Справа № 744/1056/17 Провадження № 22-ц/795/375/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Онищенко О. І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.,

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.,

при секретарі: Бивалькевич Т.В.,

Позивач: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

Відповідач: ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 09 січня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості (суддя Гнип О.І.), ухвалене о 17 год. 05 хв. у м.Семенівка, повний текст рішення складено 14 січня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 50557,29 грн за кредитним договором №б/н від 26.09.2013 року, яка складається з наступного: 1925,64 грн заборгованість за кредитом, 41747,27 грн заборгованість по відсотках за користування кредитом, 4000,70 грн заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина), 2383,68 грн штраф (процентна складова). Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 2000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У звязку з порушення зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.08.2017 року має заборгованість у розмірі 50557,29 грн, яку позивач і просив стягнути з відповідача.

Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 09 січня 2018 року позов задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 43672 грн 91 коп. заборгованості за кредитним договором № б/н від 26 вересня 2013 року, а також оплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 1382 грн 08 коп., в решті позову відмовлено. Рішення мотивовано тим, що між позивачем та відповідачем існують договірні зобовязання, які ОСОБА_2 не виконує, а тому заборгованість по сплаті кредиту підлягає стягненню з останньої з урахуванням строків позовної давності, які суд обраховує з 3 березня 2017 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати зазначене рішення суду і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення у справі, натомість визнано встановленими обставини, які є недоведеними, а висновки суду в цілому не відповідають обставинам справи. Відповідач вважає нарахування їй банком відсотків у збільшеному розмірі неправомірним, оскільки таке нарахування не передбачено жодними умовами договору, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна». ОСОБА_2 посилається, що наданий банком розрахунок заборгованості не відповідає принципам математичної та логічної обгрунтованості, містить неточну інформацію, має багато елементарних математичних помилок та неузгоджень і суперечить умовам кредитного договору. За доводами відповідача, банком жодних документів, які б підтверджували факт внесення змін до кредитного договору, визначали нові умови та допомогли б відслідкувати динаміку відповідних змін (копії наказів голови правління, документи в новій редакції чи витяги з них та ін.) до матеріалів справи не долучені і судом першої інстанції їх не витребувано у банку. Також відповідач вказує, що кредитний договір нею укладено у віці 17 років, тобто за межами її цивільної дієздатності, що ставить під сумнів його законність . Крім того, ОСОБА_2 наголошує, що жодних грошових коштів на погашення заборгованості вона 03.03.2015 року банку не вносила, а банком жодних паперових квитанцій, касових чеків, даних з терміналу або будь-яких інших доказів, які б засвідчили реальне внесення зазначених коштів, суду не надано і судом не вимагалось.

У письмових поясненнях ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивач вказує, що на час отримання відповідачем кредитної картки діяла відсоткова ставка по кредиту в розмірі 2,5% в місяць або 30% на рік. Далі відсоткова ставка була збільшена, що підтверджується наказами банку, і зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг. За доводами банку, розрахунок заборгованості здійснено вірно та відповідно до умов кредитного договору з урахуванням внесення з квітня 2014 року змін до Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів в частині розрахунку відсотків. Позивач посилається, що здійснення договірного списання коштів з дебетного рахунку відповідача відповідає вимогам ст.1071 ЦК України та умовам укладеного договору, отже банком не пропущені строки позовної давності. Також ПАТ КБ «ПриватБанк» вказує, що встановлення банком кредитного ліміту на картку та фактичне користування кредитними коштами відповідачем почалося вже після досягнення нею повноліття та набуття повної цивільної дієздатності.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Згідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону не відповідає рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що 26 вересня 2013 року ОСОБА_2 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, за умовами якої відповідач виявила бажання оформити на своє імя «зарплатний пакет».

Відповідач ОСОБА_2 підтвердила свою згоду, що ця заява разом із памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг. Крім того, відповідач підтвердила, що Памятку клієнта, що містить також Тарифи та основні умови обслуговування та кредитування, отримала і ознайомилася з її змістом під підпис (а.с.5).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_2 26.09.2013 року відповідачу було видано карту «Универсальная 55 дней» з кредитним лімітом 0 грн. 17.10.2013 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 2000 грн. Строк дії кредитної картки 07/17 (а.с.94).

