Головуючий у І інстанції Білик Г.О.
Провадження № 22-ц/824/3895/18 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 грудня 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Шуляку Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей та сім'ї Броварської міської ради Київської області, ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року позивач ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду із зазначеним позовом, який обгрунтовував тим, що між ОСОБА_2 та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого єПАТ «Сведбанк», 02.11.2007 року булоукладено кредитний договір №2615/1107/71-023 з подальшими змінами та доповненнями, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 62 000 дол. США, а відповідач зобов'язалась повернути наданий їй кредит і сплатити проценти за користування ним в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

ВідповідачОСОБА_2 умови кредитного договору належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 01.03.2015 року у неї за договором утворилася заборгованість у розмірі 45 832,14 доларів США, що за курсом НБУ на дату складання розрахунку склало 1 272443 грн. 21 коп., по відсотках 1818,33 доларів США, що за курсом НБУ на дату складання розрахунку склало 50 482 грн. 51 коп., пеня - 62,63 доларів США, що за курсом НБУ на дату складання розрахунку склало 1 738 грн. 80 коп.

З метою забезпечення виконаннязобов'язань позичальника за кредитним договором, міжАКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк»,та відповідачем ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір №2615/1107/71-023-Z-23, відповідно до умовякого остання передала Банку в іпотеку належну їй на праві власності квартиру №84, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бровари,вул. Возз'єднання, будинок №9.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта банк»було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №2615/1107/71-023.

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

Згідно вищезазначених угод (договорів) відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №2615/1107/71-023 від 02.11.2007 року, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_2.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором №2615/1107/71-023 від 02.11.2007 року позивач просив суд в рахунок погашення заборгованостівідповідача в розмірі 1 324 664 грн. 52 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, квартиру №84, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а такожвідстрочити виконання рішення суду до втрати чинності ЗакономУкраїни «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2016 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ПАТ «Альфа-Банк» в особі представника ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов ПАТ «Альфа-Банк» задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання учасники процесу, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з»явились, однак їхня неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги ПАТ «Альфа-Банк», колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого єПАТ «Сведбанк»,було укладено кредитний договір №2615/1107/71-023 з подальшимизмінами та доповненнями, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 62 000 доларів США, а позичальник зобов'язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором (том 1, а.с.18-22).

Того ж дня, 02 листопада 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 перед АКБ «ТАС-Комерцбанк» за вказаним кредитним договором, між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (Іпотекодавець) укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано належну відповідачу квартиру №84, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 02 листопада 2007 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №7274 (том 1, а.с.28-30).

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 2615/1107/71-023.

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк»був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

Згідно вищезазначених угод (договорів) відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 2615/1107/71-023 від 02.11.2007 року, укладеним між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та відповідачем ОСОБА_2

Таким чином, позивач ПАТ «Альфа-Банк» набув право вимоги за кредитним договором № 2615/1107/71-023 від 02.11.2007 року.

Судом також встановлено, що в зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, у неї перед позивачем утворилась заборгованість за кредитним договором №2615/1107/71-023 від 02.11.2007 року в розмірі 47 713,10 дол. США, що за офіційним курсом Національного Банку України дорівнює 1 324 664 грн. 52 коп., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 45 832,14дол. США, що еквівалентно 1 272 443 грн. 21 коп., прострочена заборгованість за відсотками - 1 818,33 дол. США, що еквівалентно 50 482 грн. 51 коп., та пеня - 62,63 дол. США, що еквівалентно 1 738 грн. 80 коп.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, проведений лише із 2012 року, що позбавило суд можливості перевірити правильність нарахування заборгованості та правильність відповідно до умов кредитного договору №2615/1107/71-023 від 02.11.2007 року зарахування платежів, проведених відповідачем із 2007 року.

Однак з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, оскільки з матеріалів справи вбачається, що у процесі судового розгляду представником ПАТ «Альфа-Банк» надавались пояснення щодо того, що на момент укладення договору купівлі-продажу прав вимоги ПАТ «Альфа-Банк» було відступлено залишок заборгованості за кредитним договором №2615/1107/71-023 від 02.11.2007 року, до якого входили строкові платежі по тілу та відсотках на умовах,передбачених кредитним договором №2615/1107/71-023 від 02.11.2007 року та графіком платежів до нього. Зокрема, станом на 15.06.2012 року основна непогашена сума кредиту (в валюті кредиту) становила 52 367,59 доларів США, сума нарахованих але не сплачених процентів (в валюті кредиту) на 15.06.2012 року становила 238,78 доларів США. На підтвердження даних пояснень суду надавався договір купівлі-продажу права вимоги від 15.06.2012 року з реєстром відступлених кредитних договорів, копії яких приєднані до матеріалів справи №361/2534/15-ц.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитом у валюті договору вбачається, що відповідачем з моменту зміни кредитора ще протягом певного часу кредит погашався. В даному розрахунку міститься детальна інформація про суми, нараховані до сплати,суми, зараховані та розподілені в рахунок погашення кредиту. На підтвердження даного факту суду додатково було надано виписки з особових рахунків з детальною інформацією про рух коштів при погашенні кредиту та розмір залишку непогашеного кредиту. Більше того, у процесі судового розгляду ні відповідачем, ні її представником не було заявлено жодних сумнівів щодо розміру сплати кредиту або розподілу уже сплачених коштів в рахунок погашення тіла кредиту та відсотків за користування ним.

Вищенаведеним наявним в справі письмовим доказам судом першої інстанції надано неправильну оцінку, наслідком чого стало ухвалення судом помилкового рішення.Помилковими при цьому є і посилання суду на те, що банк не надав відповідачу можливості добровільно в тридцятиденний строк виконати зобов'язання за кредитним договором, оскільки досудове врегулювання є правом, а не обов'язком кредитора. У рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року №15-рп/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Банк не позбавлений права звернутися до суду безпосередньо з позовом про стягнення боргу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Оскільки висновки суду щодо підстав для відмови в позові не відповідають обставинам справи та спростовуються її матеріалами, рішення суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для задоволення позову, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ч.1 ЦК України).

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов»язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною першою ст.575 ЦК України визначено, що одним із видів застави є іпотека, тобто застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека- вид забезпечення виконання зобов»язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов»язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені ст.16 ЦК України. Крім перелічених у ч.2 цієї статті способів захисту, також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів по договору іпотеки в судовому порядку визначений Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною першою ст.35 цього ж Закону передбачено, що у разі порушення основного зобов»язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушеного зобов»язання, вимога про виконання порушеного зобов»язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Відповідно до роз»яснень, наданих у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України &quko;Про іпотеку&qu/l;, так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Оскільки позичальником ОСОБА_2 неналежним чином виконувалися обов&qun>;язки згідно умов кредитного договору, укладеного 02.11.2007 року між нею та ПАТ &qu=';Альфа-Банк&qust;, наслідком чого стало утворення заборгованості за ним, що підтверджується матеріалами справи, позивач, як іпотекодержатель та особа, яка набула право вимоги, на підставі ст. 33 Закону України &qut-;Про іпотеку&qukg; набув право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, визначений позивачем в позовній заяві.

При цьому рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону України &qun>;Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті&quou;, оскільки в справі наявні підстави, передбачені ст. 1 вищевказаного Закону, які унеможливлюють примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України &ququ;Про іпотеку&quсп;.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Оскільки висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, рішення суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позову.

Враховуючи те, що позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» підлягають стягненню понесені останнім по справі судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 7673 грн. 40 коп., факт понесення яких підтверджується наявними в справі письмовими доказами.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства &qu;f;Альфа-Банк&qume;- задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2016 року - скасувати іухвалити по справінове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» -задовольнити.

В рахунок погашення боргу ОСОБА_2перед Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» за кредитним договором №2615/1107/71-023 від 02.11.2007 року в розмірі 47 713,10 дол. США, що за офіційним курсом Національного Банку України дорівнює 1 324 664 грн. 52 коп., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 45 832,14дол. США, що еквівалентно 1 272 443 грн. 21 коп., прострочена заборгованість за відсотками - 1 818,33 дол. США, що еквівалентно 50 482 грн. 51 коп., та пеня - 62,63 дол. США, що еквівалентно 1 738 грн. 80 коп., звернути стягнення на квартиру №84, що знаходиться за адресою: Київська область,місто Бровари,вул. Возз'єднання, буд.9, яка належить ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу 02.11.2007 року за рєстровим № 7274, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому звичайної ціни на цей вид майна.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» понесені по справі судові витрати в розмірі 7673 грн. 40 коп.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону України від 03.06.2014 року &quma;Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті&qun:;.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: