Справа №442/7423/17
Провадження №2/442/389/2018
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі : головуючого судді Хомика А.П.

з участю секретаря Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу у загальному позовному провадженні за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним, -

з участю представників позивача Головацької І.Б., ОСОБА_3 ,

та представника відповідача ОСОБА_4 , -

в с т а н о в и в :
20.10.2017 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати недійсним шлюб, укладений між нею та відповідачем 13.09.2016 року та зареєстрований Дрогобицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №377. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13 вересня 2016 року уклала шлюб з відповідачем, в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 . Подружні відносини припинили по тій причині, що з початку 2017 року відповідач застосовував відносно неї фізичне насилля, вчиняв конфлікти. 20.04.2017 року вона зверталась з заявою до правоохоронних органів. Практично після народження дитини, з кінця березня 2017 року, відповідач проживає окремо, дитиною не цікавиться.

В судовому засіданні позивачка та її представники позов підтримали. Позивачка доповнила, що через деякий час після реєстрації шлюбу почала помічати певні відхилення у поведінці чоловіка - нервозність, спалахи гніву, агресію. Згодом їй стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 перебуває на обліку у лікаря-психіатра та страждає на епілептичну хворобу. Його поведінка є небезпечною для неї та дитини. До реєстрації шлюбу відповідач не повідомив її про захворювання, а тому просить визнати їх шлюб недійсним.

Представник відповідача ОСОБА_4 позову не визнала. Суду пояснила, що позивачкою не надано жодних доказів про те, що саме на момент реєстрації шлюбу (13.09.2016 року) з позивачкою ОСОБА_2 був хворий на тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків. Навпаки, під час допиту свідка лікаря ОСОБА_6 було встановлено, що на момент повноліття ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) по даний час він здоровий, йому припинено статус «Інваліда дитинства». Серед матеріалів справи містяться Листи за №1443, за №1644 КНП «Дрогобицької міської поліклініки» про те, що ОСОБА_2 , на обліку не знаходиться. Відповідно до Листа-відповіді від 12.04.2018 року №1186 Львівського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру на ухвалу суду зазначено, що ОСОБА_2 в диспансер за медичною допомогою не звертався.

Щодо військової служби, то лікар-спеціаліст ОСОБА_6 пояснила, що особи, які у дитинстві перенесли таку хворобу звільняються від військової служби у мирний час. ОСОБА_2 видано військовий квиток, згідно якого він взятий на військовий облік військовозобов`язаних, лише звільнений від проходження військової служби, що підтверджуються документами Дрогобицько-Бориславського об`єднаного районного військового комісаріату, наданих на вимогу суду.

Немає жодних доказів того, що ОСОБА_2 , мав на меті саме «приховати» будь-яку хворобу. Адже, про лікування в дитинстві, історію хворіб йому нічого не відомо, так як його станом здоров`я, лікуванням займалися батьки у відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 242 ЦК України.

ОСОБА_2 , не було нічого відомо про обставини його лікування та стан його здоров`я у дитинстві, звільнення від проходження військової служби у зв`язку з тим, що усі події мали місце ще до досягнення ним повноліття (до ІНФОРМАЦІЯ_2 ). А саме, згідно Витягу з протоколу №28 від 19.02.2010 року (міститься в матеріалах справи), Медичних карток стаціонарного лікування (містяться в матеріалах справи) підтверджуються періоди: 07.11.2003 р.- 14.11.2003 р. (йому було 10 років), 24.10.2005 р. - 04.11.2005 р. (йому було 12 років), 12.07.2007 р. - 27.07.2007 р. (йому було 14 років), 20.07.2009 р. - 31.07.2009 р. (йому було 16 років), тим паче з історії хвороби вбачається, що будь-які прояви хвороби в дитинстві мали місце уві сні і про це йому батьки не розповідали. Більше того в матеріалах справи міститься Заява від 24.10.2005 року його сестри, ОСОБА_7 (дана заява була надана лікувальною установою разом з Медичними картками) про його госпіталізацію та її відповідальність за його лікування, що ще раз підтверджу те, що він у дитинстві самостійно не займався своїм лікуванням, а тому про історію хворіб у період його дитинства йому нічого не було відомо.

