Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 311/3076/17 Головуючий у 1 інстанції: Нікандрова С.О. Провадження № 22-ц/778/2824/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

за участі:

представника позивача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 03 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_6 про стягнення суми страхового відшкодування та збитків, завданих внаслідок ДТП,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_6 про стягнення суми страхового відшкодування та збитків, завданих внаслідок ДТП.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15 липня 2017 року о 9-15 год. на 339 км+500 м а/ш Е105 Харків-Сімферополь в м. Василівка Запорізької області сталося ДТП за участю транспортного засобу «Сеат Ібіца», д/н НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, та транспортного засобу ЗАЗ «Деу Ланос», д/н НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_6 В результаті ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Сеат Ібіца», д/н НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3

Згідно постанови Димитровського районного суду Донецької області від 31.08.2017 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 124 КУпАП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ЗАЗ «Деу Ланос», д/н НОМЕР_2, була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно полісу ОСЦПВВНТЗ № АК/3484620. 25 липня 2017 року відбувся огляд пошкодженого автомобіля НОМЕР_3, судовим експертом Цаберябим В.М., за результатом якого складений Висновок експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку № 060/17 від 27.07.2017 року. На огляді був присутній представник ТДВ СК «Альфа-Гарант», яким також складався висновок по визначенню вартості матеріального збитку, завданого автомобілю НОМЕР_3, з яким його не ознайомлено.

Відповідно до висновку експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку № 060/17 від 27.07.2017р. вартість матеріального збитку склала 25 853,58 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 40 030,67 грн. Копія вищезазначеного висновку надсилалася ним до ТДВ СК «Альфа-Гарант», який останнім отримано, про що свідчить повідомленням про його вручення адресату від 26.09.2017 року.

24 липня 2017 року він звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з заявою про виплату страхового відшкодування (повідомлення про вручення від 28.07.2017р.). 25 жовтня 2017 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» була здійснена виплата страхового відшкодування в розмірі 15 734,18 грн. Листом № 12/390 від 06.11.2017р. ТДВ СК «Альфа-Гарант» його було поінформовано, що згідно розрахунку вартості матеріального збитку № 68-Д/36/2 від 25.07.2017р., складеного на замовлення ТДВ СК «Альфа-Гарант», вартість відновлю-вального ремонту вкладає 29 103,55 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 17 734,18 грн. Вказана сума за вирахуванням франшизи в розмірі 2000 грн. і була йому перерахована страховиком.

Вказує, що розмір матеріального збитку, встановлений в звіті № 68-Д/36/2 від 25.07.2017р., значно відрізняється від розміру збитку, визначеного висновком експертного дослідження № 060/17 від 27.07.2017р., тому у нього є сумніви в об'єктивності проведеного ТДВ СК «Альфа-Гарант» розрахунку.

Вважає, що саме висновок експертного дослідження № 060/17 від 27.07.2017р. відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 року.

В позові просив стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» вартість матеріального збитку, завданого йому як власнику автомобіля НОМЕР_3, визначену висновком експертного дослідження № 060/17 від 27.07.2017р. в сумі 25 853,58 грн., що за вирахуванням франшизи в сумі 2000 грн. та сплаченого ТДВ СК «Альфа-Гарант» страхового відшкодування в сумі 15 734,18 грн., складає 8119,40 грн.

Крім того, вартість реальних збитків за відновлювальний ремонт автомобіля НОМЕР_3, понесених ним, склала 40 030,67 грн. Тому з ОСОБА_6 просив стягнути різницю між цією сумою та сумою визначеного ним страхового відшкодування, додавши суму франшизи в розмірі 2000 грн., що складатиме 16 177,09 грн. Також з відповідача ОСОБА_6 просив стягнути вартість проведення автотоварознавчого дослідження за квитанцією № 17025 від 27.07.2017 року в сумі 850 грн.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 03 травня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 франшизу в розмірі 2000 грн., судовий збір в сумі 51,20 грн., а всього в сумі 2051 грн. 20 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі

В судове засідання апеляційного суду Запорізької області 16 серпня 2018р. відповідач в особі ТДВ «СК Альфа-Гарант» свого представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час, місце та дату розгляду справи апеляційним судом, про що мається зворотне поштове повідомлення про вручення судової повістки 23.07.2018р. Про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення справи до апеляційного суду не спрямував, відзиву на апеляційну скаргу позивача не надав.

Відповідач ОСОБА_6 направив апеляційному суду заяву про розгляд справи у його відсутності, надавши письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача.

За вказаних обставин, у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний розгляд проведено за відсутності відповідачів.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3 в особі адвоката ОСОБА_4, який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 липня 2017 року о 9-15 год. на 339 км+500 м а/ш Е105 Харків-Сімферополь в м. Василівці Запорізької області водій ОСОБА_6, керуючи автомобілем НОМЕР_4, не вибрав безпечну швидкість руху та дистанцію, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_3, який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.

Постановою Димитровського районного суду Донецької області від 31 серпня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Згідно поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 13 квітня 2017р. № АК/3484620 відповідальність водія ЗАЗ DAEWO, д.н.з. НОМЕР_2, ОСОБА_6 була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», у якому визначено страховий ліміт за шкоду, заподіяну майну, у сумі 100 000,00 грн.

20 липня 2017 року до ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернувся позивач ОСОБА_3 з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду за участю забезпеченого транспортного засобу ЗАЗ DAEWO, д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6

24 липня 2017 року позивач ОСОБА_3 подав до ТДВ СК «Альфа-Гарант» заяву, зареєстровану за вх. № 12/5437 від 28.07.2017р., у якій просив відповідно до ст.ст. 35, 41 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснити відшкодування оціненої шкоди шляхом перерахування коштів на його розрахунковий рахунок.

25 липня 2017 року відбувся огляд пошкодженого автомобіля НОМЕР_5, після якого незалежним оцінювачем ФОП ОСОБА_8 (Свідоцтво про реєстрацію в державному реєстрі оцінювачів № 146 від 13.06.2017р.), залученим страховою компанією з метою визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, був складений звіт № 68-D/36/2.

Згідно висновків звіту № 68-D/36/2 від 25.07.2017р., складеного ФОП ОСОБА_8, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу SEAT, д.н.з. НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження, складає 17 734,18 грн. з урахуванням ПДВ.

Відповідно до ст.12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, яка згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 13 квітня 2017 року № АК/3484620 складає 2000 гривень.

25 жовтня 2018 року за вищевказаною заявою ОСОБА_3 ТДВ СК «Альфа-Гарант» перерахувала на його рахунок страхове відшкодування, зменшене на суму франшизи, в сумі 15 734,18 грн., що не заперечував позивач в ході розгляду справи.

Встановивши всі зазначені обставини, суд першої інстанції вважав, що потерпілий і страховик досягли згоди про розмір страхового відшкодування, та останній в передбаченому законом порядку здійснив виплату страхового відшкодування, тобто належним чином виконав свої зобов'язання відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. При цьому, суд відкинув висновок експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку № 060/17 від 27.07.2017 року, складений судовим експертом Цаберябим В.М., на якому позивач базував свої вимоги до страховика та винуватця ДТП, з тих підстав, що для складання іншого висновку у позивача не виникло права, оскільки страховиком було дотримано п. 34.2 статті 34 Закону «Про загальнообов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо направлення протягом 10 днів з дня отримання повідомлення про ДТП свого представника для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. До документів щодо понесених позивачем фактичних витрат на поновлювальний ремонт автомобілю суд віднісся критично, оскільки, на його думку, останні були складені з порушеннями.

На підставі вказаного, суд першої інстанції вважав необґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування та збитків, понесених на відновлення пошкодженого автомобілю, у зв»язку з чим відмовив в задоволенні цих позовних вимог, стягнувши лише суму франшизи з ОСОБА_6

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 наголошує на тому, що суд безпідставно не взяв до уваги наданий ним висновок № 060/17 від 27.07.2017р. про розмір матеріальної шкоди та вартість відновлювального ремонту його пошкодженого автомобілю, надавши перевагу звіту 68-D/36/2 від 25.07.2017р., складеному ФОП ОСОБА_8 на замовлення страховика, в той час як саме звіт відповідача складений з порушення положень «Методики авто- товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів». Також вказує, що надані ним на підтвердження фактичних затрат на ремонт автомобілю документи складені не ним, а приватним підприємцем, який здійснював цей ремонт, але ці документи, на його думку, саме і доводять спричинений йому розмір матеріальної шкоди, оскільки ці витрати він в дійсності поніс.

Перевіривши вказані доводи апеляційної скарги, колегія вважає їх такими, що заслуговують на увагу з огляду на такі обставини.

Відповідно до п 22.1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» N 1961-IV від 01.07.2004, , у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до стаття 28 цього закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-

транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізи-чним знищенням транспортного засобу;

Статтею 29 вказаного закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспорт-

ного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом тренспортно-го засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з п. 36.1 цього закону, страховик, керуючись нормами цього Закону, приймав вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Пунктом 36.2 закону встановлено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ).

За положеннями п 36.7 закону, рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

З аналізу вказаних вимог спеціального закону, яким слід керуватись страховику, страхувальнику та потерпілій особі у разі настання страхового випадку - ДТП із пошкодженням транспортного засобу потерпілого, останній має право на виплату йому страховиком страхового відшкодування, яке має бути оцінено страховиком, представник якого здійснив огляд пошкодженого транспортного засобу протягом 10 днів. Проте, потерпілий, який вважає неправильно визначеним розмір страхового відшкодування, не позбавлений права в судовому порядку доводи, що фактично шкода йому спричинена у більшому розмірі, ніж визначено експертом або аварійним комісаром страховика, а відтак і розмір страхового відшкодування має бути більшим, ніж виплатив страховик..

Суд вважав, що між ОСОБА_3 та страховою компанією сума страхового відшкодування була узгоджена, а тому він не мав права замовляти свою експертну оцінку з визначення спричиненої йому шкоди, але такі висновки суду не базуються на матеріалах справи.

Так, останні не містять будь-яких фактичних даних про направлення ОСОБА_3 страховиком розрахунку розміру страхового відшкодування, з яким він міг би погодитись або оскаржити відповідне рішення страховика, хоча у своїх заявах ОСОБА_3 просив направити йому письмове повідомлення згідно з п. 6 ч. 36.2 ст. 36 Закону про прийняте рішення, а також направив страховику 20.09.2017р. складений на його замовлення висновок № 060/17 від 27.07.2017р. ( а.с. 26, 27). Страховою компанією лише було виплачено на наданий позивачем розрахунковий розрахунок визначену нею суму страхового відшкодування, з якою позивача попередньо ознайомлено не було.

Відповідь страховик направив ОСОБА_3 06.11.2017р. вже після виплати страхового відшкодування, про що і сповістив останнього, вказавши, що з розрахунком вартості матеріального збитку він може ознайомитись в Управлінні страхування, яке знаходиться у м. Дніпрі ( а.с. 28).

В такому разі, отримавши, на його думку, не відповідний його збитку розмір відшкодування, позивач вправі був замовити свій висновок про розмір матеріальної шкоди, та в судовому порядку доводити свої більші вимоги, ніж визнані страховиком.

За матеріалами справи встановлено, що позивач на час звернення з позовом вже здійснив ремонт свого пошкодженого автомобілю, надавши суду відповідні підтверджу-вальні документи, які суд вважав невідповідним чином оформленими та зазначені в них відомості сумнівними.

Так, вищенаведені положення п. 36.2 статті 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» N 1961-IV від 01.07.2004, унормовують виплату потерпілій особі страхового відшкодування на розрахунковий рахунок за вирахуванням ПДВ, але передбачають можливість для потерпілого у випадку фактичного виконання ремонту отримати виплати суми ПДВ.

Між тим, спір виник не щодо розміру ПДВ, на який має право особа, що здійснила ремонт свого пошкодженого ТЗ, а щодо розміру матеріальної шкоди у вигляді вартості відновлювального ремонту, який є значно вищим, ніж визначив страховик.

Так, згідно зі звітом № 68-Д/36/2, складеним ФОП ОСОБА_8 на замовлення страховика, 23.10.2017р., вартість відновлювального ремонту автомобілю НОМЕР_5, становить 29 103,55 грн., а вартість матеріальної шкоди з урахуванням ПДВ - 17 734,18 грн. ( а.с. 65-68).

Згідно з висновком № 060/17 від 27.07.2017р., здійсненим судовим експертом Цаберябим В.М. на замовлення ОСОБА_3, вартість відновлювального ремонту автомобілю НОМЕР_5, становить 40 030,67 грн., а вартість матеріальної шкоди з урахуванням ПДВ - 25853,58 грн. ( а.с. 11-16).

Визначаючи розмір страхового відшкодування, страховик брав його значення з урахуванням того, що автомобіль ще не був відремонтований, а тому потерпілий мав право на визначену матеріальну шкоду у розмірі 17 734,18 грн., з якої відрахував ще суму ПДВ, сплативши ОСОБА_3 25.10.2017р. безготівковим платежем на картковий рахунок суму у розмірі 15 734,18 грн.( а.с. 9, 63).

Проте на час здійснення вказаної виплати страхового відшкодування позивачем вже було відновлено пошкоджений автомобіль, про що свідчать надані позивачем документи.

А тому, розглядаючи спір, суд мав брати до уваги, що фактично відновлювальний ремонт автомобілю проведений, і тому слід було з»ясувати вартість фактичних витрат позивача на цей ремонт.

На підтвердження здійсненого ремонту позивач надав: квитанцію до прибуткового касового ордеру № 41 від 05 жовтня 2017р. про сплату ФОП ОСОБА_9 згідно заказу-наряду № 4041 від 05.10.2017р. 40 003,67 грн.; калькуляцію вартості ремонту, здійснену ФОП ОСОБА_9 на суму 40 030,67 грн.; витяг з реєстру платників податків, в якому зазначено ФОП ОСОБА_9 як такого, що має право на здійснення ремонту автомобілів ( а.с. 23, 24-25).

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 16 лютого 2018р. було витребувано від ФОП ОСОБА_9 документи, які складались ним для власника автомобілю ОСОБА_3 у зв»язку з проведенням ремонту його ТЗ SEAT, д.н.з. НОМЕР_1 ( а.с. 137).

ФОП ОСОБА_9 на виконання вказаної ухвали суду надано відповідь про те, що згідно заказу-наряду № 4041 від 05.10.2017р. ним були виконані роботи по ремонту автомобілю НОМЕР_5, під час здійснення яких ним використовувалась калькуляція судового експерта, надана у висновку від 27.07.2017р., отримана від замовника одночасно з прийняттям автомобілю в ремонт. Виконані роботи були оплачені в повному обсягу 05.10.2017р. згідно квитанції № 41 від 05.10.2017р., запис про отримання коштів був зроблений в книзі обліку доходів та витрат, в якій щоденно відображаються всі отримані доходи за підсумками робочого дня. Після виконання робіт ОСОБА_3 було надано акт на виконані роботи. Для платників єдиного податку 1-3 групи дохід визначається на підставі даних обліку, який ведеться відповідно до статті 296 ПКУ, тому для зручності ведення обліку програма налаштована таким чином, що всі первинні документи закриваються датою сплати заказ-наряду. Запчастини для ремонту згідно з калькуляцією були придбані у підприємства ТОВ «ВТС» після звернення ОСОБА_3 до СТО, які клієнту реалізовувались з 10 % націнкою. При прийманні автомобілю в ремонт акт приймання-передачі не складається, а ТЗ передається разом з ключами виконавцю робіт ( а.с. 175).

