Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/981/17
Провадження № 2/596/20/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"17" серпня 2018 р. Гусятинський районний суд Тернопільської області
в складі: головуючого судді Митражик Е.М.
за участю: секретаря судового засідання Кузик М.Я.
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гусятин справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, -
Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30.06.2017 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Печерського районного суду м. Києва, Державної казначейської служби України про зобовязання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, оскільки суд як орган, що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі.
Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційног суду Тернопільської області від 17.08.2017 року ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30.06.2017 року скасовано, а справу повернуто в суд першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 14.09.2017 року відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Печерського районного суду м. Києва, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди.
Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційног суду Тернопільської області від 03.11.2017 року ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 14.09.2017 року залишено без змін.
Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 10.01.2018 року відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої Печерським районним судом м. Києва.
12.03.2018 року в підготовчому судовому засіданні позивач збільшив позовні вимоги та просить стягнути з Державної казначейської служби України 100 000,00 грн. завданої моральної шкоди. Зазначив, що бездіяльністю Печерського районного суду м. Києва, яка полягає в тому, що станом 12.03.2018 року його скарга слідчим суддею не розглянута і на його адресу не надійшло жодного процесуального документа.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Пояснив, що його скарга по даний час не розглянута і не відбулось жодного судового засідання. На його запити до Печерського районного суду м. Києва з приводу руху його скарги, він отримав на свою електронну адресу два повідомлення, в яких міститься різна інформація про дату надходження до суду його скарги, різні слідчі судді, яким розподілено скаргу, різні номери судових проваджень. Інформація, надана судом про нібито призначені судові засідання по розгляду його скарги, недостовірні, оскільки про ці дати розгляду він не був повідомлений. Крім того, на офіційному сайті Судової влади України містяться дані про те, що його скарга надійшла 06.06.2017 року і слідчим суддею Підпалим В.В. 30.03.2018 року розгляд призначено на 23.04.2018 року.
Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, а також не подано відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, щодо ухвалення заочного рішення вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши та оцінивши здобуті в судовому засіданні докази, суд встановив обставини та визначив відповідно до них наступні правовідносини.
Згідно із статтями 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.
Здійснення правосуддя в Україні врегульовано конституційними нормами окремо від діяльності інших органів державної влади. Положеннями ст.56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Відповідно до ст. 62 Конституції України матеріальна і моральна шкода, завдана безпідставним засудженням, відшкодовується державою лише в разі скасування вироку як неправосудного. Проте й в цьому разі за заподіяну особі шкоду відповідає не суд або суддя, а держава. Позивач в судовому засіданні наголошував на процесуальних порушеннях при реєстрації, розприділенні, допущених, на його думку, слідчим суддею та загалом Печерським районним судом м. Києва. Зокрема, що скарга в передбачені КПК України строки до розгляду не призначалась та не розглянута по сьогоднішній день, його про судові засідання не повідомлялось, призначене єдине судове засідання в режимі відеоконференцзв»язку на 23.04.2018 року між Гусятинським районним судом Тернопільської області та Печерським районним судом м. Києва не відбулось, Печерським районним судом м. Києва надається суперечлива інформація, що містить відомості про надходження його скарги до суду і 29.05.2017 року, і 06.06.2017 року. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 "Про незалежність судової влади", оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Однак, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних з розглядом справи в порядку КПК України та стягнення у зв»язку із завданими діями і бездіяльністю моральної шкоди, нормами ЦПК України чи іншими законами України - не передбачено. У відповідності до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових та інших правовідносин. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. № 6 "Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів" судам роз'яснено, що у розумінні положень Кодексу Адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства. Таким чином, зазначеними положеннями ст.ст. 62, 126, 129 Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування матеріальної і моральної шкоди одночасно із оскарженням таких дій) до іншого суду, так як це буде порушувати принцип незалежності судів і заборону втручання в її вирішення незалежним судом. Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Скарги на дії чи бездіяльність судів при розгляді ними судових справ у порядку передбачених законом випадках розглядаються також органами і посадовими особами, які мають право ініціювати питання про дисциплінарну відповідальність. Питання притягнення судді до відповідальності врегульовано законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про вищу раду правосуддя" , відповідно до яких громадянин повною мірою може реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Держави в особі Державної казначейської служби України моральної шкоди, завданої йому Печерським районним судом м. Києва до задоволення не підлягають, оскільки до юрисдиції суду не належить вирішення питань щодо законності або незаконності дій чи бездіяльності судді або суду
загалом, з яких і випливає позовна вимога про стягнення моральної шкоди.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 55-56 Конституції України, ст. ст. 3-5,10,13,81, 82, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст.11, 15, 16, 23, 1167 Цивільного кодексу України, -
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги через Гусятинський районний суд Тернопільської області або безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повне рішення суду виготовлено 22 серпня 2018 року.

Суддя- підпис

З оригіналом вірно:

Суддя Гусятинського районного суду Е.М. Митражик