Справа № 308/6773/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Деметрадзе Т.Р.

секретаря судового засідання Струтинська Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, м. Ужгороді цивільну справу за позовом адвоката Ставичного Петра Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

Адвокат Ставичний П.І., який діє в інтересах ОСОБА_2, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позов мотивує тим, що 30.03.2018 року ОСОБА_2 позичила ОСОБА_3 20500 грн., а відповідач зобов'язалася прийняти, використати та повернути частинами надану позику. Факт отримання грошей підтверджується написаною власноручно ОСОБА_3 розпискою.

Проте, взяті на себе зобов'язання з повернення грошових коштів відповідач не виконує, у зв'язку з чим 30.04.2018 року на адресу останньої позивачем було надіслано вимогу про повернення позики, яку відповідачем залишено без реагування та по теперішній час кошти не повернуто

Вказує, що оскільки договором позики не було встановлено строк повернення позики, то відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України така має бути повернена протягом тридцяти днів від дня пред'явлення вимоги про це, однак у добровільному порядку позичальник не виконує взяте на себе зобов'язання.

На підставі вищенаведеного позивач просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 20500 грн. та судові витрати.

Позивач в судове засідання не з'явилася, однак її представник - адвокат Ставичний П.І. подав суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу у їх відсутності та задовольнити її.

Відповідач у судове засідання повторно не з'явилася, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 30.03.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, згідно якого остання отримала грошову суму в розмірі 20500 гривень, та зобов'язалася повертати дану грошову суму частинами. Строк виконання зобов'язання у договорі не вказувався.

Вказана обставина підтверджується розпискою відповідача від 30.03.2018 року.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками.

За ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. За своєю юридичною природою договір позики є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Судом встановлено, що 30.04.2018 року на адресу відповідача було направлено вимогу про повернення коштів, отриманих згідно розписки від 30.03.2018 року.

За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Проте, станом на 1 червня 2018 року позика відповідачем повернута не була та вимога про повернення грошових коштів залишена без реагування.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов'язання за даним договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень та в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_3 виконала свої зобов'язання за договором позики та повернула грошові кошти в повному розмірі, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 625, 629, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 223, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 30.03.2018 року у розмірі 20500 (двадцять тисяч п'ятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 704,8 (сімсот чотири грн. вісімдесят коп.) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Реквізити сторін:

Позивач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; місце реєстрації: АДРЕСА_2, рнокпп НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий Ужгородським РВ УМВС України в Закарпатській області 22.02.2000 року;

Відповідач - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_2, паспорт серії НОМЕР_4, виданий Недригайлівським РВ УМВС України в Сумській області 17.07.2007 року.

Суддя Т.Р. Деметрадзе