Окремо зазначає, що відповідно до документів про актовий запис про шлюб від 13.09.2016 року №377 позивачка від направлення на медичне обстеження відмовилася, про що свідчать підписи позивачки. Тим паче, на час реєстрації шлюбу (13.09.2016 року) позивачка була уже вагітною на 3 місяці їхньою дитиною, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивачка пояснила, що приводом подачі позову про визнання шлюбу недійсним були конфлікти та непорозуміння та побоювання за передачу даної хвороби генетично їхньому сину. Під час допиту свідок ОСОБА_6 , яка є лікарем-спеціалістом, підтвердила, що «епілепсія» не є небезпечною хворобою для оточуючих, в тому числі нащадків, по спадковості не передається. У випадку, якщо б ця хвороба була небезпечною, ОСОБА_2 , мусів би бути ізольованим, перебувати у лікарні, а не вчитися у загальноосвітній середній школі.

З огляду на вказане просить у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 СК України наречені зобов`язані повідомити один одного про стан здоров`я.

Приховування відомостей про стан здоров`я одним із наречених, наслідком чого може стати (стало) порушення фізичного або психічного здоров`я іншого нареченого чи їхніх нащадків, може бути підставою для визнання шлюбу недійсним (ч. 5 ст. 30 СК України).

Шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду за наявності підстав, передбачених ст. 41 СК України.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 41 СК України шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого подружжя і (або) їхніх нащадків.

При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 41 СК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадках, передбачених ст. 41 СК, шлюб за рішенням суду може бути визнаний недійсним. У даному разі вирішення цього питання залежить від встановлених судом обставин. Вирішуючи справу, судам слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Під час вирішення справи про визнання шлюбу недійсним з підстав приховання одним із подружжя тяжкої хвороби чи хвороби, небезпечної для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків, про яку він (вона) не повідомили один одному будучи у статусі наречених, суд має встановити наявність у одного з подружжя такої хвороби та з`ясувати чи є ця хвороба небезпечною для іншого з подружжя і (або) їхніх нащадків.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач з дитинства перебував на «Д» обліку у лікаря невролога з приводу дитячої епілепсії. Отримав групу інвалідності. Проходив стаціонарне лікування у неврологічному відділенні Міської дитячої клінічної лікарні м.Львова з 07.11.2003 по 14.11.2003 року з діагнозом: «дитяча епілепсія, первинно-генералізовані припадки типу grand mal», а з 12.07.2007 з діагнозом: « ідіопатична епілепсія, генералізовані тоніко-клонічні припадки. З медичних карток стаціонарного лікування підтверджуються періоди лікування ОСОБА_2 з: 07.11.2003 р.- 14.11.2003 р. (10 років), 24.10.2005 р. - 04.11.2005 р. (12 років), 12.07.2007 р. - 27.07.2007 р. (14 років), 20.07.2009 р. - 31.07.2009 р. (16 років).

З відповіді Дрогобицько-Бориславського об`єднаного районного військового комісаріату №2/881 від 10.04.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час за ст.22б Гр.І. ( Дані об`єктивного обстеження, діагноз: Інвалід дитинства. Діагноз: ідіопатична епілепсія, первинно генералізовані тоно-клонічні припадки).

Допитана судом в якості спеціаліста лікар-психіатр ОСОБА_6 , у якого ОСОБА_2 перебував на обліку, не підтвердила того, що хвороба відповідача є тяжкою і (або) небезпечною для оточуючих. Вірогідність передачі хвороби генетичним шляхом не вивчена. Протягом останніх років ОСОБА_2 не звертався зі скаргами на епілептичні напади, на час свого повноліття вилікувався, інвалідності не має. Хвороба, на яку страждав ОСОБА_2 проявлялась у дитинстві епілептичними нападами, здебільшого під час сну, а тому він міг і не знати з якого приводу лікувався. Що стосується звільнення його від призову до Збройних сил України, то вважає, що оскільки така хвороба була в його анамнезі, то комісія не могла визнати його придатним до військової служби.

Не відповідає фактичним обставинам справи посилання позивача на факт небезпечності хвороби через прояви відповідачем насильства у сім`ї, оскільки останній до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП не притягався.

Як вбачається з відповіді Дрогобицького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області №1555/06-24 від 27.12.2017 року, згідно актового запису про шлюб №377 від 13.09.2016 року та заяви про державну реєстрацію шлюбу, ОСОБА_2 , та ОСОБА_8 (після укладення шлюбу ОСОБА_1 ) від направлення на медичне обстеження відмовились.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем ОСОБА_1 не доведено, що відповідач приховав до реєстрації шлюбу свою хворобу і така хвороба, відповідно до встановленого ОСОБА_2 діагнозу, є тяжкою чи носить небезпечний характер для оточуючих, у тому числі для неї і для малолітнього сина ОСОБА_5 .

З огляду на викладене, позов до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 76, 81, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним відмовити.

Апеляційну скарга на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Хомик А.П.