В якості додатку до вказаної письмової відповіді на ухвалу суду ФОП ОСОБА_9 були надані наступні документи: попередній заказ-наряд № 4041 від 05.10.2017р., згідно з яким здійснено калькуляцію відновлювального ремонту на суму 40 030,67 грн., прибутковий касовий ордер № 41 від 05.10.2017р. про сплату ОСОБА_3 згідно вказаного наряд-заказу № 4041 суми у розмірі 40 030,67 грн., Акт виконаних робіт на суму 40030,67 грн., видаткова накладна № 37 від 25.09.2017р. на придбання ФОП ОСОБА_9 товару у вигляді запчастин на автомобіль на суму 16 980,60 грн. ( а.с. 176-179).

Вказані документи судом оцінені критично, оскільки вони, на думку суду, не відповідають вимогам чинного законодавства, їх перелік не містить акту приймання-передавання ТЗ, вартість запчастин та виконаних робіт не збігається за сумою у акті виконаних робіт із заказ-нарядом, вартість придбаних ФОП ОСОБА_9 запчастин за накладною різниться з їх вартістю у заказ-наряді.

Але колегія з цього приводу наголошує на тому, що ФОП ОСОБА_9 всі ці обставини пояснив у наданій письмовій відповіді, що акту приймання-передачі автомобілю у нього на СТО не складається, а лише йдеться фактична його передача разом з ключами. Тому відсутність акту приймання-передачі від власника до працівника СТО не може бути свідченням невиконання ремонту автомобілю.

Збіг у калькуляції ремонту ФОП ОСОБА_9 та експерта Цаберябого В.М. також не може бути доказом його фактичного непроведення, оскільки ОСОБА_9 підтвердив, що калькуляція експерта від 27.07.2017р. була надана йому ОСОБА_3 попередньо перед ремонтом та була базою для замовлення запчастин та деталей для ремонту його автомобілю.

Заказ-наряд - це попередньо визначений обсяг робіт та запчастин і матеріалів, які необхідні для його проведення і узгоджені між замовником та підрядником, але в ході ремонту можуть бути відступлення від наряд-заказу з урахуванням того, що деякі види робіт можуть потягнути додаткові роботи, а тому саме акт виконаних робіт свідчить про фактично виконані роботи і матеріли, який може не збігатись у всіх позиціях з заказ-нарядом. Такі обставини не можуть вказувати на нечинність або неспроможність цих документів у випадку відсутності повного збігу між ними.

Те, що ФОП ОСОБА_9 придбав запчастини за нижчою ціною, але зробив націнку на них для клієнта в особі ОСОБА_3, також не вказує на непроведення ремонту автомобілю позивача, який підтверджується усіма переліченими документами, дійсність яких підтверджує підприємець та надав їх на запит суду, а також фактичною сплатою всього комплексу відновлювального ремонту позивачем на користь ФОП ОСОБА_9 у сумі 40 030,67 грн.

Таким чином, колегія приходить до висновку, що позивач довів той факт, що станом на 05.10.2017р. здійснив власним коштом ремонт свого пошкодженого автомобілю НОМЕР_5.

Але, колегія вважає, що сума націнки у розмір 10 %, здійснена ФОП ОСОБА_9 на придбані деталі, запчастини та матеріали, не може входити до матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за рахунок страховика. Тому сума відновлювального ремонту до відшкодування розраховується таким чином: вартість запчастин за видатковою накладною 16 980,60 грн. + спойлер 2500 грн. + роботи 15 772,67 грн. = 35 252,20 грн. З цієї суми слід відрахувати 2000 грн. франшизи, а також виплачену суму страхового відшкодування у розмірі 15734,18 грн., тому недоплачена сума матеріальної шкоди становитиме: 35 252,20 - 17 734,18 грн. = 17518,02 грн.

Оскільки ліміт відшкодування майнової шкоди згідно з полісом № АК/3484620 становить 100 000 грн., то вказану недоплату слід стягнути саме зі страховика - ТДВ СК «Альфа-Груп» на користь позивача як фактично понесені витрати з відновлювального ремонту пошкодженого в ДТП автомобілю.

