Угоди поверненню підлягають лише сплачені чисті внески. Відповідно до пункту 13.3 додатка 2 до Угоди сума чистих внесків, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли такий учасник повідомив ТОВ «Авто Просто» про розірвання Угоди, за вирахуванням відступного за відмову від Угоди у розмірі двох чистих внесків.

Пунктом 13.2 додатка 2 до Угоди передбачене щомісячне відрахування в розмірі 5 % від кожного сплаченого чистого внеску до Фонду для повернення коштів.

Відповідно до пункту 13.4 Угоди із Фонду для повернення коштів ТОВ «Авто Просто» повертає чисті внески, дотримуючись таких пріоритетів: у першу чергу повертаються кошти учаснику, який розірвав Угоду з причин отримання ним інвалідності або смерті свого подружжя, або набуття учасником статусу безробітного. В наступну чергу повертаються чисті внески тим учасникам, які розірвали Угоду, не посилаючись на обставини, викладені в попередньому пункті. При цьому пріоритет у групі надається тому учаснику, який першим подав письмову заяву про розірвання угоди, а в разі, коли такі заяви було подано одночасно кількома учасниками, пріоритет надається учаснику, номер угоди якого є меншим. Тобто вказаною Угодою передбачено порядок повернення коштів учасникам.

Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що позивач на момент звернення до суду перебував у черзі на повернення коштів, умови формування якої визначені пунктом 13.4 додатка 2 до Угоди, тобто строк виконання зобов'язання з повернення коштів ОСОБА_2 ще не настав, а отже, звернення із вказаними вимогами було передчасним.

На час укладення та розірвання Угоди не існувало закону, який би визначав послуги з адміністрування придбання в групах як фінансові послуги. Також не існувало нормативно-правового акта уповноваженого органу про віднесення цих послуг до фінансових.

02 червня 2011 року прийнято Закон № 3462-IV «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 09 січня 2012 року, згідно з яким до Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни, зокрема частину першу статті 4 було доповнено пунктом 111 такого змісту: фінансовими послугами вважаються такі послуги: адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

15 січня 2013 року ТОВ «Авто Просто» на виконання вимог пункту 3 Прикінцевих положень Закону України від 02 червня 2011 року № 3462-IV «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» отримало ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Безпідставними є доводи касаційної скарги стосовно вимоги приведення укладеної сторонами Угоди у відповідність із вимогами Закону України

від 02 червня 2011 року № 3462-IV «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг», оскільки згідно зі статтею 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального

і процесуального права, тому їх необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько В. В. Пророк І. М. Фаловська С. П. Штелик