Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1300/18

номер провадження 2/695/845/18

05 червня 2018 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю секретаря Оніщенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Плешканівської сільської ради Золотоніського району про визнання права власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами і права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2017 року помер чоловік позивача ОСОБА_2, після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якого, серед іншого, увійшов житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 38, с. Плешкані Золотоніського району Черкаської області, та право на земельну частку (пай) у Колективному сільськогосподарському підприємстві «Правда» с. Підставки Золотоніського району, розміром 3,10 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі.

Позивач спадщину після смерті свого чоловіка прийняла та виявила намір належним чином оформити свої спадкові права, однак в нотаріальній конторі позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказаний вище будинок, а сертифікат на право на земельну частку (пай), яке успадкував ОСОБА_2 після смерті своєї тітки ОСОБА_3, був виданий вже після смерті останньої.

За цих підстав нотаріус, постановою від 28.03.2018 року, відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії, а тому позивач була змушена звернутися до суду із відповідним позовом.

У підготовче засідання позивач та її представник ОСОБА_4 не зявилася, однак остання надала до суду заяву, згідно з якою розгляд справи просила проводити за її відсутності та відсутності позивача, на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі.

Представник відповідача Плешканівської сільської ради в судове засідання не зявився, направивши до суду заяву, в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради позовні вимоги визнає.

Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі та прийняти рішення на підставі доказів, що знаходяться у ній.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення.

При цьому суд виходить з наступних підстав.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Відповідно до свідоцтва про смерть (серії І-СР №028663 від 08.05.1996 року) ОСОБА_3 померла 29.04.1996 року, про що зроблено відповідний актовий запис №12.

Відповідно до ст.58 Конституції України - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України, визначено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Судом встановлено, що спадщина після смерті ОСОБА_3А відкрилася в 1996 році, а тому до таких відносин необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Таким чином при вирішенні вказаної справи підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Нормами ст. 534 ЦК УРСР визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до заповіту від 21.02.1994 року, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила розпорядження за яким все своє майно де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати на день смерті заповіла ОСОБА_5 та ОСОБА_2.

Як вбачається із свідоцтва про смерть (серії 1-СР №232091) ОСОБА_5 помер 05.10.2003 року, про що зроблено запис за №94.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців із дня відкриття спадщини вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до ст.,ст. 548, 549 ЦК УРСР фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому.

Як вбачається з довідки виконавчого комітету Підставківської сільської ради Золотоніського району №55 від 24.04.2018 року, ОСОБА_2 проводив догляд, обробляв присадибну ділянку, проводив похорони його тітки ОСОБА_3, а також речі обіходу та вжитку після смерті останньої перейшли в користування ОСОБА_2

Суд, при вирішенні вказаної справи бере до уваги, що згідно із ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай), (серії ЧР №0073264 від 03.09.1996 року), ОСОБА_3 на підставі рішення Золотоніської районної державної адміністрації від 05.08.1996 року №213 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного с/г підприємства «Правда», розміром 3.10 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат зареєстровано 02.09.1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №216.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_3 набула права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного с/г підприємства «Правда», хоча вказаний сертифікат і було видано після смерті ОСОБА_3, вказана обставина не позбавляє її відповідних прав на таке майно. Вказаний сертифікат виданий на підставі та у порядку діючого на час його видачі законодавства, доказів зворотного матеріали справи не містять.

За таких обставин суд вважає, що виготовлення вказаного сертифікату після смерті ОСОБА_3 не позбавляє законного права на вказане майно.

Окрім того суд вважає доведеним, що ОСОБА_2, після смерті ОСОБА_3 прийняв спадщину на все її майно, шляхом вступу в його управління у відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР, інші спадкоємці відсутні, а ОСОБА_5, який був теж зазначений у заповіті померлої ОСОБА_3, теж помер, та до дня своєї смерті дій визначених нормами чинного на час відкриття спадщини законодавства, спрямованих на прийняття спадщини, не вчинив.

Докази зворотного матеріали справи не містять.

Із свідоцтва про смерть (серії І-СР №304458 від 31.07.2017 року) судом вбачається, що ОСОБА_2 помер 28.07.2017 рок, про що зроблено відповідний актовий запис №10.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи.

Нормами ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із свідоцтвом про одруження (серії VІІІ-УР №406568 від 23.02.21967 року) позивач по справі та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.02.1967 року.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.03.2018 року Золотоніською районною державною нотаріальною конторою відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом як на право на земельну частку (пай), законність отримання ОСОБА_2 якого встановлено вище, так і право на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований на вул. Шевченка 38, с. Плешкані Золотоніського району Черкаської області, у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на дане майно.

Відповідно до довідки, виданої Плешканівською сільською радою Золотоніського району №32 від 01.02.2018 року, за ОСОБА_2 рахується житловий будинок 1971 року побудови, що знаходиться в с. Плешкані по вул. Шевченка 38, Золотоніського району Черкаської області. Довідка видана на підставі по господарської книги №1, особовий рахунок №0057-1.

Право власності померлого на вказаний будинок стверджується також даними технічного паспорту та свідоцтвом на забудову садиби в сільських населених пунктах, копії яких додані до матеріалів справи.

Суд бере до уваги, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції).

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не було передбачено процедури введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Оскільки сам будинок був побудований в 1971 році, а в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 за життя належав на праві власності будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою вул. Шевченка, 38, с. Плешкані, Золотоніського району Черкаської області.

Згідно загальних норм закріплених в ст. 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Так згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Сільська рада, як відповідач по справі та орган місцевого самоврядування, що здійснює представництво територіальної громади проти позовних вимог не заперечувала, доказів на їх спростування суду не надавала.

Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину.

У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як вбачається із повідомлення Золотоніської районної державної нотаріальної контори №418/01-16 від 10.05.2018 року після смерті ОСОБА_2 заведена спадкова справа за №231/2017. Підставою для її заведення була подана заява про прийняття спадщини від дружини ОСОБА_1. 20.04.2018 року на її імя видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлого.

Таким чином у судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним належним спадкоємцем та прийняла спадщину у встановленому чинним законодавством порядку після смерті свого чоловіка, до складу якої входить все майно, яке належало померлому та отримано ним у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1296 відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2, а оскільки оригінал правовстановлюючого документа відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому, враховуючи наявність законних підстав, позов підлягає до повного задоволення.

На підставі зазначеного та керуючись

ст., ст. 529, 531, 548, 549, ЦК УРСР

ст., ст. 346, 1268 ЦК України та ст. 10,

ст., ст. 76, 264, 265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Плешканівської сільської ради Золотоніського району про визнання права власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами і право на земельну частку (пай) в порядку спадкування, задовольнити повністю.

Визнати право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, село Плешкані, вулиця Шевченка, 38, за ОСОБА_1, в порядку спадкування за законом після померлого 28 липня 2015 року її чоловіка ОСОБА_2.

Визнати право на земельну частку (пай) у Колективному сільськогосподарському підприємстві «Правда» с. Підставки Золотоніського району, розміром 3,10 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості), що належала померлій 29 квітня 1996 року ОСОБА_3, спадкоємцем за заповітом, посвідченим у Підставківській сільській раді Золотоніського району, реєстр. №5 якої був ОСОБА_2, який фактично спадщину прийняв, а юридично не оформив своїх спадкових прав, за ОСОБА_1, в порядку спадкування за законом після померлого 28 липня 2015 року її чоловіка ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення в порядку визначеному ст.,ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя : Середа Л.В.