АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3152/18 Справа № 194/1238/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 22 січня 2018 року

по цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Союз-Дніпро» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Згідно п.9 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2016 року позивач звернувся до Тернівського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою та уточненою позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій зазначав, що 03 грудня 2013 року між Кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 3072/13 про надання кредиту у сумі 25160,00 грн. строком на 36 місяців, починаючи з 03 грудня 2013 року по 02 грудня 2016 року.

Відповідач ОСОБА_2 порушив умови кредитного договору і несвоєчасно сплачував заборгованість по кредиту та відсоткам за його використання, в звязку з чим, має заборгованість станом на 16 листопада 2017 року в сумі 122 066,53 грн., яка складається з наступного: залишок по кредиту 19 021,09 грн., проценти за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів 103 045,44 грн..

В якості забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 перед позивачем по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредитом і сум штрафних санкцій, був укладений договір поруки № 3072/13 від 03 грудня 2013 року між Кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_5.

Відповідно до умов договору поруки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 прийняли на себе зобовязання перед позивачем відповідати в повному обсязі по зобовязанням ОСОБА_2, визначених кредитним договором, тому вони є солідарними боржниками.

Відповідачі попереджалися про наявність заборгованості за кредитним договором, однак жодних дій, щодо виконання своїх зобовязань не виконали.

У звязку з викладеним, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь Кредитної Спілки «Союз-Дніпро» заборгованість за кредитним договором № 3072/13 від 03.12.2013 року в сумі 122 066,53 грн., з яких: залишок по кредиту 19 021,09 грн., проценти за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів 103 045,44 грн., та судовий збір в сумі 1 831 грн.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 22 січня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Кредитної спілки «Союз-Дніпро» заборгованість за кредитним договором № 3072/13 від 03.12.2013 року станом на 16.11.2017 року в розмірі 122 066 (сто двадцять дві тисячі шістдесят шість) грн. 53 коп., з яких: залишок по кредиту 19 021,09 грн., відсотки за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів 103 045,44 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Кредитної спілки «Союз-Дніпро» на р/р 0057 у ПАТ «Креді Агріколь банк», МФО 300614, , судовий збір у розмірі 610 (шістсот десять) грн. 34 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь Кредитної спілки «Союз-Дніпро» на р/р 0057 у ПАТ «Креді Агріколь банк», МФО 300614, , судовий збір у розмірі 610 (шістсот десять) грн. 33 коп..

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 (Спортивна)АДРЕСА_1, на користь Кредитної спілки «Союз-Дніпро» на р/р 0057 у ПАТ «Креді Агріколь банк», МФО 300614, , судовий збір у розмірі 610 (шістсот десять) грн. 33 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити, в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 зменшити розмір пені, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, а також неповно зясовані обставини, що мають значення для справи.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом, між Кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 3072/13 від 03.12.2013 року про надання відповідачеві кредиту у сумі 25160,00 грн. строком на 36 місяців, починаючи з 03 грудня 2013 року по 02 грудня 2016 року (а.с. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 2.1 Договору кредит надається на ремонт квартири та придбання дивану (а.с. 5).

Згідно з п. 4.1 Договору нарахування процентів здійснюється за строк користування кредитом та нараховується на залишок заборгованості за кредитом в день отримання коштів, щомісячно із розрахунку 1,95% на залишок заборгованості за кредитом. Тип процентної ставки є фіксованим. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з наступного дня після надання кредиту Позичальнику до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно (а.с. 5).

Відповідно до п. 4.2 Договору погашення заборгованості за Договором здійснюється щомісяця у період з 10 по 16 число кожного місяця згідно графіку (а.с. 5).

Згідно з п. 4.4 Договору у разі порушення строків сплати кредиту, вказаних в п. 4.2 цього Договору більше ніж на 15 календарних днів з 16 дня, Кредитодавець нараховує процент (плату) за користування кредитом із рахунку 0,5 % на день від суми залишку за кредитом за кожен день простроченої заборгованості за кредитом до повного її погашення (а.с. 5).

Відповідно до п. 8.1 кредитного договору № 3072/13 від 03.12.2013 року, строк дії договору встановлено з 03 грудня 2013 року по 02 грудня 2016 року (а.с. 6).

У забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 перед позивачем по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредитом і сум штрафних санкцій, був укладений договір поруки № 3072/13 від 03 грудня 2013 року між Кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_5

Пунктом 4.1. Договору поруки визначено строк дії договору з 03 грудня 2013 року по 02 грудня 2026 року (а.с.7).

Відповідно до умов договору поруки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 прийняли на себе зобовязання перед позивачем відповідати в повному обсязі по зобовязанням ОСОБА_2, визначених кредитним договором, тому вони є солідарними боржниками.