З виписки по рахунку вбачається, що відповідач знімала з картки кошти та поповнювала картку в період з 16.10.2013 року по 17.01.2014 року. При цьому 02.02.2015 року, 03.02.2015 року та 03.03.2015 року відбулося автоматичне погашення простроченої заборгованості (а.с.97).

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов і правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною договору, відповідач ОСОБА_2 взяла на себе зобовязання перед позивачем погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених дійсним договором (а.с.25 зворот); при цьому згодилася вносити до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, обовязковий щомісячний платіж - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості (а.с.6).

ОСОБА_2 порушила умови кредитного договору щодо своєчасного повернення позивачеві наданих грошових коштів зі сплатою відповідних відсотків за користування кредитом, внаслідок чого станом на 31.08.2017 року утворилась заборгованість.

За змістом ст.ст. 626628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обовязки виникають у кожного контрагента.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Умовами укладеного договору було передбачено розмір базової процентної ставки 2,5% на місяць (або 30% на рік), яка нараховується на залишок заборгованості.

Згідно розрахунку заборгованості відповідача у період з 26 вересня 2013 року по 31 серпня 2014 року розмір відсоткової ставки складав 30%, з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року 34,80%, з 01 квітня 2015 року по 31 серпня 2017 року 43,20%.

Відповідно до п.п. 1.1.2.3, 1.1.2.4. та 1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг, які є складовою частиною кредитного договору, банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно п.1.1.3.1.9. цього договору; позичальник зобовязаний отримувати виписки про стан картрахунків і здійснених операціях по картрахунках; позичальник зобовязаний у разі незгоди із змінами Правил та/або тарифів банку звернутися в банк для розірвання договору і погасити заборгованість.

Як вбачається, наказом ПАТ КБ «ПриватБанк» №СП-2014-6915682 від 18 серпня 2014 року внесені зміни до Тарифів по кредитним картам, зокрема збільшено з 01 вересня 2014 року відсоткову ставку за картою «Універсальна» з 2,5% до 2,9% (тобто 34,80% річних) (а.с.170). Згодом наказом ПАТ КБ «ПриватБанк» №СП-2015-6552838 від 18 лютого 2015 року збільшено з 01 квітня 2015 року базову ставку, зокрема по карті «Універсальна» з 2,9% до 3,06% (тобто 43,20% річних) (а.с.173).

Згідно роздруківок ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 на номер телефону, зазначений в анкеті-заяві, 15 серпня 2014 року та 15 березня 2015 року були надіслані повідомлення про зміну відсоткової ставки за виданою їй карткою (а.с. 201-202).

Враховуючи викладене, оскільки сторони погодили можливість зміни розміру відсоткової ставки, наказами банку було передбачено збільшення її розміру, ОСОБА_2 було належним чином повідомлено про це і вона не звернулася в банк для розірвання договору і погашення заборгованості, то доводи відповідача про неправомірне збільшення банком відсоткової ставки не заслуговують на увагу.

Проте, заслуговують на увагу доводи відповідача щодо пропуску банком строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 29 травня 2018 року ОСОБА_2 були надані кредитні картки: 26 вересня 2013 року - №048816 строком дії 07/17; 15 жовтня 2013 року - №049228 строком дії 07/17 (картка перевипущена за зверненням клієнта в звязку з втратою попередньої). Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти підтверджується, що станом на 26 вересня 2013 року кредитний ліміт відповідачу було встановлено у розмірі 0,00, а 17 жовтня 2013 року 2000 (а.с.94).

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що останній платіж відповідачем було здійснено 03 березня 2015 року з таких підстав.

Частиною 1 статті 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Як вбачається з виписки по рахунку відповідача, 03 березня 2015 року відбулося автоматичне погашення простроченої заборгованості, що не є підтвердженням вчинення боржником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу, і відповідно могли б бути підставою для переривання перебігу позовної давності.

Відповідач в суді першої інстанції заявляла про пропуск позивачем строку позовної давності.

Оскільки останній платіж ОСОБА_2 було здійснено 17 січня 2014 року, а ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом 10 жовтня 2017 року (згідно реєстру №8860874 на а.с.39), то позовні вимоги банку підлягають задоволенню лише в межах строку позовної давності - трирічного строку, який передував зверненню до суду з позовом, тобто за період з 10 жовтня 2014 року по 31 серпня 2017 року (кінцева дата визначена позивачем в розрахунку заборгованості).

Згідно розрахунку заборгованості, наданого банком до суду апеляційної інстанції, залишок поточної заборгованості за тілом кредиту (станом на дату здійснення останнього платежу) становить 1925,64 грн, а за відсотками 40613 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, в звязку з чим оскаржуване рішення суду підлягає зміні в частині визначеного судом розміру заборгованості.

При цьому розрахунок заборгованості, наданий відповідачем до суду апеляційної інстанції, не може бути прийнято судом до уваги.

Відповідно до п.2.1.1.12.6 Умов і правил надання банківських послуг за користування кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів на рік. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, і частину заборгованості за кредитом (п.2.1.1.12.4).

Банком здійснено розрахунок процентів на підставі формул, які діяли в період, за який розраховано заборгованість, з яким погоджується колегія суддів апеляційного суду. Натомість розрахунок відповідача не ґрунтується на умовах укладеного договору і не спростовує розрахунку банку.

Доводи ОСОБА_2 щодо укладення нею кредитного договору поза межами її цивільної дієздатності не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на таке.

Як вбачається з копії паспорту, ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.31). Станом на момент підписання нею анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, тобто 26 вересня 2013 року, відповідачу було 17 років (через 8 днів виповнилось 18 років).

Статтею 30 ЦК України встановлено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.32 ЦК України фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами.

Згідно п.6.3 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління НБУ №492 від 12.11.2003 року, якщо неповнолітня особа віком від 14 до 18 років не має в цьому банку рахунків, то відкриття поточного рахунку цій особі здійснюється в порядку, визначеному пунктом 6.1 глави 6 цієї Інструкції, тобто на загальних умовах.

Наказом ПАТ КБ «ПриватБанк» №СП-2011-888 від 27 серпня 2011 року було встановлено, що послуга «зарплатний пакет» (який виявила бажання отримати ОСОБА_2 при підписанні Анкети-заяви») включає в себе зарплатну (студентську) карту, кредитку «Універсальна» та ощадну книжку (а.с.183). І саме такі картки отримала відповідач, що підтверджується довідкою банку. Крім того, згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_2 кредитний ліміт відповідачу було встановлено у розмірі 2000 грн 17 жовтня 2013 року, тобто після досягнення нею повноліття (а.с.94).

Оскільки рішення суду першої інстанції фактично оскаржується відповідачем в частині стягнутої судом першої інстанції суми заборгованості, то в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості штрафів рішення суду не переглядається.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в позовній заяві ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача 50557,29 грн заборгованості за кредитним договором, а апеляційним судом розмір заборгованості встановлено в розмірі 42538 грн 64 коп. (1925,64 грн + 40613 грн), то позовні вимоги задоволено на 84%. Враховуючи, що при зверненні до суду з позовом банком сплачено 1600 грн судового збору, за розгляд справи судом першої інстанції з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1344 грн судового збору (1600 х 84%), в звязку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні і в частині стягнутого судового збору.

З апеляційної скарги вбачається, що відповідач просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог про стягнення з неї 43672,91 грн. Апеляційним судом зменшено розмір зазначеної заборгованості до 42538 грн 64 коп., тобто апеляційну скаргу задоволено на 2,6%. За подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплачено судовий збір в розмірі 2400 грн. Таким чином, в звязку з частковим задоволенням апеляційної скарги з позивача на користь відповідача належить стягнути 62 грн 40 коп. (2400 х 2,6%) судового збору.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 09 січня 2018 року змінити в частині визначеного судом розміру заборгованості за кредитним договором та судового збору, зменшивши розмір заборгованості з 43672 грн 91 коп. до 42538 грн 64 коп., а розмір судового збору з 1382 грн 08 коп. до 1344 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 62 грн 40 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 31 травня 2018 року.

Головуючий:Судді: