Ухвала

31 травня 2018 року

м. Київ

справа № 570/3497/15-ц

провадження № 61-1389св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 28 листопада 2017 року у складі суддів: Хилевич С. В., Ковальчук Н. М., Шеремет А. М.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позовна заява мотивована тим, що на підставі спадкового договору, укладеного між ним та батьками від 27 січня 2006 року №2-63, посвідченого державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори Дацюк С. Г., він набув у власність будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У спірному будинку зареєстрована ОСОБА_5 - дружина рідного брата позивача. Відповідач перешкоджає позивачеві в реалізації права власності на будинок. Перебування відповідача зареєстрованою у будинку позивача впливає на розрахунок й призначення відповідної субсидії, а також не надає останньому право проживати в будинку. На численні звернення щодо добровільного звільнення будинку й зняття з реєстраційного обліку відповідач не реагує.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 21 вересня 2017 року відмовлено в задоволенні позову.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено обставин, наведених у позові, а тому з урахуванням відсутності факту порушення відповідачем його прав реєстрацією та проживанням суд відмовив у задоволенні позову.

Рішенням апеляційного Рівненської області від 28 листопада 2017 року рішення Рівненського районного суду Рівненської області скасовано, позов задоволено. Усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_4 житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням.

Рішення суду мотивовано тим, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а відповідач не є членом сім'ї позивача, а тому перешкоди власнику у користуванні житлом підлягають усуненню у визначений ним спосіб. При цьому, апеляційний суд застосував висновок висловлений в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року в справі № 6-2931цс16.

20 грудня 2017 року ОСОБА_5 подала касаційну скаргу в якій просила рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі. У касаційній скарзі посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує, що висновки судів не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, не враховано, що між ОСОБА_5 та батьком позивача не було укладено усного сервітуту.

У квітні 2018 року надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому ОСОБА_4 просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін. Вказував, що в законодавстві закріплено принцип використання свого майна на власний розсуд, тобто право позивача є імперативним та безапеляційним з боку відповідача.

У квітні 2018 року надійшла відповідь на відзив, в якій ОСОБА_5 вказувала, що спірний будинок є єдиним житлом її сім'ї, а позивач має інше житло та разом із сім'єю проживає у Волинській області.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо особі не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми (ZHUK v. UKRAINE, № 45783/05, § 32, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Керуючись статтями 33, 34, 260, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Справу № 570/3497/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням призначити до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п'яти суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель