Дата документу 15.07.2018
Справа № 334/8276/15-ц
Провадження № 2/334/72/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого-судді Гнатюка О.М.

при секретарі Алєйніковій О.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, яким просила поділити спільне майно подружжя, набуте нею та відповідачем за час шлюбу, шляхом визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру № 175 буд. № 39»А», яка знаходиться на вул. Маршала Чуйкова у м. Запоріжжя.

Позов обґрунтований тим, що позивачка та відповідач знаходились у зареєстрованому шлюбі з 27.12.2003 року по 07.08.2015 року. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Ще до укладання шлюбу з відповідачем позивачці належало на праві особистої приватної власності квартира № 62 будинку №33, яка знаходиться по пр. Ювілейний у м. Запоріжжі. Після реєстрації шлюбу з відповідачем подружжя вирішило придбати квартиру АДРЕСА_1. Вказана квартира була оцінена у сумі 29000 доларів США, якої у подружжя не було. Було вирішено продати квартиру ОСОБА_1 за 17000 доларів США та придбати квартиру більше з доплатою у 12000 доларів США. 2000 доларів США відповідач та позивач зібрали під час спільного життя, 10150 доларів США подружжя отримало на підставі іпотечного кредиту від АБ Металург, з яких 150 доларів США було витрачено на сплату за надання кредиту. На придбання спірної квартири інших грошей подружжя не витрачали.

31 жовтня 2005 року приватним нотаріусом ОСОБА_6 були одночасно посвідчені правочини щодо купівлі-продажу трикімнатної (спірної) квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, який зареєстрований за №2647 та оформлений на відповідача, та купівлі-продажу однокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 за реєстровим №2651.

Однак, після розірвання шлюбу з відповідачем у 2015 році, постало питання щодо розподілу спільного майна подружжя.

В ході розгляду справи позивачка подала уточнену позовну заяву, в якій просить визнати за нею право особистої приватної власності на 17/29 часток у квартирі № 175 буд. № 39 «А», яка знаходиться на вул. Маршала Чуйкова у м. Запоріжжя, визнати спірне майно 12/29 часток вищезгаданої квартири спільною сумісною власністю подружжя, розділити його між ними по 1/2 частині та визнати за позивачем право приватної власності на 6/29 часток спільного майна, а усього на 23/29 часток спірної квартири.

Позивачка пропонує розрахунок часток у долях виходячи с того, що спірну квартиру слід дорівнювати у 29/29 часток на підставі загальної суми грошових коштів, на які була придбана дана квартира (29000 доларів США).

Позивачка в судове засідання зявилась, підтримала позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, надав пояснення аналогічні викладеним у позові.

Відповідач в судове засідання зявився, позов визнав частково.

В судовому засіданні представник відповідача не погодився з позовними вимогами. Пояснив, що спірна квартира була придбана під час шлюбу, а отже є спільною сумісною власністю подружжя. Також у 2005 році брав під розписку у ОСОБА_7 позику у сумі 6000 доларів США на придбання квартири. Надав клопотання щодо виклику свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Щодо визнання позивачем 2000 доларів США як спільну сумісну власність подружжя не заперечує.

Дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлено, що 27 грудня 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Відділом реєстраційних актів громадського стану Орджонікідзевського районну управління юстиції було зареєстровано шлюб, за актовим записом № 555.

31 жовтня 2005 року між Акціонерним банком «Металург» та ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір № 00, згідно з яким банк надав відповідачу кредит на придбання нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, у сумі 10150 доларів США на термін по 31.10.2020 року включно.

Заявою ОСОБА_1, зареєстрованою в реєстрі за №2646 від 31 жовтня 2005 року, було надано згоду на передачу в іпотеку ОСОБА_3, придбаної під час перебування у шлюбіАДРЕСА_5 в жилому будинку №39-А по вул. Маршала Чуйкова в м. Запоріжжі на відомих їй умовах.

За договором купівлі-продажу квартири від 31.10.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за №2651, продавець ОСОБА_1 передала, а покупці ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_10 прийняли у власність квартиру № 62 в жилому будинку № 33 по пр. Ювілейному в м. Запоріжжі, і сплатили за неї грошову суму у розмірі 85850 гривень, що є еквівалентом 17000 доларів США. Додана заява до договору купівлі-продажу засвідчує, що на момент придбання вищезгаданої квартири (9 листопада 2002 року) ОСОБА_1 у шлюбі не перебувала

31.10.2005 року договором купівлі-продажу підтверджено, що ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 уклали договір з ОСОБА_3 щодо придбання останнім квартири № 175 в жилому будинку №39-А по вул. Маршала Чуйкова в м. Запоріжжі за грошові кошти у сумі 146450 гривень, що є еквівалентом 29000 доларів США, який був посвідчений та зареєстрований за № 2647 у реєстрі нотаріальних дій нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 31 жовтня 2005 року. Це підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів за №929832.

Як вбачається з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.2005 року за №2647.

Згідно витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна за реєстраційним № 2549759, на квартиру АДРЕСА_7 накладено заборону відчуження на підставі іпотечного договору від 31.10.2005.

07 серпня 2015 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/6312/15-ц шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні підтвердив, що він є колишнім власником трикімнатної квартири, продав її колишньому подружжю ОСОБА_3 за 29000 доларів США та придбав у них однокімнатну квартиру за 17000 доларів США 31 жовтня 2005 року.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним відповідачем щодо надання останньому грошових коштів у сумі 6000 доларів США у позику під розписку. Додатково пояснив, що після повернення відповідачем грошових коштів боргову розписку знищив.

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

За нормами сімейного законодавства, умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до обєктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сімї, а не власні, не повязані з сімєю інтереси одного з подружжя (ч. 3 ст. 61 та ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України).

Положеннями ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

У відповідності з ч. 3 ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно розяснень, що містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Верховний Суд України в постанові від 11 березня 2015 року в справі №6-211цс14 дійшов до висновку, що під час вирішення спору щодо поділу майна частка кожного з подружжя в спільному майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін у придбане майно, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладено, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Згідно з п.п. 2, 3 договору купівлі-продажу квартири від 31.10.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за №2651, квартира №. 62 буд. 33 по пр. Ювілейний у м. Запоріжжя продавець належала ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_11 09 листопада 2002 року за реєстром № 5531. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 придбали вищевказану квартиру за 85850 гривень, що є еквівалентом 17000 доларів США.

У звязку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи зазначену вище норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Доводи представника відповідача про те що спірне майно було придбано лише за спільні кошти подружжя безпідставне, оскільки через те, що правочини купівлі-продажу квартири ОСОБА_12 та ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_8 здійснені в один день, особисті грошові кошти позивача у сумі 17000 доларів США входять до складу грошових коштів на придбання спірної квартири. Аналогічну позицію висловив Верховний Суд України у Постанові від 1 липня 2015 року, яка вказує, що придбана під час шлюбу одним з подружжя за власні кошти квартира за рахунок продажу належної йому на праві приватної власності іншої квартири , є його особистою власністю.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

В судовому засідання свідок ОСОБА_7 пояснив, що він зайняв відповідачу 6000 доларів США для придбання квартири, які потім він йому віддавав через 4 роки. Вказані свідком обставини суд оцінює критично, оскільки доказів наявності такої суми коштів у свідка відсутні, крім того договір позики не оформлявся, розписку свідок після сплати боргу знищив.

Оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи те, що квартира була придбана сторонами за час шлюбу, як за спільні кошти у розмірі 12000 доларів США, так і за особисті кошти ОСОБА_1 у сумі 17000 доларів США, позов підлягає задоволенню.

Беручі до увагу розрахунок часток у долях, суд прийшов до висновку, що 17/29 часток належать позивачці на праві особистої приватної власності у спірній квартири після внесення грошових коштів під час придбання даної квартири, які вона отримала у результаті продажу однокімнатної квартири. 12/29 часток належать ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на правах спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, 6/29 часток належать кожному з подружжя ОСОБА_3 в придбаній квартирі.

Загальна частка, яка належить позивачці у спірній квартирі дорівнює 23/29 часток (17/29+6/29).

Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1348,27 грн.

На підставі ст. ст. 60-61, 65, 69-71 Сімейного кодексу України, ст. ст. 368, 372 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право приватної власності на 23/29 часток квартири № 175, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Маршала Чуйкова, буд. № 39-А.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, право приватної власності на 6/29 часток квартири № 175, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Маршала Чуйкова, буд. № 39-А.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, витрати по оплаті судового збору в розмірі - 1348 (одна тисяча триста сорок вісім гривень) грн. 27 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя О.М. Гнатюк