П о с т а н о в а

Іменем України

17 травня 2018 року

м. Київ

справа № 404/2123/15-ц

провадження № 61-25753 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: ГулькаБ. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - виконуючий обов'язки прокурора м. Кіровограда в інтересах держави,

відповідачі: Кіровоградська міська рада, ОСОБА_4,

представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 17 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Кіселика С. А., Дуковського О. Л., Черненка В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2015 року виконуючий обов'язки прокурора м. Кіровограда в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Кіровоградської міської ради, ОСОБА_4 про визнання недійсними: рішення міської ради, державних актів на право власності на земельні ділянки та зобов'язання повернути земельні ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що пунктом 13 рішення Кіровоградської міської ради № 4106 від 19 жовтня 2010 року «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок» ОСОБА_4 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність у районі АДРЕСА_1, площею 0,22 га. 14 вересня 2011 року рішенням міської ради № 786 «Про передачу ОСОБА_4 безоплатно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1» затверджено ОСОБА_4 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, загальною площею 0,22 га, по АДРЕСА_1 безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) й ведення садівництва та акт визначення розміру збитків для відшкодування власникам землі і землекористувачам, пов'язаних із вилученням земельної ділянки.

На підставі вищевказаного рішення міської ради ОСОБА_4 отримав два державні акти на право власності на земельні ділянки від 15 грудня 2011 року щодо земельної ділянки площею 1 тис. кв. м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); щодо земельної ділянки площею 1 200 кв. м для ведення садівництва.

1 лютого 2011 року управлінням містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради надано висновок по проекту землеустрою ОСОБА_4 за умови внесення змін до містобудівної документації, оскільки згідно генерального плану м. Кіровограда передана йому земельна ділянка віднесена до території зелених насаджень загального користування.

Отже, відповідачами вимоги зазначеного висновку управління містобудування та архітектури не виконані, рішення міської ради № 786 від 14 вересня 2011 року є недійсним, оскільки генеральним планом м. Кіровограда, що затверджений рішенням міської ради № 627 від 12 вересня 2000 року, землі у районі АДРЕСА_1, в тому числі й спірну земельну ділянку, віднесено до території зелених насаджень загального користування, які не можуть бути передані у приватну власність.

З урахуванням викладеного виконуючий обов'язки прокурора м. Кіровограда в інтересах держави просив суд визнати рішення Кіровоградської міської ради № 786 від 14 вересня 2011 року «Про передачу ОСОБА_4 безоплатно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1» недійсним; визнати два державні акти на право власності на земельну ділянку від 15 грудня 2011 року, видані на ім'я ОСОБА_4, недійсними; зобов'язати ОСОБА_4 повернути Кіровоградській міській раді земельну ділянку, площею 1 тис. кв. м, нормативна грошова оцінка якої становить 205 144 грн 38 коп., шляхом складання акта приймання-передачі; зобов'язати ОСОБА_4 повернути Кіровоградській міській раді земельну ділянку, площею 1 200 кв. м, нормативна грошова оцінка якої становить 2 022 грн 54 коп., шляхом складання акта приймання-передачі.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 вересня 2015 року у задоволенні позову виконуючого обов'язки прокурора м. Кіровограда в інтересах держави відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірні земельні ділянки були відкритою землею та законно відведені у власність ОСОБА_4, унаслідок чого спірне рішення міської ради про відведення вказаних ділянок відповідає вимогам законодавства. На час винесення рішення міської ради від 14 вересня 2011 року не було визначено цільове призначення спірної земельної ділянки та відсутні обмеження щодо користування нею. Крім того, під час вибору земельної ділянки та надання її у власність спеціально уповноважений орган з питань містобудування та архітектури керується не генеральним планом міста, а детальним планом території.

Останнім рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 17 серпня 2017 року апеляційна скарга заступника прокурора Кіровоградської області задоволена частково, рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову виконуючого обов'язки прокурора м. Кіровограда відмовлено з інших правових підстав. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що спірне рішення міської ради від 14 вересня 2011 року про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки винесено з порушенням порядку розроблення проекту землеустрою, визначеного статтею 118 ЗК України, всупереч генеральному плану м. Кіровограда, без містобудівного обґрунтування щодо можливості зміни цільового призначення земельної ділянки, без проведення державної експертизи проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність. ОСОБА_4 передано у власність спірні земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення садівництва незаконно, оскільки генеральним планом міста їх віднесено до територій зелених насаджень загального користування. Проте виконуючим обов'язки прокурора м. Кіровограда пропущено строк позовної давності, про застосування якого було заявлено ОСОБА_4, оскільки у 2011 році при прийнятті спірного рішення на засіданні сесії міської ради був присутній прокурор, то саме з цього моменту почав перебіг строк позовної давності. З позовом виконуючий обов'язки прокурора м. Кіровограда звернувся лише у 2015 році.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заступник прокурора Кіровоградської області просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що початком перебігу позовної давності є не день прийняття міською радою спірного рішення, а день, коли прокурору стало відомо про порушення вимог законодавства за результатами перевірки, проведеної за завданням прокуратури Кіровоградської області. Перевірку додержання та застосування законів у міській раді розпочато у лютому 2015 року, а з позовом прокурор звернувся у березні 2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що спірне рішення міської ради № 786 від 14 вересня 2011 року про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки винесено з порушенням порядку розроблення проекту землеустрою, визначеного статтею 118 ЗК України. Всупереч генеральному плану м. Кіровограда, без містобудівного обґрунтування щодо можливості зміни цільового призначення земельної ділянки, без проведення державної експертизи проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність. Отже, ОСОБА_4 передано у власність спірні земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення садівництва незаконно, оскільки генеральним планом міста їх віднесено до територій зелених насаджень загального користування.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що заявляючи клопотання про застосування строку позовної давності ОСОБА_4 (а. с. 167-168, т. 1) вказував, що прокурору було відомо про оскаржуване рішення міської ради, оскільки відповідно до витягу з протоколу № 13 засідання сесії Кіровоградської міської ради від 14 вересня 2011 року на ньому був присутній старший помічник прокурора м. Кіровограда.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що прокурор в інтересах держави звернувшись у 2015 році з позовом до суду про визнання недійсними рішення міської ради та державних актів на право власності на земельну ділянку виданих у 2011 році, пропустив строк позовної давності, оскільки цей строк необхідно рахувати з часу коли прокурору могло бути відомо про порушення права, а не з часу проведення прокурорської перевірки.

Доводи касаційної скарги про те, що початком перебігу позовної давності є день, коли прокурору стало відомо про порушення вимог законодавства за результатами перевірки, проведеної за завданням прокуратури Кіровоградської області, безпідставні, оскільки на такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 8 червня 2016 року № 6-3029цс15.

Отже, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують на законність судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 17 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк