Справа № 558/551/18
номер провадження 2/558/134/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року смт. Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі судді одноособово ОСОБА_1, при секретарі Ковальській Л.С., з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

Згідно позовної заяви позивач ОСОБА_2 зазначає про те, що з відповідачем ОСОБА_4 перебуває у шлюбі, що був зареєстрований 24 листопада 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Демидівського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 50. Від шлюбу мають малолітню дитину сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. З відповідачем спільне життя не склалося, оскільки мають різні характери та протилежні погляди на життя. Почуття любові та взаємоповаги між ними втрачено та шлюбні відносини фактично припинені. Відповідач зловживає алкоголем, вчиняє психологічне та фізичне насильство відносно неї та їхньої малолітньої дитини. Вважає, що примирення між нею та відповідачем є неможливим.

У позовній заяві позивач ОСОБА_2 просить розірвати шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_4, що 24 листопада 2009 року зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Демидівського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 50, а судові витрати стягнути з відповідача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_7 позовні вимоги підтримали, просили їх задовільнити.

Позивач ОСОБА_2 пояснила, що між нею та відповідачем часто виникали конфлікти. Відповідач ОСОБА_4 бив її, ображав та принижував. Доказів вчинення фізичного та психологічного насильства відносно неї надати не може, оскільки в поліцію не зверталася, вважала, що такі обставини її сімейного життя не слід розголошувати. Проте вона шкодує, що не зверталася в поліцію. З серпня 2018 року з відповідачем спільно не проживає, але з часу припинення спільного проживання з відповідачем, вона проживає з дитиною у спокійній обстановці. Її рішення про звернення до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу є виваженим та обдуманим. Вона не бажає проживати з відповідачем та повертатися до попереднього життя. Вважає, що відповідач заперечує проти розірвання шлюбу через побоювання, що у випадку розірвання шлюбу, з нього можуть бути стягнуті аліменти на утримання дитини, яка проживає з нею.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 зазначала про те, що наполягає на розірванні шлюбу та просить її позовні вимоги задовільнити.

Відповідач ОСОБА_4 під час судового розгляду справи позовні вимоги позивача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу не визнав та пояснив, що бажає зберегти його з позивачем сімю. Він змінився, просив вибачення у дружини, бажає проживати з дружиною і їх дитиною, турбуватися про свою сімю.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 пояснив, що відповідач ОСОБА_4 не визнає позовні вимоги позивача, оскільки позивачем ОСОБА_2 не надано до суду жодних доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин не надано доказів зловживання відповідачем алкогольними напоями, вчинення фізичного чи психологічного насильства в сімї, а також доказів неможливості збереження шлюбу. Просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю та необґрунтованіcтю.

Суд, заслухавши сторони та їх представників, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

В силу вимог ч. 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Ч. 1 ст. 82 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні сторони своїми поясненнями підтвердили те, що з серпня 2018 року вони спільно не проживають, малолітня дитина проживає з матірю (позивачем по справі).

26 вересня 2018 року під час підготовчого засідання по даній справі відповідач ОСОБА_4 заявив клопотання про надання йому строку для примирення з позивачем ОСОБА_2 тривалістю шість місяців.

Позивач ОСОБА_2 заперечувала проти клопотання відповідача, просила не надавати строк на примирення тривалістю шість місяців, а якщо і надати строк для примирення, то меншою тривалістю.

Ухвалою суду від 26 вересня 2018 року за вказаним клопотанням відповідача ОСОБА_4 зупинено провадження у справі №558/551/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу до 27 листопада 2018 року, у звязку наданням сторонам строку для примирення.

Ухвалою суду від 27 листопада 2018 року провадження у справі № 558/551/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу було поновлено.

5 грудня 2018 року судом проведено підготовче засідання та призначено до розгляду по суті цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, тощо.

Згідно Свідоцтва про шлюб серії І-ГЮ № 053509 (а.с. 6) сторони по справі 24 листопада 2009 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Демидівського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 50.

Від шлюбу мають малолітню дитину сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Основоположною засадою шлюбу є добровільність згоди подружжя жити однією сімєю.

Частиною 1 ст. 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Можливість припинення шлюбу є виявом принципу його вільності та рівності подружжя, закріплених у ст. 51 Конституції України. Так, укладення шлюбу здійснюється на вільних та добровільних засадах, ніхто не може бути примушений до збереження подружніх відносин, якщо втрачена їх основа.

Стаття 111 СК України встановлює, що суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

При цьому, вказана норма є диспозитивною про що розяснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», в якому зазначається, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не обовязком. Суд має уникати формалізму та не надавати строку на примирення у випадку виявлення обставин або фактів, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позиції моралі та з позиції інтересів подружжя та дітей.

Сторонам по справі надавався строк для їх примирення, однак сторони не примирилися, позивач наполягає на розірванні шлюбу.

В силу вимог ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Стаття 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачає, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

В судовому засіданні встановлено, що позивач не бажає зберегти шлюб, наполягає на його розірванні. Шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони з серпня 2018 року спільно не проживають, сімейні відносини не підтримують. Судом встановлено, що сторони мають різні погляди на життя, побудову сімейних відносин та вирішення сімейних проблем. Між сторонами відсутнє взаєморозуміння. Позивач ОСОБА_2 категорично заперечує проти примирення.

Ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України визначено, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається.

Оскільки позивач ОСОБА_2 наполягає на розірванні шлюбу, то відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З цих підстав, суд відповідно до ст. 112 СК України, приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами, оскільки встановлено, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Крім того, суд приходить до висновку, що конфлікти в сімї сторін по справі, постійне зясування відносин між сторонами може негативно впливати на виховання дитини, яка хворіє, потребує лікування.

Розірвання шлюбу між сторонами по справі не буде суперечити інтересам відповідача чи дитини сторін по справі, яка є малолітньою, хворіє й потребує лікування. При цьому, судом встановлено, що дитина проживає з матірю (позивачем по справі), а відповідач, як батько дитини, має можливість бачитися та спілкуватися з дитиною.

Спорів між сторонами про поділ майна, немає. Спір про відібрання дитини вирішується сторонами в іншій цивільній справі.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Суд, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_2, понесених позивачем судових витрат, що становлять 704,80 гривень судового збору, сплаченого на час подання до суду позивачем позовної заяви та понесених нею витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 300,00 гривень, оскільки такі витрати позивача підтверджені квитанцією до прибуткового касового ордера № 83 від 21 серпня 2018 року та довідкою адвоката ОСОБА_8 від 21 серпня 2018 року №572 (а.с. 10,11).

Підстав для звільнення відповідача ОСОБА_4 від сплати судового збору не встановлено.

У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалась на положення ст.ст. 21, 24, 55, 56, 105, 110, 112 СК України.

Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованим.

Відповідно до ст.ст. 105, 109, 110, 112-114 Сімейного кодексу України, ст.ст. 258, 259, 265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовільнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителем ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків -НОМЕР_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованою в ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, що зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Демидівського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 50.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 704,80 гривень та 300,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.С. Феха.

Повний текст рішення складено 13 грудня 2018 року.