При цьому, колегія вважає, що такий розподіл матеріальної шкоди з урахуванням позовних вимог ОСОБА_3 щодо покладення частини своїх збитків на страховика, а частини - на винуватця ДТП ОСОБА_6, не буде виходом за їх межі, оскільки обидві особи притягнуті у справу як відповідачі, колегія здійснює розподіл заявленої позивачем в позові суми, а правильний розподіл між відповідачами відповідальності за шкоду є обов»язком суду щодо правильного застосування норм матеріального права, зокрема, в цьому випадку ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» N 1961-IV від 01.07.2004, яким визначена відповідальність страховика в межах встановленого в договорі ліміту.

Що стосується висновків суду про неможливість прийняття висновку № 060/17 від 27.07.2017р., складеного на замовлення позивача, як допустимого доказу у справі, то вони є помилковими, оскільки огляд транспортного засобу відбувався за участі представника страховика 25.07.2017р, як випливає з обох досліджень матеріальної шкоди. Тільки після цього страховик замовив свій звіт у експерта ФОП ОСОБА_8, а позивач - у експерта Цаберябого В.М.

Навпаки, за матеріалами справи відслідковується, що експерт Цаберябий В.М. оглядав особисто пошкоджений автомобіль НОМЕР_6. Натомість, зі звіту № 68-Д/36/2 від 23.10.2017р. вбачається, що ФОП ОСОБА_8 не приймав участі в огляді цього ТЗ, та його місце роботи знаходиться в м. Києві, а робив свій звіт на підставі наданих представником СК «Альфа-Гарант» фотографій та документів, про що зазначено безпосередньо в пп. 3, 4 звіту ( а.с. 66).

Так, в цих пунктах зазначається, що при виконанні даної оцінки оцінювач виходить з того, що огляд пошкодженого ТЗ виконаний якісно, а фотографії містять вичерпну інформацію про характер і ступінь пошкоджень, у разі невідповідності фотографій цим вимогам, висновки оцінювача щодо вартості ремонту (матеріального збитку) можуть змінитись, оцінювач допускає без належної перевірки, що всі дані, надані замовником, повні та правдиві.

Таке проведення дослідження вартості матеріальної шкоди не відповідає п. 5.1 «Методики автотоварознавчої експертизи та оцінки колісних ТЗ», затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 1335/5/1159 від 24.07.2003р., згідно з яким технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ, його комплектність, укомплектованість, технічний стан, обсяг і характер пошкоджень, пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.

Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливо тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.

За таких обставин, суд безпідставно вважав, що саме цим звітом достеменно підтверджується розмір матеріального збитку, спричиненого позивачу внаслідок ДТП від 15.07.2017р.

Беручи до уваги все вищенаведене, колегія вважає, що є підстави, передбачені п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування та ухвалення в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог шляхом стягнення суми у розмірі 17 518,02 грн. зі страховика.

Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення витрат на проведення дослідження матеріального збитку у сумі 850 грн., оскільки апеляційним судом для розрахунку вказаної суми взято не цей висновок експерта, за який сплачено вказану суму, а документи про підтвердження фактичного проведення відновлювального ремонту автомобілю, аналіз яких наведено вище.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України при ухваленні нового судового рішення на стадії апеляційного провадження колегією вирішується питання про розподіл судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача в особі ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь позивача у сумі, пропорційній до задоволених позовних вимог.

Так, за подання позову в суді першої інстанції з ціною позову 23 226,49 грн. позивачем сплачено 640 грн., за подання апеляційної скарги - 960 грн., а всього - 1600 грн. Стягнуто на його користь суму у розмірі 17 518,02 грн. Тому до компенсації йому належить сума судового збору: 17 518,02 х 1600 : 23 226,49 = 1 206,76 грн., яку слід стягнути з ТДВ «СК «Альфа-Гарант», до якого задоволені позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 3981-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 03 травня 2018 року у цій справі в оскаржуваній частині скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_3 недоплачену частину страхового відшкодування в сумі 17 518 (сімнадцять тисяч п»ятсот вісімнадцять) гривень 02 копійки та судовий збір в сумі 1206 (одна тисяча двісті шість) гривень 76 копійок, а всього - 18 724 (вісімнадцять тисяч сімсот двадцять чотири) гривні 78 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення не оскаржувалось і не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 серпня 2018р.

Головуючий:

Судді: