АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 54//55
11 травня 2018 року
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2018 рік травень 11 дня Колегія суддів у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - Бараннік О.П.,

суддів - Пономарь З.М., Посунся Н.Є.,

при секретарі - Бондаренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 обласної ради, третя особа Комунальне підприємство «ОСОБА_3 обласне госпрозрахункове виробниче обєднання «Дезінфекція», про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Управління житлово-комунального господарства та комунальної власності ОСОБА_3 обласної ради, третя особа Комунальне підприємство «ОСОБА_3 обласне госпрозрахункове виробниче обєднання «Деінфекція» про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що являючись директором комунального підприємства «ОСОБА_3 обласне госпрозрахункове виробниче обєднання «Дезінфекція», розпорядженням голови ОСОБА_3 обласної ради № 40-КП від 03.07.2017 року він був звільнений з займаної посади з 10 липня 2017 року за пунктом 2 статті 36 КЗпП України.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що відповідно до пунктів 3 та 5 статті 24 КЗпП України, а також пунктів 1.5 та 4.2 Положення про порядок призначення на посаду та звільнення з посади керівників підприємств, установ та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області», затвердженого рішенням ОСОБА_3 від 23 березня 2007 року № 123-7/V, прийом робітника на договірну роботу здійснюється виключно у письмовій формі, але чого при призначенні його на посаду виконуючого обовязки генерального директора КП ДОГВО «Дезінфекція», згідно розпорядження ОСОБА_3 обласної ради № 28-КП від 26.04.2017 року з 10 травня 2017 року терміном на два місяці виконано не було, і що дає йому підстави стверджувати про те, що не було юридичних підстав вважати законним прийом його на роботу по строковому договору та одночасно про те, що жодних підстав не було для звільнення його за викладених підстав по пункту 2 статті 36 КЗпП України, позивач вимушений був звернутись з даним позовом до суду.

Ухвалою Жовтневого районного суду від 17 листопада 2017 року Управління житлово-комунального господарства та комунальної власності ОСОБА_3 обласної ради замінено на належного відповідача ОСОБА_3 обласну раду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 обласної ради, третя особа Комунальне підприємство «ОСОБА_3 обласне госпрозрахункове виробниче обєднання «Дезінфекція» про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, його невідповідність вимогам існуючого законодавства, просив рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2018 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення його вимог в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з послідуючим ухваленням по справі нового рішення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції посилався на неможливість застосування в даному випадку положення, передбаченого статтею 39-1 КЗпП України з тих причин, що визнання строкового трудового договору від 09 липня 2014 року таким, що трансформувався в безстроковий внаслідок неодноразового укладання з позивачем договорів на виконання обовязків керівника закладу після завершення дії цього договору та його звільнення відповідно до розпорядження голови ОСОБА_3 обласної ради № 40-КП від 03.07.2017 року, порушуватиме вимоги Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» щодо повноважень обласної ради призначати керівників комунальних підприємств та обмежуватиме права територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, які обєднали спільне майно, на постійній основі за конкурсом.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можливо, оскільки він зроблений поверхово, в порушення норм трудового законодавства, без належного зясування обставин та зібраних доказів по справі, з матеріалів якої вбачається, що з 25.07.1991 року позивач був затвердженим на посаді генерального директора ДОГВО «Дезінфекція» на підставі наказу № 104-л від 31.07.1991 року.

З 13.07.2000 року підприємство було перейменовано у Комунальне підприємство «ОСОБА_3 обласне госпрозрахункове виробниче обєднання «Дезінфекція» і позивача призначено на посаду генерального директора за контрактом на три роки ( контракт № 69 укладено 01.08.2001 року).

З 06.08.2004 року термін дії контракту продовжено до 01.08.2007 року.

З 30.08.2007 року трудові відносини з позивачем продовжено на посаді генерального директора та укладено контракт до 01.08.2010 року.

З 04.10.2010 року трудові відносини з позивачем продовжено на посаді генерального директора та укладено контракт до 04.10.2013 року.

По закінченню строку дії контракту позивача 04.10.2013 року звільнено з посади генерального директора та одночасно з 07.10.2013 року призначено виконуючим обовязки генерального директора строком на 2 місяці.

07.12.2013 року позивача звільнено та з 09.12.2013 року знову призначено на посаду виконуючого обовязки генерального директора КП «ДОГВО «Дезінфекція» строком на два місяці.

09.02.2014 року позивача звільнено та з 10.02.2014 року знову призначено на посаду виконуючого обовязки генерального директора КП «ДОГВО «Дезінфекція» строком на два місяці.

10.04.2014 року позивача звільнено та з 11.04.2014 року знову призначено на посаду виконуючого обовязки генерального директора КП «ДОГВО «Дезінфекція» строком на два місяці.

11.06.2014 року позивача звільнено та з 12.06.2014 року знову призначено на посаду виконуючого обовязки генерального директора КП «ДОГВО «Дезінфекція» строком на два місяця.

12.08.2014 року позивача звільнено та з 13.08.2014 року знову призначено на посаду виконуючого обовязки генерального директора КП «ДОГВО «Дезінфекція» строком на два місяці.

13.10.2014 року позивача звільнено та з 14.10.2014 року знову призначено на посаду виконуючого обовязки генерального директора КП «ДОГВО «Дезінфекція» строком на два місяці.

14.12.2014 року позивача звільнено та з 15.12.2014 року знову призначено на посаду виконуючого обовязки генерального директора КП «ДОГВО «Дезінфекція» строком на два місяці.

17.02.2015 року позивача звільнено та з 18.02.2015 року знову призначено на посаду виконуючого обовязки генерального директора КП «ДОГВО «Дезінфекція» строком на 2 місяці.

18.04.2015 року позивача звільнено та з 20.04.2015 року знову призначено на посаду виконуючого обовязки генерального директора КП «ДОГВО «Дезінфекція» строком на 2 місяці.

20.06.2015 року позивача звільнено та з 22.06.2015 року знову призначено на посаду виконуючого обовязки генерального директора КП «ДОГВО «Дезінфекція» строком на 2 місяці.

22.08.2015 року позивача звільнено та з 25.08.2015 року знову призначено на посаду виконуючого обовязки генерального директора КП «ДОГВО «Дезінфекція» строком на 2 місяці.

25.10.2015 року позивача звільнено та з 26.10.2015 року знову призначено на посаду виконуючого обовязки генерального директора КП «ДОГВО «Дезінфекція» строком на 2 місяці.

26.12.2015 року позивача звільнено та з 28.12.2015 року знову призначено на посаду виконуючого обовязки генерального директора КП «ДОГВО «Дезінфекція» строком на 3 місяці.

28 березня 2016 року позивача звільнено та з 29.03.2016 року знову призначено на посаду виконуючого обовязки генерального директора КП «ДОГВО «Дезінфекція» строком на 2 місяці.

29.05.2016 року позивача звільнено та з 30.05.2016 року знову призначено на посаду виконуючого обовязки генерального директора КП «ДОГВО «Дезінфекція» строком на 3 місяці.

30.08.2016 року позивача звільнено та з 31.08.2016 року знову призначено на посаду виконуючого обовязки генерального директора КП «ДОГВО «Дезінфекція» строком на 2 місяці.

31.10.2016 року позивача звільнено та з 01.11.2016 року знову призначено на посаду виконуючого обовязки генерального директора КП «ДОГВО «Дезінфекція» строком на 2 місяці.

01.01.2017 року позивача звільнено та з 03.01.2017 року знову призначено на посаду виконуючого обовязки генерального директора КП «ДОГВО «Дезінфекція» строком на 2 місяці.

03.03.2017 року позивача звільнено та з 06.05.2017 року знову призначено на посаду виконуючого обовязки генерального директора КП «ДОГВО «Дезінфекція» строком на 2 місяці.

06.05.2017 року позивача звільнено та з 10.05.2017 року знову призначено на посаду виконуючого обовязки генерального директора КП «ДОГВО «Дезінфекція» строком на 2 місяці.

10.07.2017 року позивача звільнено з посади виконуючого обовязки генерального директора КП «ДОГВО «Дезінфекція» та призначено на цю посаду іншу особу ОСОБА_4 на 2 місяці.

Приведене свідчить, що строкові трудові договори перекладались з позивачем неодноразово і ініціатором їх укладання була саме ОСОБА_3 обласна рада, яка обґрунтовувала їх укладання не нормами КЗпП, але за нормами якого, а саме за частиною 2 статті 391 строкові трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 23 Кодексу законів про працю, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, але що судом першої інстанції належним чином не було прийнято до уваги при вирішенні спору по суті, і у звязку з чим рішення суду не може залишатися в силі та підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про поновлення позивача на посаді виконуючого обовязки генерального директора КП «ДОГВО «Дезінфекція» з 10 липня 2017 року, тобто з моменту незаконного звільнення за пунктом 2 статті 36 КЗпП України за вищевикладених підстав.

Враховуючи те, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно, у відповідності до частини 2 статті 235 КЗпП України, приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_2 і в частині стягнення на його користь середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, яка у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, складає 63 999 гривень 90 копійок, з огляду на те, що згідно даного порядку середньомісячне число робочих днів складає 21,5 (за період з 10 травня 2017 року по 31 травня 2017 року ОСОБА_2 пропрацював 17 робочих днів, з 01 червня 2017 року по 30 червня 2017 року 20 робочих днів, з 01 липня 2017 року по 10 липня 2017 року 6 робочих днів, відповідно до даних приведених КП «ОСОБА_3 обласне госпрозрахункове виробниче обєднання «Дезінфекція» у своїй довідці /а.с. 82/), а середньоденна заробітна плата - 297, 67 грн., як обрахована з розміру мінімальної заробітної плати у 2017 році, який складав 3 200 гривень і саме з якої позивач просив виходити у звязку з наявними фінансовими проблемами в КП «ОСОБА_3 обласне госпрозрахункове виробниче обєднання «Дезінфекція».

Таким чином, з врахуванням того, що вимушений прогул відбувався з 11 липня 2017 року по 11 травня 2018 року, тобто протягом 10 місяців, або 215 робочих днів, розмір середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу складає 63 999 гривень 05 копійок (215 робочих днів х середньоденну заробітну плату 297, 67 грн.), який і підлягає стягненню з КП «ОСОБА_3 обласне госпрозрахункове виробниче обєднання «Дезінфекція» на користь позивача ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 381 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2018 року скасувати.

Визнати розпорядження Голови ОСОБА_3 обласної ради від 03.07.2017 року № 40-КП «Про кадрові питання деяких комунальних підприємств та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області» в частині звільнення ОСОБА_2, виконуючого обовязки генерального директора Комунального підприємства «ОСОБА_3 обласне госпрозрахункове виробниче обєднання «Дезінфекція», 10 липня 2017 року відповідно до пункту 2 статті 36 Кодексу законів про працю України незаконним.

Поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді виконуючого обовязки генерального директора комунального підприємства «ОСОБА_3 обласне госпрозрахункове виробниче обєднання «Дезінфекція» з 10 липня 2017 року.

Стягнути з Комунального підприємства «ОСОБА_3 обласне госпрозрахункове виробниче обєднання «Дезінфекція» на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 11 липня 2017 року по 11 травня 2018 року у розмірі 63 999 гривень 05 копійок.

Рішення Апеляційного суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді директора Комунального підприємства «ОСОБА_3 обласне госпрозрахункове виробниче обєднання «Дезінфекція» та в частині стягнення з Комунального підприємства «ОСОБА_3 обласне госпрозрахункове виробниче обєднання «Дезінфекція» на користь ОСОБА_2 середньомісячної заробітної плати у розмірі 6 399 гривень 90 копійок допустити до негайного виконання.

Стягнути з Комунального підприємства «ОСОБА_3 обласне госпрозрахункове виробниче обєднання «Дезінфекція» на користь держави судовий збір у розмірі 704 гривень 80 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий :

Судді :