АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1369/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19,21 Троян Т. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі

суддів: Гончар Н.І., Пономаренка В.В., Сіренка Ю. В.

секретар Торопенко Н.М., Попова М.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 травня 2018 року, ухваленого суддею Троян Т.Є. (повний текст рішення складено 25 травня 2018 року), у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання договору недійсним,-

в с т а н о в и в :

07 листопада 2017 року позивач ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання договору недійсним.

Позов мотивовано тим, що 11 листопада 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 укладений договір дарування 1/2 частини квартири, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Яценко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1109.

Позивач вважає, що вказаний договір не відповідає вимогам ст.ст. 202, 203 ЦК України виходячи з наступного.

24 жовтня 2016 року близько 14 години 30 хвилин поблизу перехрестя вулиць Ярославська та Сумгаїтська у м. Черкаси сталося зіткнення автомобіля НОМЕР_1, яким керував позивач та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4.

Усвідомлюючи те, що вказана ДТП сталась з його вини, а також те, що він має нести відповідальність за завдану внаслідок ДТП шкоду, ОСОБА_4 вчинив дії, спрямовані на погіршення свого майнового стану. Так, він продав автомобіль НОМЕР_2. Також через два з половиною тижні після ДТП він уклав зі своєю матір'ю ОСОБА_7 договір дарування ? частини квартири АДРЕСА_1.

04 липня 2017 року Соснівський районний суд м. Черкаси виніс рішення по справі № 712/6225/17, яким стягнув з ОСОБА_4 на користь позивача 268 867 грн. 53 коп. завданої матеріальної шкоди і 5 000 грн. завданої моральної шкоди, а всього 273 867 грн. 53 коп. Соснівським відділом ДВС м. Черкаси відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси по справі № 712/6225/17.

Вважає, що договір дарування 1/2 частини квартири від 11 листопада 2016 року, є фіктивним.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Згідно зі статтею 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом частини п'ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

ОСОБА_4 передбачав негативні наслідки для себе у випадку виконання майбутнього судового рішення шляхом звернення стягнення на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. З метою ухилення від виконання зобов'язання з відшкодування шкоди він вирішив провести фіктивне відчуження нерухомого майна на користь своєї матері ОСОБА_7 Такі дії сторін договору дарування спрямовані виключно на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно від боржника у зобов'язанні до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів.

При цьому зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4 з 25 червня 2008 року і до сьогоднішнього дня залишається квартира АДРЕСА_1. У відповідності до ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця доживання здійснюється тільки за однією адресою. Вказані обставини підтверджують, що ОСОБА_4 після укладення фіктивного договору дарування продовжує користуватись нерухомим майном.

Таким чином, договір дарування 1/2 частини квартири між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 від 11 листопада 2016 року укладений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим договором.

Необхідно враховувати, що внаслідок дій ОСОБА_4 з фіктивного відчуження майна, виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 липня 2017 року по справі № 712/6225/17 значно ускладнюється. 12 жовтня 2017 року Європейський суд з прав людини прийняв рішення у справі "Бурмин та інші проти України", яким передав до Комітету міністрів Ради Європи понад 12 тисяч справ, які стосуються невиконання рішень національних судів в Україні. Всі вказані заяви походять від тієї самої системної проблеми, яку було встановлено в пілотному рішенні у справі «Іванов проти України», а саме збоїв у функціонуванні української судової системи, які перешкоджають виконанню остаточних судових рішень та спричиняють таким чином системну проблему невиконання або несвоєчасного виконання рішень національних судів. У 2012-2017 роках ЄСПЛ присудив виплатити заявниками 12 млн. евро у зв'язку із недотриманням з боку України розумних строків виконання судових рішень.

При розгляді даної справи просив врахувати правову позиції Верховного Суду України, викладену в Постанові від 23 серпня 2017 року по справі № 6-2697цс16, позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування 1/2 частини квартири, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 11 листопада 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Яценко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1109, щодо відчуження ? частини квартири № АДРЕСА_1.

Повернути сторони у первинний стан шляхом скасування реєстрації права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 (номер запису 17411650) за ОСОБА_7 та поновлення реєстрації права власності за ОСОБА_4 на вказане нерухоме майно.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду позивач ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції вказане рішення ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, судом визнанні встановленими фактично недоведені обставини та не застосовано закон, який підлягав застосуванню - просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов про визнання недійсним договору дарування 1/2 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1, укладений 11 листопада 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 та повернути сторони у первинний стан шляхом скасування реєстрації права власності на 1/2 частину та повернення реєстрації на квартиру АДРЕСА_1 (номер запису 17411650) за ОСОБА_7 та поновлення реєстрації права власності за ОСОБА_4 на вказане нерухоме майно.

Зокрема апелянтом зазначено, що судом не прийнято до уваги, що на момент укладання договору дарування ОСОБА_4 було достеменно відомо про розмір заподіяної шкоди і ймовірність її подальшого відшкодування.

Проте те, що дії сторін договору були направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховання цього майно від виконання в майбутньому за його рахунок рішення про стягнення грошових коштів, свідчить той факт, що відчуження права власності відбулося 11 листопада 2016 року у короткий проміжок часу після ДТП (24 жовтня 2016 року) та встановленням збитків внаслідок ДТП (08 листопада 2016 року). Дана обставина доводить, що договір дарування було укладено з метою введення в оману третіх осіб, зокрема позивача як стягувача і органи ДВС як орган, який забезпечує примусове виконання рішення, щодо відсутності майна на яке може бути звернуто стягнення. В даному правочині внутрішня воля обох сторін умисно не відповідала його зовнішньому прояву і сторони знали, що правочин не буде фактично виконаний.

Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано обставин розслідування з 25 жовтня 2016 року по 27 лютого 2017 року кримінального провадження №008462, ГУ НП у Черкаської області за фактом ДТП, часу протягом якого в судовому порядку було встановлено вину ОСОБА_4 у ДТП та стягнуто заподіяну шкоду, що і спричинило часовий розрив у чотири місяці між датами укладанням оспорюваного договору і стягнення шкоди за рішенням суду.

Відсутність встановлених процесуальних рішень державних органів та суду позбавляли позивача можливості вжиття заходів щодо запобігання відчуження ОСОБА_4 наявного у нього майна, що пояснює відсутність обтяжень на квартирі в момент укладання та реєстрації договору дарування від 11 листопада 2016 року, на яке посилається суд.

Крім того, позивач просив визнати причину неподання доказів до суду першої інстанції поважною, приєднати їх до матеріалі справи і надати їм правову оцінку.

ОСОБА_4 та ОСОБА_7 направили відзиви на апеляційну скаргу. Вважають апеляційну скаргу безпідставною, а оскаржуване рішення законним і обґрунтованим. Просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача суд першої інстанції мотивував тим, що позивач, який звернувся з вимогою про визнання правочину фіктивним, не довів суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки, а також не вказав які саме його права були порушені, невизнані або оспорені у зв'язку із укладанням даного правочину.

На думку суду першої інстанції на виконання договору дарування від 11 листопада 2016 року укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, відбулася передача майна, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до якого власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 зазначено ОСОБА_7, тобто, враховуючи правові позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних та Верховного Суду України, вказаний договір дарування не може бути кваліфікований, як фіктивний.

На думку суду першої інстанції з тексту оспорюваного договору дарування вбачається, що сторони підтвердили, що договори відповідають їх дійсним намірам і не носять характеру фіктивних, договори спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, волевиявлення кожного з них було вільним і відповідало внутрішній волі, про що свідчать: п.п. 6, 7, 8, 9, 10, 12 договору дарування квартири. На момент укладання оспорюваного договору дарування, жодних обтяжень на квартиру накладено не було.

З даним висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Встановлено, що 24 жовтня 2016 року відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої сталося зіткнення автомобілів під керуванням позивача ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_4

24 жовтня 2016 року СВ Черкаського відділу поліції ГУ НП України в Черкаській області зареєстровано кримінальне провадження №008462 по факту порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості ушкодження за ч. 1 ст. 286 КК України.

27 жовтня 2016 року за участю ОСОБА_4 проведений огляд автомобіля в результаті якого була складено дефектну відомість і звіт про оцінку автомобіля за №359 від 08 листопада 2016 року, визначено розмір матеріального збитку, завданого в наслідок ДТП у сумі 368 867 грн. 53 коп. Дана обставина встановлена рішенням Соснівського районного суд м. Черкаси від 04 липня 2017 року по справі №712/6225/17.

11 листопада 2016 року укладено договір дарування, яким ОСОБА_4 подарував матері ОСОБА_7 1/2 частину квартири АДРЕСА_1

27 лютого 2017 року СВ Черкаського відділу поліції ГУ НП України в Черкаській області винесено постанову про закриття кримінального провадження та виділення матеріалів для притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП.

23 березня 2017 року по справі №712/3203/17 згідно постанови Соснівського районного суду м. Черкаси встановлено вину ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнено його до відповідальності. Дану постанову оскаржено не було.

У квітні 2017 року AT «AXA Страхування» відшкодувала позивачу частину нанесеного збитку в межах ліміту відповідальності страхової компанії ОСОБА_4, як власником наземного транспортного засобу, у сумі 100 000 грн.

18 травня 2017 року позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з

позовом про відшкодування шкоди.

04 липня 2017 року заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси по справі № 712/6225/17 з ОСОБА_4 стягнуто на користь позивача матеріальну і моральну шкоду на загальну суму 273 867 грн. 53 коп. Дане рішення вступило в законну силу.

11 серпня 2017 року відкрито виконавче провадження №54468436.

07 листопада 2017 року позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з даним позовом про визнання договору дарування недійсним.

Таким чином, судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано обставин розслідування з 25 жовтня 2016 року по 27 лютого 2017 року кримінального провадження №008462 ГУ НП у Черкаської області за фактом ДТП, часу протягом якого в судовому порядку було встановлено вину ОСОБА_4 у ДТП та стягнуто заподіяну шкоду, що і спричинило часовий розрив у чотири місяці між датами укладанням оспорюваного договору і стягнення шкоди за рішенням суду.

Відсутність встановлених процесуальних рішень державних органів та суду позбавляли позивача можливості вжиття заходів щодо запобігання відчуження ОСОБА_4 наявного у нього майна, що пояснює відсутність обтяжень на квартирі в момент укладання та реєстрації договору дарування від 11 листопада 2016 року, на яке посилається суд.

Судом першої інстанції не надано належної оцінки встановленій у заочному рішенні Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 липня 2016 року обставині присутності 27 жовтня 2016 року ОСОБА_4 на проведенні огляду автомобіля позивача, за результатами якого була складена дефектна відомість та в подальшому звіт про оцінку автомобіля від 08 листопада 2016 року з визначенням матеріального збитку у сумі 368 867 грн. 53 коп.

Судом першої інстанції не прийнято до уваги, що на момент укладання договору дарування ОСОБА_4 було достеменно відомо про розмір заподіяної шкоди і ймовірність її подальшого відшкодування.

Проте те, що дії сторін договору були направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховання цього майно від виконання в майбутньому за його рахунок рішення про стягнення грошових коштів, свідчить той факт, що відчуження права власності відбулося 11 листопада 2016 року у короткий проміжок часу після ДТП (24 жовтня 2016 року) та встановленням збитків внаслідок ДТП (08 листопада 2016 року).

Дана обставина доводить, що договір дарування було укладено з метою введення в оману третіх осіб, зокрема позивача як стягувача і органи ДВС як орган, який забезпечує примусове виконання рішення, щодо відсутності майна на яке може бути звернуто стягнення. В даному правочині внутрішня воля обох сторін умисно не відповідала його зовнішньому прояву і сторони знали, що правочин не буде фактично виконаний.

Суд першої інстанції посилаючись на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 червня 2015 року по справі №6-4806св15 та постанову Верховного Суду України від 21 січня 2015 року по справі №6-197цс14, прийшов до висновку, що за договором дарування укладеного між відповідачами відбулася передача майна, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, що не дає кваліфікувати договір дарування як фіктивний.

Однак колегія суддів з висновком суду першої інстанції не погоджується.

При укладанні договору дарування відповідачами умисно приховано від нотаріуса дійсну мету укладання договору дарування, а саме приховання майна від можливого звернення стягнення на нього.

Відповідно до ст. 10, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріус, виконуючи функцію державного реєстратора, здійснює державну реєстрацію права власності у результаті вчинення нотаріальної дії. Тому здійснення нотаріусом державної реєстрації правочину, без жодних дій матері дарувальника-Соломки С.Є., спрямованих на виконання договору не є підтвердженням досягнення наслідків договору дарування.

Удаваність правочину доводить факт збереження ОСОБА_4 подальшої реєстрації місця проживання у подарованому помешканні, використання його адреси для офіційного листування, проведення у грудні 2016 року (після укладання договору дарування) реєстрації місця проживання у ньому свого неповнолітнього сина.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції надав невірну оцінку доказам виконання рішення суду в межах виконавчого провадження. Оскільки на момент звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним рішення суду ОСОБА_4 взагалі не виконувалось.

У судовому процесі ОСОБА_4 було підтверджено факт офіційного працевлаштування директором Комунального підприємства «Черкаські ринки» Черкаської міської ради з листопада 2017 року, що забезпечило йому стабільний і високий заробіток, але платежі позивачу почали надходити лише у січні 2018 року у довільному розмірі та періодичністю. Лише у квітні 2018 року, внаслідок вжитих позивачем активних заходів щодо встановлення місця роботи боржника та повідомлення про це ДВС з вимогою про примусове стягнення з заробітної плати, досягнуто результату виконання судового рішення. За наявності можливості добровільного виконання рішення суду з листопада 2018 року ОСОБА_4, знаючи про наявність виконавчого провадження, виконував його як вважав за потрібне. Дана обставина підтверджує свідомий ухил і намагання відповідача мінімізувати виконання рішення суду. Досягнутий позивачем результат виконання рішення ОСОБА_4 помилково став для суду першої інстанції однією із підстав для відмови у позові.

При цьому судом першої інстанції не врахована сума стягнення за рішенням суду (273 867 грн. 53 коп.) та встановлені чинним законодавством 20 % обмеження стягнення з заробітної плати. За відсутністю майна у ОСОБА_4, виконання рішення розтягнеться на тривалий час, порушуючи гарантію розумності строків виконання рішення.

Посилання відповідачів у своїх відзивах на позов, апеляційну скаргу на наміри виїзду за кордон ОСОБА_4 для покращення матеріального стану, за наявності в нього строкового характеру трудових відносин, відсутності майна, на яке може бути звернуто стягнення, відсутності інформації про реальне місце його проживання у сукупності створює ризик невиконання рішення суду про відшкодування спричиненої позивачу шкоди.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, п.7 ч.І. ст.З Закону України «Про виконавче провадження» та § 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано виконання рішення суду в розумні строки. Рішення суду про відмову у задоволення позову про визнання договору дарування недійсним, позбавляє позивача гарантії виконання рішення суду в розумні строки.

Недобросовісне ухилення ОСОБА_4 від добровільного відшкодування шкоди одразу після ДТП, короткий проміжок часу після встановлення розміру спричинених збитків та відчуження майна, за рахунок якого в майбутньому можна було виконати рішення суду, доводить, що дії сторін оспорюваного правочину були направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховування цього майна від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до статті 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом частини п'ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законом.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Таким чином колегією суддів встановлено, що відповідач ОСОБА_4, відчужив належне йому на праві власності нерухоме майно (1/2 частину квартири АДРЕСА_1) своїй матері. Установивши цю обставини, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що спірний договір дарування уклали сторони, які є близькими родичами, що сторони не передбачали реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами, що дії сторін договору направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів.

Відповідач ОСОБА_4 укладаючи 11 листопада 2016 року договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 з своєю матірю ОСОБА_7 знав і був учасником ДТП, що відбулася 24 жовтня 2016 року внаслідок якої сталося зіткнення автомобілів під керуванням позивача ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_4 Знав про те, що 25 жовтня 2016 року СВ Черкаського відділу поліції ГУ НП України в Черкаській області зареєстровано кримінальне провадження №008462 по факту порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості ушкодження за ч. 1 ст. 286 КК України. 27 жовтня 2016 року ОСОБА_4 був присутній при огляді автомобіля в результаті якого була складено дефектну відомість і знав про звіт оцінки автомобіля позивача за №359 від 08 листопада 2016 року, яким визначено розмір матеріального збитку, завданого в наслідок ДТП у сумі 368 867 грн. 53 коп. та передбачав у майбутньому стягнення шкоди з нього.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що у даній справі суд першої інстанції неправильно застосував норми статей 203, 215, 234 ЦК України, що призвело до неправильного вирішення справи.

Даний висновок колегії суддів ґрунтується на практиці Верховного Суду України та Верховного Суду викладених: у постанові ВСУ від 19 жовтня 2016 року справа №6-1873цс16; у постанові ВСУ від 09 серпня 2017 року справа №6-2690цс16; у постанові ВС від 23 травня 2018 року справа №61-5195св18; у постанові ВС від 18 липня 2018 року справа №61-8888св18.

З огляду на викладене, колегія суддів у відповідності до вимог ст.376 ЦПК України апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольняє, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 травня 2018 року у даній цивільній справі скасовує та ухвалює нову постанову. Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про визнання договору недійсним задовольняє.

Визнає недійсним договір дарування 1/2 частини квартири, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 11 листопада 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Яценко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1109, щодо відчуження ? частини квартири № АДРЕСА_1.

Повертає сторони у первинний стан шляхом скасування реєстрації права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (номер запису 17411650) за ОСОБА_7 та поновлення реєстрації права власності за ОСОБА_4 на вказане нерухоме майно.

У відповідності до вимог ст.ст. 141, 382 ЦПК України колегія суддів стягує з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на спеціальний рахунок державного бюджету України судовий збір у сумі 1762 грн., по 881 грн., з кожного, який складається з судового збору за подання позовної заяви в сумі 704 грн. 80 коп. та судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1057 грн. 20 коп., від сплати яких було звільнено позивача ОСОБА_5, оскільки останній є інвалідом другої групи.

Керуючись ст. ст. 258,367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 травня 2018 року, ухваленого суддею Троян Т.Є. (повний текст рішення складено 25 травня 2018 року), у цивільній справі за позовом за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання договору недійсним - скасувати та ухвалити нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання договору недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування 1/2 частини квартири, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 11 листопада 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Яценко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1109, щодо відчуження 1/2 частини квартири № АДРЕСА_1.

Повернути сторони у первинний стан шляхом скасування реєстрації права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 (номер запису 17411650) за ОСОБА_7 та поновлення реєстрації права власності за ОСОБА_4 на вказане нерухоме майно.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на спеціальний рахунок державного бюджету України судовий збір у сумі 1762 грн., по 881 грн., з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 серпня 2018 року.

Судді Гончар Н.І.

Пономаренко В.В.

Сіренко Ю.В.