Справа № 316/938/17
Провадження № 2/316/43/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2018 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі: головуючого судді: Вільямовської Н.О., секретаря судового засідання Таран І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Енергодарі Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної в наслідок дорожньої транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

29.06.2017 року ОСОБА_1, в особі свого представника адвоката ОСОБА_2, звернувся до Енергодарського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_3, в якій, після уточнення 23.01.2018 року (а.с.93-95) зазначає підставу позову ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, у спосіб захисту ст.16 ЦК України.

Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 18.12.2016 р. о 09:45 год. в м. Енергодар на перехресті вулиць Молодіжна - Українська відповідач ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «СНЕVROLET SPARK», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по другорядній дорозі вул. Українська, не надала перевагу в русі автомобілю марки «ОРЕL АSTRА НOАНL48», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, який рухався по головній дорозі вул. Молодіжна, внаслідок чого сталося зіткнення, чим порушила вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 р. За даним фактом дорожньо-транспортної пригоди співробітниками поліції була проведена перевірка, відносно ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 №322043 від 18.12.2016 р. та матеріали якої направлені до суду. Постановою Великобілозерського районного суду від 05.12.2017 року по справі №312/49/17, яка набрала законної сили, ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. Внаслідок зіткнення з вини ОСОБА_3 було пошкоджено належний на праві власності ОСОБА_1 (позивачу по справі) автомобіль марки «ОРЕL АSTRА НOАНL48», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії АРС №107358 від 31.10.2008 року). Вчиненими протиправними діями ОСОБА_3 (відповідача по справі) позивачу спричинено майнову шкоду, зокрема, вказаний транспортний засіб отримав механічні пошкодження у вигляді деформації задніх лівих дверей, заднього лівого крила та заднього лівого порогу, що підтверджується доказами, а отже ОСОБА_3 є винною у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження належного ОСОБА_1, на праві власності, транспортного засобу, який знаходився під управлінням його сина ОСОБА_4 (свідоцтво про народження серії Ш-ЖС № 458670). Відповідно до Висновку судової автотоварознавчої експертизи №112 від 17.01.2018 р. з питання щодо визначення вартості матеріальної шкоди, спричиненої при ДТП володільцю автомобіля Ореl Аstra НОАНL48, реєстраційний номер НОМЕР_2, який складено атестованим судовим експертом ОСОБА_5, станом на 17.01.2018 рік становить 20639,98 грн.

На проведення автотоварознавчого дослідження у назначений час, ОСОБА_3 не зявилась. Жодних заходів, спрямованих на відшкодування спричиненої позивачу шкоди не вжила.

Крім того, факт пошкодження автомобіля в наслідок ДТП, дуже негативно відобразились на моральному стані позивача, що виразилось в переживаннях повязаних з ремонтно-відновлюваними, пошуком фахівців. Позивач змушений був звернутися за юридичною допомогою. Крім того, моральні страждання позивача виразилися в тому, що у звязку з ігноруванням відповідачем законних вимог позивача про відшкодування шкоди, позивач змушений застосовувати усіх необхідних заходів щодо їх поновлення та захисту, для чого потребуються як фізичні так і емоційні зусилля, час. Позивач позбавлений права нормального використання своїм майном за призначенням не переймаючись питанням щодо технічної несправності автомобіля, втратою його товарного, естетичного вигляду.

Крім того, позивачем було понесені витрати за проведення експертних досліджень, сплати грошових коштів за послуги адвоката, що підтверджується відповідними квитанціями.

Просить суд: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 20639,98 грн., моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 960,00 грн., судові витрати за проведення автотоварознавчого дослідження від 25.01.2017 року в розмірі 1000,00 грн., судові витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи від 17.01.2018 р. в розмірі 1200,00 грн., судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

В судове засідання 01.06.2018 року учасники справи не зявились.

Позивач в судове засідання, надав заяву про розгляд справи без його участі, за участю його представника ОСОБА_2

Представник позивача - ОСОБА_2, раніше, в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити на тих підставах, що в ньому зазначені.

Відповідач та її представник ОСОБА_6, яка діє на підставі письмової довіреності, раніше, в судовому засіданні вимоги не визнали у повному обсязі, просили суд в задоволенні вимог відмовити у повному обсязі. Додатково зазначивши, що відповідач розлучена, має двох дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є студенткою та навчається на платній основі. Заявлені вимоги є надмірними та несумірними, ні з матеріальним становищем, ні з реальним розміром заподіяної шкоди.

Крім того, відповідач надала до суду письмовий відзив (а.с.114-115) та заперечення на заяву про зміну предмета та підстав позову (а.с.125-126).

У звязку з неявкою всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, надані сторонами, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

У відповідності до вимог ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивач розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обраним позивачем предметом спору у даній справі і способом захисту права, передбаченим ст. 16 ЦК України, є відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно приписів ч.2 та ч.3 ст.83 ЦПК України, позивач та відповідач повинен подати суду докази.

Отже, надання доказів є не правом, а обовязком сторін по справі.

Згідно змісту ч.4, 5 та 6 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обовязковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так, судом встановлено та підтверджується доказами, а саме: Протоколом про адміністративне правопорушення серія АП №322043 (а.с.10), схемою дорожньо-транспортної пригоди (а.с.11) та Постановою Великобілозерського районного суду Запорізької області від 05.12.2017 року по справі №312/49/17, провадження №3/312/16/17, яка набрала законної сили (а.с.74-75), що 18.12.2016 року ОСОБА_3 (відповідач по справі) порушила Правила дорожнього руху, а отже вчинила адміністративне правопорушення та була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, а отже, обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема щодо винуватості відповідача в силу ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

В результаті дорожньої транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль позивача по справі, який є його власником (а.с.12), що підтверджується, як зазначеними вище доказами так і довідкою інспектора (а.с.16).

Згідно зі ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

В судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі керувала транспортним засобом на законній підставі (водійські права, реєстраційний документ на автомобіль), що також підтверджує обовязок відшкодування саме відповідачем завданої шкоди майну позивача.

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене (Постанова Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15).

При цьому, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N6-183цс14, законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

В заперечення вимог позивача щодо розміру завданої шкоди, відповідач посилається на невизнання розрахунку вартості завданої майну позивача шкоди зазначених у Висновку №91 експертного, автотоварознавчого дослідження складеного 25.01.2017 року судовим експертом ОСОБА_9О.(а.с.19-25) та Висновку №112 судової авто товарознавчої експертизи від 17.01.2018 року (а.с.98-105), однак, суд критично відноситься до даних заперечень відповідача, з виходячи з наступного:

Вимогами ст.1192 ЦК України чітко визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 та ст. 1166 ЦК України, під майновою шкодою, завданою фізичній особі, яка підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала, маються на увазі втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням майна, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно роз'яснень, що містяться у п.п.14, 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно ст.110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року №8 роз'яснено, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

На виконання також приписів п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України N8 від 30.05.1997 р. « Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», суд перевірив повноваження судового експерта ОСОБА_9 та встановив, що експертиза проведена судовим експертом який має відповідну кваліфікацію у даній галузі знань, згідно з вимогами Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092 (зі змінами), узгоджується з іншими письмовими доказами у справі, а тому є належним і допустимим доказом в розумінні вимог ст.ст.76, 77, 78 ЦПК України на підтвердження розміру матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженого транспортного засобу.

При цьому, судом також встановлено, а стороною відповідача не спростовано факту обізнаності відповідача про час проведення експертизи (а.с.96, 96-зворот) та автотоварознавчого дослідження (а.с.17, 18), а отже суд вважає безпідставним посилання відповідача з цього приводу, враховуючи також й те, що доказів на спростування посилань позивача відповідачем суду не надано та не зазначено.

Стороною позивача надано суду Висновок судового експерта щодо завданої майну позивача матеріальної шкоди в наслідок пошкодження транспортного засобу, відповідач не визнає результатів експертного дослідження, при цьому відповідачем, під час розгляду справи, не подавалися до суду заяви або клопотання про призначення експертизи, підстав для відхиляння висновку експерта наданого стороною позивача суд не вбачає, жодного спростування дослідження транспортного засобу наданого стороною позивача - відповідачем суду не надано та не заявлено.

Отже, позивач надав суду докази щодо розміру шкоди, які не спростовано відповідачем і сумнівів у наданих доказах у суду не виникло.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди завданої майну позивача транспортному засобу, в наслідок його пошкодження при ДТП, підлягають задоволенню в сумі вартості матеріального збитку встановленого Висновком №112 судового експерта (а.с.98-105), який просить стягнуть позивач на свою користь в розмірі 20639,98 грн.

Щодо посилань відповідача на те, що позивач користується транспортним засобом, суд не бере їх до уваги, оскільки він не є фізично знищеним (в розумінні ст.30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Статтею ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до правил ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При вирішенні питання про розмір моральної шкоди суд виходить з глибини душевних страждань, яких позивач ОСОБА_1 зазнав у звязку з пошкодженням його майна, ступеня доведеності та вимог розумності і справедливості, і вважає, що сума в розмірі 500 грн. відповідає перенесеним моральним стражданням.

У задоволені витрати, повязаних з відшкодуванням по проведенню автотоварознавчого дослідження від 25.01.2017 року у розмірі 1000 грн., суд вважає необхідним відмовити.

Також позивачем були понесені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 640,00 грн.(а.с.1), витрати на професійну правничу допомогу, що була оплачена у розмірі 3000,00 грн. (а.с.8) та витрати повязані з проведенням судової автотоварознавчої експертизи від 17.01.2018 року у розмірі 1200 грн., проте відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрати на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», суд враховує ці витрати частково, які з урахуванням загальної тривалості судового засідання (1 год. 53 хв.) та розміру прожиткового мінімуму (1762 грн. х 40% = 704,80 грн.) складає суму у розмірі 1327,37 грн. та вважає в цій частині вимоги задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача судові витрати у загальному розмірі 3167,37 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 95, 247, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної в наслідок дорожньої транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3, (проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4), на користь ОСОБА_1 Дмитровича, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4, (проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5) матеріальну шкоду - розмірі 20639 (двадцяти тисяч шестиста тридцяти девяти) гривень 98 (девяноста восьми) копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3, (проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4), на користь ОСОБА_1 Дмитровича, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4, (проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5) моральну шкоду - в розмірі 500 (пятисот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3, (проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4), на користь ОСОБА_1 Дмитровича, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4, (проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5) судові витрати на загальну суму 3167 (три тисячі сто шістдесят сім) гривень 37 (тридцять сім) копійок, які складаються з судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок, витрат на правову допомогу 1327 (одна тисяча триста двадцять сім) гривень 37 (тридцять сім) копійок, витрат повязаних з проведенням судової автотоварознавчої експертизи від 17.01.2018 року - в розмірі 1200 (однієї тисячі двоста) гривень 00 копійок.

У задоволені вимог по відшкодуванню витрат повязаних з проведенням автотоварознавчого дослідження від 25.01.2017 року в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень 00 копійок відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області (з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року)

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н. О. Вільямовська