Справа № 203/3036/17
УХВАЛА

12 грудня 2018 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Ркоян Ю.А.

за участю відповідача - ОСОБА_1

представників відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, виконавчого комітету Дніпровської міської ради, територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про поновлення строку для звернення до суду, визнання недійсними рішення, державних актів про право власності на земельну ділянку, свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації прав, зобовязання не чинити перешкоди, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кіровського районного суду м.Дніпропетровська перебуває вищезазначена цивільна справа.

Згідно ч.2 ст.2 ЦПК України встановлено, що суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 3 ст.2 ЦПК України визначено основні засади (принципи) цивільного судочинства, до яких згідно п.11 віднесено і неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобовязані сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Згідно ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Як зазначає в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязання з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватись належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

В рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» вказує, що держави учасниці Ради Європи зобовязані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

В рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобовязаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які повязані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно ч.5 ст.223, п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України встановлено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його незявлення не перешкоджає вирішенню спору.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв'язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.

В судовому засіданні 05.09.2018 року представник відповідача ОСОБА_1 зазначив, що під час спілкування з позивачем було встановлено, що останній не обізнаний про наявність в провадженні суду розглядаємої цивільної справи за предявленим від його імені позовом. В звязку з цим, заявив клопотання про визнання явки позивача до суду обовязковою.

З огляду на повідомлені обставини, а також враховуючи, що позовну заяву від імені позивача було його подано представником, позивач протягом всього розгляду справи до суду не зявлявся та заяв по справі не надавав, судом було задоволено клопотання представника відповідача та визнано обовязковою явку позивача в судове засідання для дачі особистих пояснень. В звязку з цим, розгляд справи відкладено на 28.09.2018 року.

В судовому засіданні 05.09.2018 року приймали участь представники позивача, були обізнані про визнання судом явки позивача обовязковою та про дату та час наступного судового засідання.

Проте, в призначене на 28.09.2018 року судове засідання, позивач не зявився, про причини своєї неявки не повідомив. Представник останнього в наданому клопотанні просив відкласти розгляд справи, в звязку з непередбачувальними обставинами, повязаними зі станом здоровя позивача. Проте, будь-яких доказів щодо неможливості явки позивача до суду за станом здоровя, або з інших поважних причин суду не було представлено ані разом із клопотанням, ані в подальшому.

В судове засідання, призначене на 07.11.2018 року, позивач та його представники також не зявились, не повідомивши суд про причини своєї неявки.

В призначене на 12.12.2018 року судове засідання позивач надав заяву, в якій просив відкласти розгляд справи, посилаючись на неможливість явки до суду за станом здоровя, а також в звязку з необхідністю скористатись правовою допомогою та знайти іншого представника, оскільки представник ОСОБА_5 в подальшому не представляти його інтереси.

Поряд з цим, будь-яких доказів на підтвердження неможливості явки за станом здоров я позивачем до заяви не надано. При цьому, суд також не визнає поважними причини неявки позивача в звязку із необхідністю пошуку іншого представника для забезпечення його інтересів в суді, оскільки крім представника ОСОБА_5 інтереси позивача в суді представляли ще два представника за довіреністю.

Останні до суду також не зявились, не повідомивши про причини своєї неявки. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що 05.12.2018 року представник позивача за довіреністю знайомився з матеріалами справи та, відповідно, був обізнаний про дату та час судового розгляду.

З урахуванням зазначених вище обставин, враховуючи неодноразову неявку позивача без поважних причин в судові засідання, призначені на 28.09.2018 року, 07.11.2018 року та 12.12.2018 року, після визнання судом явки останнього обовязковою, суд приходить до висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.2,12,43,44,223,257-260 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1, виконавчого комітету Дніпровської міської ради, територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про поновлення строку для звернення до суду, визнання недійсними рішення, державних актів про право власності на земельну ділянку, свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації прав, зобовязання не чинити перешкоди, відшкодування моральної шкоди залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання).

Суддя С.Ю.Казак