АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/471/18 Справа № 199/5216/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Скрипник О. Г. Доповідач - Макаров М.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства «Житлосервіс-3» в особі ліквідаційної комісії про визнання права власності за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_2, звернувся до суду із позовом до комунального підприємства «Житлосервіс-3» в особі ліквідаційної комісії про визнання права власності за набувальною давністю на квартиру в гуртожитку.

В обґрунтування позову зазначив, що у 1987 році він отримав ордер на житлове приміщення - кімнату (квартиру) АДРЕСА_1 на склад сім'ї 2 особи: на себе та дружину - ОСОБА_3

З 12 жовтня 1987 року позивач зареєструвався та постійно проживає у вказаній квартирі, вчасно сплачує за комунальні послуги.

Дружина позивача - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач зазначає, що ним були зібрані всі необхідні документи на приватизацію квартири, проте приватизувати квартиру він не встиг, оскільки КП "Житлосервіс-3" розпочало процедуру ліквідації.

Так, яка позивач більше 10 років добровільно, безперервно користується вказаною квартирою, просить визнати за ним право власності на неї за набувальною давністю.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2016 року позов задоволено та ухвалено визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1, яка складається з: кімнати площею 10,3 кв.м.; кухні площею 12,2 кв.м.; коридору площею 0,6 кв.м.; туалету 1,3 кв.м.; приміщення душу площею 0,9 кв.м.; ванної кімнати площею 3,4 кв.м.; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що через ліквідацію відповідача позивач позбавлений можливості захистити іншим способом своє право, зважаючи на те, що він більше 10 років відкрито, безперервно володіє спірним нерухомим майном, а тому позов підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що набувальна давність поширюється лише на випадки фактичного, безтитульного володіння чужим майном, а наявність певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 351 ЦПК України передбачено, що апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

А згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що в 1987 році позивач отримав ордер на житлове приміщення - кімнату (квартиру) АДРЕСА_1 у складі сім'ї 2 особи: на себе та дружину - ОСОБА_3

З 12 жовтня 1987 року позивач зареєструвався та постійно проживає у вказаній квартирі, вчасно сплачує за комунальні послуги.

Дружина позивача - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Позивачем були зібрані всі необхідні документи на приватизацію квартири, проте приватизувати квартиру не встиг, оскільки КП "Житлосервіс-3" розпочало процедуру ліквідації.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що через ліквідацію відповідача позивач позбавлений можливості захистити іншим способом своє право, зважаючи, що він більше 10 років відкрито, безперервно володіє спірним нерухомим майном, суд вважав, що позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, згідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

А згідно, роз'яснень, викладених у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Оскільки, як було встановлено судом першої інстанції ОСОБА_2 лише користувався спірною квартирою, а тому на даний випадок дія норми 344 ЦК України не поширюється.

Крім того, доводи позивача про те, що він з 1987 року безперервно користуються спірною квартирою, до уваги прийняти не можна, оскільки ці дії позивача не свідчать про набуття ним права власності на спірну квартиру в гуртожитку та не є підставою для набуття такого права.

Проте суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув, чим порушив норми матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, у зв'язку з чим рішення районного суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Керуючись ст.147, п.3 розділом ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради - задовольнити.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на коритись Дніпровської міської ради судовий збір у сумі 992 грн. 95 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

М.Ю. Петешенкова