Письмовими вимогами про погашення заборгованості за кредитом від 08.04.2016 року Відповідачі, кожний окремо, попереджалися про наявність заборгованості за кредитним договором, однак жодних дій, щодо виконання своїх зобовязань не виконали. Письмовими вимогами зазначено, що станом на 01.04.2016 року заборгованість перевищує 10 500,00 грн. та боржникам необхідно до 15.04.2016 року погасити заборгованість або її частину. Тобто, зазначені вимоги не містять вимоги про повне повернення кредитних коштів, що свідчило б про зміну строку виконання умов кредитного договору.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.ст. 526-527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за договором не виконує, кредитні кошти відповідно до графіку не повертає, не сплачує відсотки за користування кредитними коштами.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк предявлення позову до поручителів повинен обчислюватися, починаючи з дати направлення вимоги, а саме від 08.04.2018 року, колегія суддів не може взяти до уваги, зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно з частиною пятою статті 261 ЦК України за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постнові від 27 січня 2016 року по справі за № 6-990цс15.

Крім того, пунктом 4.1. Договору поруки визначено строк дії договору з 03 грудня 2013 року по 02 грудня 2026 року (а.с.7).

Відповідно до досудових вимог про погашення заборгованості за кредитом від 08.04.2016 року до позичальника ОСОБА_2 № 432/16 (а.с. 9) та поручителів: ОСОБА_3 № 433/16 (а.с. 10), ОСОБА_4 № 482/16 (а.с. 11) позивачем встановлений строк для погашення простроченої заборгованості за кредитним договором № 3072/13 від 03.12.2013 року, а саме: до 15.04.2016 року погасити заборгованість позичальника ОСОБА_2, тобто, позивач не вимагав повного повернення кредитних коштів та відповідно зміни строку дії кредитного договору.

Та, якщо застосовувати шестимісячний строк для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором № 3072/13 від 03.12.2013 року, він повинен обчислюватися з кінцевої дати погашення заборгованості встановленої у вимозі, тобто з 15.04.2016 року.

Судом першої інстанції правильно встановлено, згідно поштового конверту, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення кредитної заборгованості з відповідачів 12.10.2016 року (а.с. 22), тобто до спливу шестимісячного строку звернення до суду.

У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором, відповідач ОСОБА_2 станом на 16.11.2017 року має заборгованість 122 066,53 грн., яка складається з наступного: залишок по кредиту 19 021,09 грн., проценти за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів 103 045,44 грн. (а.с. 83).

Крім того, 03 грудня 2013 року між Кредитною спілкою «Союз-Дніпро і відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 3072/13, відповідно до якого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 добровільно зобов'язалися відповідати за зобов'язанням ОСОБА_2 за кредитним договором № 3072/13 від 03 грудня 2013 року (а.с. 7).

Згідно з п. 3.1 Договору поруки, у випадку невиконання або неналежного виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань по кредитному договору, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 несуть солідарну відповідальність перед кредитодавцем на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної заяви, відповідно до ст. 554 ЦК України (а.с. 7).

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом 4.1. Договору поруки визначено строк дії договору конкретною датою з 03 грудня 2013 року по 02 грудня 2026 року (а.с.7), доказів зміни строку дії договору матеріали справи не містять.

Доводи апелянта щодо зменшення відсотків за користування кредитом колегія суддів, не може взяти до уваги, зважаючи на настуне.

Згідно з п. 4.4 кредитного договору, при порушенні позичальником строків сплати кредиту більше ніж на 15 календарних днів з 16 дня, кредитодавець нараховує проценти (плату) за користування кредитом із розрахунку 0,5 % на день від суми залишку за кредитом за кожен день простроченої заборгованості за кредитом до повного її погашення (а.с. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Оскільки сторони договором не визначили зазначені проценти як відсотки від суми невиконаного, або неналежно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, а визначили збільшення процентної ставки внаслідок порушення зобовязань неповернення кредитних коштів у встановлений у договорі строк, то правова природа таких відсотків не може тлумачитись як неустойка (штраф, пеня).

Разом з тим, згідно правових позицій, викладених у постанові Верховного Суду України від 18 жовтня 2017 року по справі № 758/3459/14-ц, законодавством не заборонено встановлювати інші види забезпечення виконання зобовязань, підстави сплати, правова форма та розмір яких визначаються договором або законом, а тому встановлення в договорі підвищених відсотків як санкції за користування кредитом понад визначений у договорі строк є забезпеченням виконання зобовязань за цим договором, яке передбачене домовленістю сторін і не суперечить законодавству.

Отже, з аналізу викладеного можна зробити висновок, що підвищені проценти, сплачувані позичальником згідно з договором за користування кредитними коштами понад установлений у договорі строк за своєю правовою природою є забезпеченням виконання позичальником узятих на себе зобовязань за кредитним договором та є відмінними від неустойки.

Крім того, відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Статтею 629 ЦК України закріплено обовязковість договору для виконання сторонами.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що розмір та умови надання та повернення грошових коштів, а також сплати процентів, у тому числі черговість погашення заборгованості, визначаються за домовленістю сторін у кредитному договорі, що відповідає принципу свободи договору.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Щодо зменшення розміру процентів за користування кредитними коштами, то в цій частині суд першої інстанції ухвалив правильне рішення, оскільки чинним законодавством України взгалі не передбачено можливості зменшення судом розміру процентів, які підлягають сплаті за користування грошовими коштами.

Посилання апеляційної скарги, що проценти, які підлягають сплаті за користування грошовими коштами має всі ознаки для кваліфікації як пені, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Судові витрати понесені сторонами в звязку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 22 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

ОСОБА_6